Справа № 183/682/20
№ 1-кп/183/530/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 16 березня 2021 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000004 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого в ПрАТ «Інтер Керама», не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

01 січня 2020 року приблизно о 00.53 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21053», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 52,2 км/год. по автодорозі, розташованій по вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської області зі сторони вул. Сучкова в напрямку вул. Горького, де в цей час в районі будинку № 47 Д, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки керуючого ним транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо по відношенню руху автомобіля ««ВАЗ 21053» державний номерний знак НОМЕР_1 .
Своїми діями, водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани в потиличній області голови справа, струсу головного мозку, переломів крила правої клубової кістки тазу, правої лобкової та правої сідничної кісток тазу, перелому правої вертлюжної западини тазу, у своєї сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як викликавші тривалий розлад здоров`я, оскільки зростання відламків в місцях переломів відбувається в строк, перевищуючий 21-н день.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує, пояснив, що 01.01.2020 року приблизно о 00.59 годині він керував автомобілем «ВАЗ», на якому рухався по вул. Гетьманській в бік ЦРЛ. На дворі йшов дощ, дорога була мокрою, видимість була погана у зв`язку з чим він не бачив, як потерпіла перебігала дорогу. Зазначив, що потерпілу побачив приблизно за 5 метрів, почав гальмувати, однак зіткнення не вдалося уникнути. Вину визнає повністю, у скоєному щиро кається. Цивільний позов потерпілої визнає частково, в сумі 5000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд провадження за її відсутності, в якій зазначив, що свій цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, відшкодувавши шкоду потерпілій, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, займається суспільно-корисною працею, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, що разом із обставинами, які пом`якшують покарання дає суду підстави для призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу на користь держави без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим необхідно зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року внесено зміни, у тому числі, і до ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: «в абзаці другому частини першої слова "від двохсот до п`ятисот" замінити словами "від трьох тисяч до п`яти тисяч", а слова "або без такого" виключити".

Покарання за ч. 1 ст. 286 КК України в редакції Закону України № 586-VI від 07.11.2015 року передбачено, в тому числі, у виді штрафу на користь держави у розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Тому, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав відзив на цивільний позов потерпілої, в якому зазначив, що моральну шкоду, визначену потерпілою в 300 000 гривень вважає надто завищеною, та оцінює її в 5 000 гривень.

Дослідивши цивільний позов потерпілої та відзив обвинуваченого на цивільний позов потерпілої, суд приходить до таких висновків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_7 , суд враховує характер та обсяг її фізичних, душевних та психічних страждань, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що потерпіла внаслідок ДТП отримала значні травми у виді струсу головного мозку, множинних переломів кісток тазу, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стан її здоров`я та можливість його відновлення - потерпіла тривалий час перебувала на лікуванні та реабілітації, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, оскільки ОСОБА_7 після отриманих травм тяжко пересуватися, постійно відчуває головний біль, їй тяжко пересуватися після отриманих переломів ноги. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду спричинену ОСОБА_7 в 30 000 гривень.

Також судом було прийнято до уваги те, що потерпіла ОСОБА_7 є інвалідом II групи у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням ОРА, однак підтвердження того, що потерпілій ОСОБА_7 було визначено групу інвалідності саме через отримані при ДТП травми, суду не надано, тому даний факт суд не враховував при визначені розміру моральної шкоди.

Необхідно зазначити, що в тексті цивільного позову потерпіла ОСОБА_7 зазначає про те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинно компенсувати їй страхові виплати, зокрема: 13654,05 грн. витрати на лікування, 5510,05 грн. тимчасова втрата працездатності, 85014 грн. стійка втрата працездатності, 551 грн. моральна шкода.

Враховуючи те, що потерпілою не було порушення питання про залучення ТДВ СК «Альфа-Гарант» в якості цивільного відповідача по даному кримінальному провадженню, не було надано жодного доказу на підтвердження компенсації страхової виплати, та у прохальній частині цивільного позову взагалі не йдеться про будь-які стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_7 , суд не вирішував цивільний позов в частині стягнення страхової виплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3400 гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Речові докази:

-DVD-RW диск «Esperanza», який зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-автомобіль «ВАЗ 21053», д/н НОМЕР_1 , який переданий на зберігання власнику ОСОБА_8 вважати повернутим.

Арешт, накладений ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2020 року на автомобіль «ВАЗ 21053», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи № 19/104-9/2/115/116 від 24.01.2020 року в сумі 3768 гривень 24 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору негайно.

Суддя ОСОБА_1