Справа № 443/1176/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/811/480/19 Доповідач: ОСОБА_2
01.04.21 м.Львів
Будучи не згідною з рішенням суду висловлюю окрему думку з таких підстав.
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.
На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ст.. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін , а апеляційну скаргу начальника Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 без задоволення.
Відповідно до ст.. 65 КК України суд призначає покарання , враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини , що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка скоїла злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із законом, ст.. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли суд при призначені покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість визначити засудженому без відбування покарання. При цьому таке рішення суд повинен належним чином обмотивувати.
Як вбачається зі змісту вироку, суд при призначенні покарання врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував, наявність пом`якшуючих обставин, а саме визнання вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, відсутність майнової шкоди потерпілим
Разом з тим вважаю, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого оскільки, ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності та злочин проти правосуддя, однак він знову скоїв злочин, належних висновків для себе не зробив.
Крім цього, в якості пом`якшуючих обставин суд першої інстанції зазначає щире каяття, проте зазначена обставина не знайшла свого підтвердження оскільки, щире каяття характеризує ставлення винної особи до вчиненого ним злочину та означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання проте, обвинувачений від даних показів в судовому засіданні відмовився. Факт визнання ним вини і його покликання на каяття було способом уникнути кримінальної відповідальності.
Непереконливим є також посилання суду на обставину - відсутність шкоди, яка дає підставу для відбування покарання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений вчинив повторно незакінчений замах на таємне викрадення майна поєднане із проникненням у житло, не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був виявлений свідком ОСОБА_5 , який піднімався сходами до своєї квартири розташованої навпроти квартири до якої намагався проникнути ОСОБА_3 .
Враховуючи вище викладене, вважаю що суд 1-ої інстанції порушив вимоги ст.. 75 КК України, що призвело до призначення явно несправедливого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого.
Таким чином, висновок суду про можливість звільнення від відбування покарання суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним так і іншими особам.
Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_6