26.04.21 932/2848/21
У Х В А Л А
Іменем України
26 квітня 2021 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2
Старший слідчий СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпро ОСОБА_4 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням в якому просить накласти арешт на предмети, які виявлені та вилучені 20.04.2021 року в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» imei НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 у виді заборони на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Слідчий надав заяву про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна, його представник в судове засідання не прибули, надано клопотання про розгляд справи без участі.
Дослідивши матеріали клопотання встановлено наступне.
В ході проведеного 20.04.2021 року обшуку за місцем мешкання головного бухгалтера вищевказаного підприємства ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung» imei НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 .
Постановою слідчого від 21.04.2021 року вказаний мобільний телефон з сім-картою визнано речовим доказом по справі.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів;
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, у матеріалах, які додані до клопотання прокурора відсутні докази, що мобільний телефон марки «Samsung» imei НОМЕР_1 imei НОМЕР_2 був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
Також, вважаю, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.
Крім того, ухвалою слідчого судді від 07 квітня 2021 року дозволу на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів надано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
З протоколу обшуку не вбачається, що до виявленого та вилученого телефону було обмежено доступ. Не зазначено слідчим і про те, що не можливо вилучити інформацію з самого телефону та наявність інформації яка могла б цікавити слідство.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.117,167, 168, 170-175 КПК України, слідчий суддя,-
Тимчасово вилучене майно повернути власнику.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1