Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/1989/21
Провадження № 1-кс/644/316/21
У Х В А Л А
Іменем України

30 березня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Заявника представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 ,

Заступника начальника СД ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, -

УСТАНОВИВ:
На адресу суду подано відповідне клопотання, за яким заявник просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.09.2019 року. В обґрунтування клопотання зазначено, що нею, 02.09.2019 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано вищезазначену квартиру, 06.09.2019 року на квартиру ухвалою слідчого судді накладено арешт, а 27.10.2019 року вона була допитана у якості свідка в рамках кримінального провадження щодо обставин придбання цієї квартири. Наполягала на тому, що вона є добросовісним набувачем, оскільки нею були передані грошові кошти продавцю ОСОБА_7 в розмірі 220000 грн, оформлення договору проведено приватним нотаріусом, яким перевірено всі юридичні підстави для його оформлення, право власності на квартиру зареєстровано в Реєстрі відповідно до договору. Вважала, що розумні строки для проведення досудового розслідування вичерпані, у застосуванні такого заходу забезпечення, як арешт майна, відпала потреба. Протягом 1 року 5 місяців жодній особі підозру не оголошено, слідчі дії не проводяться, 23.04.2020 року слідчим ОСОБА_8 було допитано у якості свідка її чоловіка ОСОБА_9 , та це була остання процесуальна дія з боку слідства, більш детальною інформацією про рух справи вона не володіє, оскільки не є стороною кримінального провадження. ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця в провадженні ОСОБА_10 померла. Вважала, що тривалий час слідчим не проводяться жодні слідчі дії, не встановлені складові ймовірного кримінального правопорушення, а сама подія носить виключно цивільно-правовий характер. Наполягала на тому, що арешт є незаконним та порушує її права на приватну власність. Посилалась на позиції Європейського суду з прав людини, Перший Протокол до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважала, що існування арешту майна перетворилось на неправомірне обмеження її права користуватись своїм майном.

В судовому засіданні представник заявниці адвокат ОСОБА_4 , клопотання повністю підтримав, зазначав, що арешт був накладений необґрунтовано, окрім того, враховуючи те, що органами досудового розслідування в рамках провадження не проводяться будь-які дії, існуюче тривале обмеження у вигляді арешту порушує право заявниці, вона не має можливості розпоряджатись своєю квартирою, оформити оренду, іпотеку, відчужити майно. Звертав увагу суду на те, що правоохоронними органами в даному випадку допускається тяганина в розслідуванні, вже приймалось рішення про закриття провадження, з відповідним рішенням вони не знайомі, як і з рішенням про скасування постанови про закриття, понад 1 рік та 5 місяців заявниця не має можливості реалізувати свої права власності, в квітні 2020 року ОСОБА_10 , заявниця в рамках кримінального провадження, померла та будь-яких процесуальній дій не вчинялось.

Заступник начальника СД ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання заперечував, пояснив, що є необґрунтованими доводи заявника щодо безпідставності накладання арешту, оскільки квартира є предметом злочину, смерть ОСОБА_10 , власниці квартири, не є підставою для закриття провадження, оскільки кримінальне правопорушення не є у формі приватного обвинувачення. Також зазначав, що дійсно в рамках провадження нікому не оголошено про підозру, але є безпідставними доводи заявника про не проведення будь-яких слідчих дій в рамках провадження, оскільки безпосередньо саме представник заявниці був допитаний в рамках провадження у якості свідка щодо обставин передачі коштів за квартиру в грудні 2020 року, після отримання в своє провадження матеріалів особисто ним було направлено декілька запитів, але оскільки 05.02.2021 року матеріали провадження витребувані за запитом ГУНП в Харківській області, а в подальшому матеріали направлені до Харківської обласної прокуратури, де наразі і перебувають, дійсно будь-які дії не проводяться, але досудове розслідування триває, підстав вважати, що потреба в існуванні арешту відпала немає, скасування арешту суттєво зашкодить завданням досудового розслідування.

Вислухавши доводи представника заявника володільця майна, дізнавача, дослідивши матеріали за клопотанням, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні СД ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0002142 від 04.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР відомості за №0002142 внесені до реєстру 04.09.2019 року за заявою ОСОБА_11 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України, з коротким викладом обставин до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_11 про те, що невстановлені особи, шляхом шахрайства, за адресою АДРЕСА_2 , заволоділи майном ОСОБА_10 . Дізнавач ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_12 .. Підозра в рамках провадження нікому не оголошувалась.

Відповідно до ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.09.2019 року було задоволено клопотання слідчого Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 , погоджене з прокурором ОСОБА_14 в рамках кримінального провадження №0002142 від 04.09.2019 року про арешт майна. Арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 , накладений з метою забезпечення збереження речового доказу по кримінальному провадженню та у спосіб заборони відчуження. Ухвала набрала законної сили 12.09.2019 року. Як вбачається із змісту ухвали досудовим розслідуванням встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , мешкала ОСОБА_10 із внуком ОСОБА_15 , ніяких доручень на продаж своєї квартири ОСОБА_10 нікому не давала та квартиру ніколи продавати не хотіла, а за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 02 вересня 2019 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом. Враховуючи наведені обставини слідчим у клопотанні, встановлені під час досудового розслідування обставини в своїй сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для накладання арешту на майно. До правоохоронних органів із заявою звертався саме ОСОБА_11 батько ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 надавала свою згоду на накладання арешту на квартиру. У разі перепродажу квартири, повернення права власності на квартиру потерпілій ОСОБА_10 може бути ускладнено, а тому і виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру.

Окрім того, звертає увагу на те, що допитаний у якості свідка ОСОБА_11 зазначав, що він є батьком ОСОБА_16 . Вони допомагали ОСОБА_10 матеріально, а ОСОБА_10 зробила на його ім`я заповіт.

За інформацією Харківської місцевої прокуратури №3 від 09.03.2021 року та даних витягу з ЄРДР, вбачається, що в рамках кримінального провадження 09.11.2020 року інспектором дізнання сектору дізнання Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.284 КПК України. 08.12.2020 року Харківською місцевою прокуратурою №3 скасовано постанову слідчого про закриття та провадження направлено для подальшого проведення дізнання. 17.01.2021 року Харківською місцевою прокуратурою №3 змінена підслідність у вказаному кримінальному провадження та провадження направлено для подальшого досудового розслідування до СД ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до наданих копій супровідних листів матеріали провадження були направлені 05.02.2021 року відповідно до запиту №1736/119-24/2021 від 01.02.2021 року до ГУНП в Харківській області, а наразі провадження перебуває в Харківській обласній прокуратурі відповідно до запиту №09/1-342вих-21 від 24.02.2021 року, тобто станом на день розгляду клопотання досудове розслідування триває, неможливість проведення слідчих дії з 05.02.2021 року зумовлено витребуванням провадження. Представник заявниці не заперечував проти того, що він дійсно допитувався в рамках провадження у грудні 2020 року у якості свідка.

Відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна ним було доведено, що вищевказана квартира, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Тобто, підстави для накладання арешту на майно були предметом оцінки під час вирішення клопотання слідчого. Вказане майно квартира, визнано речовим доказом в рамках провадження. Ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Суд враховує, що заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи. В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. В ході судового розгляду клопотання було встановлено, що досудове розслідування в рамках провадження триває, в грудні 2020 року було проведено допит свідка, після отримання дізнавачем матеріалів провадження витребувано інформацію. Також, представник заявниці суду пояснив, що в квартирі ніхто не проживає, заявниця не має можливості реалізовувати свої право розпорядження майном, як то імовірно передача в оренду, передача квартири в забезпечення, або її відчуження. Доказів, які б давали підстави вважати, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт квартири, на час розгляду клопотання не надано.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт квартири. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, вданому випадку заявниця має лише обмеження у розпорядженні своїм майном та лише у вигляді заборони на його відчуження. Тобто, арешт майна, як захід забезпечення в даному випадку, є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Враховуючи досліджені в ході розгляду справи обставини, оскільки не проведені всі слідчі дії необхідні для прийняття процесуального рішення, слідчий суддя вважає, що арешт вказаної квартири не втратив своєї актуальності, клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає. Керуючись ст.ст. 3, 174, 303-308, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, - залишити без задоволення. Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 30.03.2021 року. Ухвала в апеляційному порядку відповідно до вимог ст.309 КПК України оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1