Справа № 461/7274/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/584/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Підбірці Пустомитівського району Львівської області, одруженого, з середньою освітою, дітей на утриманні не має, працюючого на тимчасових будівельних роботах, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця с.Накваши Бродівського району Львівської області, неодруженого, з середньою-спеціальною освітою, дітей на утриманні не має, працюючого оператором лінії НВП «Гетьман», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавленням волі на сім років із конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавленням волі на сім років із конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - не обрано.

Строк покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено рахувати з дня їх затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами у справі.

Згідно з вироком суду 05.08.2018 року, приблизно о 03 год. 30 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №26 на вул. Чайковського у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення здійснили напад на ОСОБА_11 , наносячи йому удари руками і ногами в область голови і тулуба, чим спричинили потерпілому синці на обличчі, в ділянці лівої вушної раковини, в потиличній ділянці зліва, крововилив в оболонки лівого ока, садно в ділянці правого колінного суглобу, що відноситься до легкого тілесного ушкодження та струс головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, внаслідок якого ОСОБА_11 впав на землю, а ОСОБА_7 , продовжуючи спільний із ОСОБА_8 умисел на протиправне збагачення, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів майном останнього, а саме: чоловічою сумкою фірми «Katana» вартістю 1000,00 грн. у якій знаходились: пакет з продуктами харчування ресторану «Мс Donald's» загальною вартістю 250,00 грн., грошові кошти у розмірі 1600,00 грн., Power Bank марки «Xiomi» вартістю 500,00 грн., USB-шнур вартістю 120,00 грн., два блоки до зарядного пристрою мобільного телефону марки «Iphone» загальною вартістю 100,00 грн., візитниця синього кольору вартістю 50,00 грн., у якій знаходились посвідчення водія та студентський квиток, видані на ім`я ОСОБА_11 . Своїми діями ОСОБА_12 у групі з ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 3620,00 грн.

Відтак, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Вирок суду оскаржено потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , адвокатом ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

У поданій потерпілим ОСОБА_11 апеляційній скарзі останній зазначає, що суд першої інстанції помилково не врахував як пом`якшуючі обставини те, що обвинувачені активно сприяли розкриттю злочину (брали участь у слідчих діях) та примирилися з потерпілим, про що свідчать наявні у матеріалах справи угоди про примирення з кожним із обвинувачених. Крім того, вважає, що виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачені є людьми молодого віку, раніше не судимі (вчинили злочин вперше), позитивно характеризуються, працюють, мають тісні соціальні зв`язки (живуть з батьками). Просить змінити оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , призначивши їм покарання, не пов`язане з реальним його відбуванням, а саме - при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України (призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років) та ст. 75 КК України (звільнити від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки).

У поданій захисником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 апеляційній скарзі зазначено, що вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2020 року є незаконним, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та на визначення міри покарання, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, призначене судом покарання ОСОБА_8 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість. Так, судом не враховано такої пом`якшуючої обставини, як з`явлення ОСОБА_8 в Галицький ВП ГУНП у Львівській області із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Врахування кожної з пом`якшуючих обставин при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Додає, що вказані форми посткримінальної поведінки ОСОБА_8 , враховуючи його молодий вік та перше притягнення до кримінальної відповідальності, свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності та відповідно ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім цього, на переконання захисника, суд безпідставно не врахував думку потерпілого ОСОБА_11 щодо обрання справедливої міри покарання ОСОБА_8 при винесенні рішення судом, повністю відкинувши обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вважає призначене судом покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення полі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 2 ст. 187 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через його суворість.

Просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в частині призначеного йому судом покарання. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити такого від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду першої інстанції оскаржено прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 . На переконання прокурора, вирок суду підлягає частковій зміні в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

По-перше, незважаючи на позицію прокурора, захисника обвинуваченого у судових дебатах, щодо наявності пом`якшуючих обставин таких як з`явлення із зізнанням ОСОБА_8 , активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, вироком суду першої інстанції від 16.03.2020 року встановлено лише дві пом`якшуючі обставини, які мали місце в діях ОСОБА_8 , а саме: щире каяття та повне відшкодування потерпілому шкоди, що має наслідок невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та не взяття судом до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, а як наслідок призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим для ОСОБА_8 через суворість.

По-друге, потерпілий ОСОБА_11 не має жодних претензій до ОСОБА_8 , просив застосувати покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі на реальний термін, та, враховуючи особу винного ОСОБА_8 , який вчинив злочин у молодому віці, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується з місця реєстрації, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, не перебуває на обліках, та, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, - наявні достатні юридичні підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення меншого покарання, ніж визначене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 65 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України є невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Наголошує, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого. Відтак, просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2020 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не застосовано ст. 69 КК України, так як не враховано ще дві обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_7 брав участь в слідчих діях, допоміг встановити особу іншого обвинуваченого, який втік з місця події; примирення винного з потерпілим. Відтак, з огляду на наявність чотирьох пом`якшуючих обставин, підстави для призначення додаткового покарання у виді конфіскації відсутні.

На переконання захисника, відмовивши стороні захисту у застосуванні щодо ОСОБА_7 ст. 69 КК України, суд повинен був застосувати ст.69-1 КК України та призначити покарання у розмірі, що не перевищує двох третин максимального строку найбільш суворого виду покарання.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано норм ч. 1 ст. 75 КК України. Не враховано, що завдане потерпілому ушкодження здоров`я було поправним, під час судових дебатів у суді першої інстанції потерпілий просив суд призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з його реальним відбуванням, та не взято до уваги, що з моменту вчинення злочину і до сьогодні ОСОБА_7 став на шлях виправлення. Відтак, вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. Оскільки злочин вчинено у співучасті, просить суд врахувати обставини щодо іншого обвинуваченого.

Просить змінити вирок Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в частині призначеного йому судом покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.75 КК України звільнити такого від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, потерпілого, захисників обвинувачених, які підтримали подані ними апеляційні скарги та не заперечили проти задоволення апеляційних скарг інших осіб, які подали апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинувачених в апеляційних скаргах не оспорюються, їх доводи зводяться до незгоди із призначеним обвинуваченим покаранням.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Основні та додаткові покарання визначені статтею 52 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Згідно з вимогами статті 75 КК України для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням необхідно враховувати не тільки дані про особу засудженого, а й обставини, що пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з особливостей та обставин його вчинення.

Згадані положення наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вказані вимоги закону під час призначення покарання обвинуваченим судом першої інстанції дотримано не було.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, на обліку у нарколога та психіатра не перебувають, проте за місцем проживання характеризуються позитивно, обвинувачений ОСОБА_8 працевлаштований, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та повне відшкодування шкоди потерпілому, не встановивши обставин, що обтяжують покарання, прийшов до висновку, що для виправлення обвинувачених і для попередження вчинення ними нових злочинів, справедливим та достатнім буде обрання їм покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України. Цивільний позов у справі не заявлено.

Апеляційний суд, виходячи з наведених положень закону, приходить до висновку, що при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_8 добровільно з`явився до органів поліції із зізнанням про вчинення ним злочину, обоє обвинувачених активно сприяли розкриттю кримінального правопорушення (вказані обставини прокурор в суді першої інстанції просив врахувати, як пом`якшуючі, однак в оскаржуваному вироку місцевим судом такі не спростовані), примирилися з потерпілим, позицію потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинувачених, посткримінальну поведінку обвинувачених, які не вчинили нових злочинів, працевлаштовані, наявність у них міцних соціальних зв`язків (обоє обвинувачених одружені, мають дітей), їх вік.

Наведені обставини у їх сукупності, на думку суду апеляційної інстанції, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та свідчать про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, та ст. 75 КК України.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, обвинуваченим слід пом`якшити призначене покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, та звільнити обвинувачених на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на них обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, та свідчить, що перевиховання обвинувачених є можливим без ізоляції від суспільства.

Оскільки доводи апеляційних скарг знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні, а апеляційні скарги задоволенню частково. В решті вирок слід залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволити, апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задоволити частково. Вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 березня 2020 року в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: 1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4