Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
"20" серпня 2021 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003585 від 17.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003585 від 17.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що він обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також, що останній не має постійно місця проживання, не працює, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім того ОСОБА_4 усвідомлює, що за вчинений злочин, в разі доведення його вини, йому загрожує максимальне покарання у виді 10 років позбавлення волі. У зв`язку з чим ризики, передбачені п.1,3,5 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились, що дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки ОСОБА_4 .

Захисник та обвинувачений проти задоволення заявленого клопотання не заперечували.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, зокрема прокурора, який підтримав заявлене клопотання, думку обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти його задоволення, суд встановив наступне.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ст.177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись та ухилятися від явки до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2021 року.

Визначений судом строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 спливає, разом з тим, з об`єктивних підстав, судовий розгляд вказаного кримінального провадження до зазначеного строку, завершити не представляється можливим.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили, що ті ризики, які були враховані судом під час продовження запобіжного заходу, зменшилися.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

В обґрунтування продовження до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також не має постійного місця проживання. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000149, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувальний акт якого 18 червня 2018 року скеровано до Турійського районного суду Волинської області, обвинувачений знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:

1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу, суспільно-корисною працею не займався, постійного місця проживання не має, має утриманця неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність;

3) за станом здоров`я: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор»;

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, суд вважає необхідним визначити його строк в межах 60 днів з дня постановлення ухвали.

На підставі ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню та враховуючи вимоги ч.4 ст. 183 КПК України вважає недоцільним визначати розмір застави з огляду на обставини пред`явленого обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 177-178, 183, 197, 199, 201, 315-316, 331, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 жовтня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1