Київський апеляційний суд
Категорія: ст.ст. 537-539 КПК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , -
прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
представника ДУ «Київський слідчий
ізолятор» ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про передачу засудженої ОСОБА_7 на поруки.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що хоча ОСОБА_7 фактично і відбула половину строку призначеного покарання у виді позбавлення волі, який визначений ст. 81 КК України, разом з тим всіх правових підстав, передбачених вказаною нормою закону, судом не встановлено. Як зазначив суд, при отриманні засудженою відповідного заробітку на протязі строку відбування покарання, у ОСОБА_7 була можливість, за виключенням необхідних витрат на власні потреби, у мінімально допустимих межах вживати заходи щодо відшкодування завданої шкоди, а саме в частині реальної сплати суми відшкодування потерпілій стороні, яка, крім того, повідомила, що навіть в даний період зберігається потреба у проведенні різного роду коштовних медичних процедур, пов`язаних з поновленням належного стану здоров`я.
На думку суду, звернення засудженої до прокурора відповідного рівня з приводу скерування до Київського СІЗО виконавчих документів щодо виконання вироку Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року, не може беззаперечно свідчити про щире бажання ОСОБА_7 в достатньому обсязі проявити намір на відшкодування збитків потерпілим. Також суд вважає, що у засудженої була можливість винайти певний спосіб погашення заборгованості перед потерпілими, в т.ч. із залученням до вирішення цього питання свого захисника, чим ОСОБА_7 не скористалась, проте сторона захисту змогла забезпечити явку до суду потенційного роботодавця задля позитивного вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , що свідчить про активність зі сторони засудженої по відношенню лише до вирішення питання, яке стосується її особисто, а не сторони, яка безпосередньо постраждала свого часу від її злочинних дій.
Не знайшов суд підстав для задоволення клопотань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про передачу засудженої на поруки та звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, зазначивши, що такі клопотання відповідно до вимог процесуального закону на даній стадії судового провадження вирішенню не підлягають.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання щодо ОСОБА_7 .
Адвокат просить звернути увагу, що саме після звернення засудженої до прокурора відповідного рівня з приводу скерування до Київського СІЗО документів щодо виконання вироку Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року, у Шевченківському РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ 27 серпня 2019 року були відкриті виконавчі провадження, де стягувачами є ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , а боржником ОСОБА_7 , що свідчить про щире бажання засудженої відшкодувати потерпілим заподіяну злочином шкоду.
Відносно погашення заборгованості перед потерпілими, як зазначив суд у своєму рішенні, у інший спосіб, як-то: частинами, через залучення відповідного поручителя тощо, то захисник зауважує, що засуджена ОСОБА_7 позбавлена такої можливості, оскільки із близьких родичів у неї є тільки донька ОСОБА_15 , 1996 р.н., яка, в свою чергу, утримує свого брата, її сина ОСОБА_16 , 2005 р.н., та бабусю-пенсіонерку ОСОБА_17 , 1955 р.н.
Крім того, сторона захисту просить врахувати, що ОСОБА_7 з 2007 року і до засудження займалася підприємницькою діяльністю та в разі застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, змогла би поновити її і тим самим пришвидшити відшкодування завданої шкоди потерпілим.
До початку апеляційного розгляду від представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_18 надійшла письмова заява щодо неможливості прибути в судове засідання у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому процесі та проведення судового розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року без її участі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженої та представника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_7 , обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В 2018 році захисником ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_7 , а в 2019 році начальником Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_20 порушувались питання перед місцевим судом як про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання на покарання у виді громадських робіт, так і щодо умовно-дострокового звільнення засудженої від покарання. Разом з цим, за результатами судових розглядів Шевченківським районним судом м. Києва від 17 жовтня 2018 року та від 30 липня 2019 року, відповідно, заявникам було відмовлено у задоволенні клопотання/подання.
За оскаржуваним рішенням, і в цей раз, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд мотивував своє рішення відсутністю всіх правових підстав, які б переконливо свідчили, що засуджена ОСОБА_7 стала на шлях виправлення та її поведінка під час відбування покарання є сумлінною, а відбутий нею строк покарання, як зазначено у судовому рішенні, хоча формально і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженої.
Однак, такий висновок суду першої інстанції не у повній мірі відповідає матеріалам справи та зроблений помилково внаслідок неналежного врахування обставин, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, а також за необережний тяжкий злочин.
Зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
З досліджуваних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 16 листопада 2016 року у порядку виконання вироку Ірпінського міського суд Київської області від 03 червня 2015 року затримана Ірпінським ВП ГУ НП і з того часу відбуває покарання в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Наказом начальника слідчого ізолятора ОСОБА_21 від 21 листопада 2016 року за № 86/АГ-16 ОСОБА_7 зарахована на вакантну посаду підсобного робітника з посадовим окладом 1450 грн., а 17 квітня 2019 року, згідно з наказом № 26/АГ-19 начальника цієї ж установи ОСОБА_20 , переведена на посаду кухаря 1 тарифного розряду з посадовим окладом 4173 грн. Дані трудові відносини між засудженою та ДУ «Київський слідчий ізолятор» оформлені відповідно до строкового трудового договору.
За змістом характеристик адміністрації установи відбування покарання від 11 грудня 2017 року, 23 квітня і 18липня 2018 року, 29 квітня і 14 травня 2019 року ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони, стягнень не має, натомість має низку заохочень начальника СІЗО; дотримується правомірних відносин та вічливого ставлення з персоналом; до праці ставиться сумлінно; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний вигляд, використовує тільки за призначенням; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; до виконання робіт по благоустрою відноситься з розумною ініціативою; на заходи виховного та профілактичного характеру реагує вірно; бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення», і, як зазначено в характеристиках, довела своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до характеристики, наданої 14 травня 2019 року психологом відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_22 , засуджена ОСОБА_7 , крім іншого, надавала й допомогу у профілактиці конфліктних ситуацій в мікросередовищі ув`язнених (в камерах, де тримаються ув`язнені); в міжособистих стосунках зі співкамерниками завжди компромісна, дотримується культури в спілкуванні; при виникненні нестандартних ситуацій розсудлива та витримана; у відношенні до представників адміністрації ввічлива, тактовна; добре стримує свої почуття та вміє керувати своїм емоційним станом; стійка в своїх інтересах та спрямованості; самооцінка об`єктивна, завжди чітко розраховує свої сили та можливості; в більшій мірі відкликається на зовнішні обставини, чим на внутрішні образи та уявлення; адекватно сприймає соціально-моральні норми, встановлені в суспільстві; має позитивні плани на майбутнє та мотивацію щодо їх досягнення.
Під час апеляційного розгляду провадження представник адміністрації установи виконання покарання ОСОБА_10 повідомив, що і на цей час засуджена продовжує працювати в установі, характеризується виключно позитивно, має десять заохочень, жодних стягнень не має, та вважає, що ОСОБА_7 заслуговує застосування до неї положень ст. 81 КК України.
На підтвердження викладеного стороною захисту надана довідка начальника відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_10 про заохочення і стягнення засудженої ОСОБА_7 , відповідно до якої засуджена за період часу з 12 червня 2017 року по 06 січня 2021 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримала десять заохочень у виді подяки, при цьому стягнень ОСОБА_23 не має, порушень режиму не допускає.
З матеріалів особової справи засудженої також вбачається, що вину у скоєному злочині вона визнала, до цього засудження не притягувалася до кримінальної відповідальності, підтримує соціально-корисні зв`язки із родичами.
Отже, наявними у справі доказами, на переконання колегії суддів, доведено виправлення засудженої і цей висновок ґрунтується на всебічному врахуванні даних про поведінку ОСОБА_7 , ставлення її до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Що стосується не відшкодування засудженою потерпілим у провадженні завданої шкоди, як на те посилається суд в своєму рішенні, що і стало однією з підстав для відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , то колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено із судового провадження та матеріалів особової справи ОСОБА_7 , то саме за зверненням засудженої 03 жовтня 2019 року за вх. № 92 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» на виконання надійшли три постанови про відкриття виконавчого провадження Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 21 серпня 2019 року стосовно останньої. З того часу відбуваються відрахування за вказаними виконавчими листами в розмірі 20 відсотків від заробітку засудженої (в розмірі від 600 грн. до 2000 грн.), що підтверджується наданою стороною захисту довідкою про розмір нарахувань заробітної плати та розміру утримувань. Відповідно до цієї ж довідки, окрім обов`язкових відрахувань, засуджена добровільно виплачує додаткові асигнування, що, на переконання колегії суддів, свідчить про її бажання та намір відшкодувати завдані збитки потерпілим.
Крім того, відповідно до листа директора ТОВ «Будівельна фірма Інтербудоснова» ОСОБА_12 від 17 травня 2021 року дане товариство, будучи обізнаним про наявність судимості у ОСОБА_7 , виявило бажання прийняти на роботу останню на посаду секретаря з посадовим окладом у розмірі 6000 грн., що свідчить про позитивні плани засудженої на майбутнє.
Окрім того, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту, що ОСОБА_7 до засудження займалася підприємницькою діяльністю в період з 05 березня 2007 року по 21 липня 2017 року і змогла б поновити її, тим самим пришвидшити відшкодування завданої шкоди потерпілим. Будь-яких даних на спростування зазначеного учасниками провадження надано не було.
З огляду на викладене, враховуючи, що засуджена відбула більше 4/5 призначеного судом строку покарання, виключно позитивно характеризується за час відбування покарання; відсутність будь-яких даних, що негативно характеризують засуджену, а також намагання останньої в силу своїх можливостей поступово відшкодувати завдану шкоду потерпілим, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_7 своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, що є підставою для задоволення клопотання про її умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
За таких обставин, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання, а відтак, апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 .
Звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року, умовно-достроково на 5 місяців 26 дня.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4