Ухвала
Іменем України
07 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 626/1129/20

провадження № 51-1738ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 27 травня 2020 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 на підставі

п. 7 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року повернуто апеляційну скаргу прокурора у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що судом апеляційної інстанції належним чином не враховано поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали від 27 травня 2020 року, оскільки копія оскаржуваної ухвали надійшла на адресу Первомайської місцевої прокуратури 09 червня 2020 року, що позбавило можливості апеляційного оскарження ухвали в строки, передбачені кримінальним процесуальним законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона, зокрема, подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК передбачено, що апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з копіїухвали апеляційного суду, прокурор брав участь у судовому засіданні від 27 травня 2020 року та копію вказаного судового рішення отримав цього ж дня, що підтверджується його розпискою, а останнім днем подання апеляційної скарги було 03 червня 2020 року. На вказану ухвалу районного суду заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу 12 червня 2020 року, у якій також просив поновити строк апеляційного оскарження у зв`язку з тим, що копія оскаржуваної ухвали надійшла на адресу Первомайської місцевої прокуратури 09 червня 2020 року,що позбавило можливості апеляційного оскарження ухвали в строки, передбачені кримінальним процесуальним законом. При цьому прокурор не навів у клопотанні об`єктивних причин пропуску такого строку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 КПК право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Проте у КПК не встановлено особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку.
Поняття прокурор, яке вживається у статтях 393 та 425 КПК як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена в порядку ст. 37 КПК, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники).
А тому особливості організації внутрішнього документообігу у системі органів прокуратури не можуть змінювати загальний порядок обчислення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, визначений у ч. 2 ст. 395 КПК.
Така правова позиція відповідає практиці Верховного Суду (постанова

від 25 вересня 2018 року у справі № 222/466/17, провадження № 51-4649 км18; ухвала від 18 березня 2021 року у справі №766/19583/19, провадження

№ 51-1371ск21).
Таким чином, повернувши апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Верховним Судом не встановлено обставин, які були би підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції за доводами касаційної скарги прокурора.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3