У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду
23 грудня 2020 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судового засідання № 2 в м. Біла Церква Київської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002872 від 03.08.2020 відносно:

ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 185 КК України, по якому призначено підготовче судове засідання на 22.12.2020, але у зв`язку з неявкою захисника відкладено на 23.12.2020,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
До судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 04.12.2020 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання на 22.12.2020, однак у зв`язку з неявкою сторони захисту судове засідання відкладено на 23.12.2020, отже під час проведення підготовчого судового засідання, яке відбулось 23.12.2020 на розгляд судом винесено питання, регламентовані статтями 314-316 КПК України.

Позиція сторін та інших учасників.
Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Крім цього прокурором заявлено клопотання про обрання (продовження) обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які слідчий суддя врахував обвинуваченому при обранні запобіжного заходу тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які підтверджуються тим, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі до десяти років з конфіскацією майна, що дає підстави обвинуваченому переховуватися від суду, а також з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_3 має можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, які ще не були допитані безпосередньо судом, оскільки місце проживання останніх відомо обвинуваченому, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знов обвинувачується у вчиненні нових корисливих злочинів проти власності, що дає підстави вважати, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому прокурор вважає за необхідне обрати (продовжити) відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник заперечувала щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та просила суд повернути обвинувальний акт прокурору, у зв`язку із істотними порушеннями допущеними в ході досудового розслідування. Так, стороною обвинувачення не виконано вимоги статті 290 та статті 293 КПК України, оскільки не відриті матеріали досудового розслідування обвинуваченому та не вручено обвинувальний акт, що унеможливлює на думку захисника призначення даного акту до судового розгляду та є безумовною підставою для його повернення прокурору. Крім цього заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про обрання (продовження) запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, вважала за можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника, вказав, що йому не вручено обвинувальний акт, з матеріалами кримінального провадження не ознайомлювався, оскільки ніхто їх йому не надавав.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із вказаних питань.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт вважає, що згідно зі статтями 315, 316 КПК України, справа підлягає призначенню до судового розгляду, з огляду на таке.

Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Отже суд вважає, що підстав для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України немає.

Підстав для закриття провадження немає. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Серед іншого, визначено, що судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, судом одноособово, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Так, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, пунктів 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення, захисту та потерпілі, які братимуть участь у судовому розгляді.

Приймаючи рішення по клопотанню сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема, обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості обвинуваченого, потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, в тому числі і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Із направленого до суду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 вбачається, що він містить у собі відомості, передбачені ст. 291 КПК України.

Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення КК України. В обвинувальному акті сформульовано обвинувачення, в якому визначено дії, що складають об`єктивну сторону інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченому, зазначено фактичні обставини щодо часу, місця, способу та послідовності вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, так як це встановив прокурор.

Доводи сторони захисту щодо невиконання стороною обвинувачення вимоги статей 290, 293 КПК України, то такі порушення навіть якщо і мали місце, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки з`ясування цих обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження, такі обставини підлягають дослідженню в ході судового розгляду, а також мають значення під час оцінки доказів на предмет їх допустимості, відповідно до положень ст.87 КПК України.

Слід зазначити, що згідно зі ст. 283 КПК України направлення прокурором обвинувального акту до суду є формою закінчення досудового розслідування. У разі повернення обвинувального акту прокурору, прокурор має вжити заходів лише на усунення недоліків щодо змісту акту як процесуального документу.

Усунення недоліків, допущених при досудовому розслідуванні, під час фактично дооформлення обвинувального акту законом не допускається. Тому наступні після повернення обвинувального акту процесуальні або/чи слідчі дії не можна буде вважати законними, оскільки такі дії не передбачені КПК України та фактично є додатковим розслідуванням.

Разом з тим, законодавець у КПК України 2012 року відмовився від інституту додаткових розслідувань. В ньому не міститься навіть юридичного визначення «відновлення досудового слідства або розслідування». Не вбачається можливості проведення додаткових слідчих дій чи процесуальних дій із аналізу норм КПК України, відповідно до яких, після закінчення досудового розслідування в порядку ст. 283 КПК України, повернення до цієї стадії не можливе.

Таким чином всі доводи сторони захисту наведені як підстави для повернення обвинувального акту, підлягають з`ясуванню судом під час судового розгляду.

Отже, під час підготовчого судового засідання, суд не вправі вдаватися до оцінки суті висунутого обвинувачення, досліджувати докази інші процесуальні документи та вирішувати питання, що підлягають дослідженню та вирішенню в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що невиконання вимог ст. 293 КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акту та можуть бути виконані в ході підготовчого судового засідання.

При цьому, слід зауважити, що прокурором надані переконливі дані, які свідчать про вжиття ним вичерпних заходів для виконання вимог ст. 293 КПК України щодо вручення обвинувального акту обвинуваченому.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Враховуючи, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Як передбачено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно змісту обвинувального акту, ОСОБА_3 неодноразово був судимий, на шлях виправлення не став та на теперішній час обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, так за ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді тримання під вартою строком до шести років, а за ч. 2 ст. 187 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді від 05.08.2020 підозрюваному ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів по 03.10.2020 включно. Після чого відповідно до ухвали слідчого судді від 28.10.2020 підозрюваному ОСОБА_3 строк тримання під вартою продовжений по 26.12.2020 включно.
Так, строк тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 26.12.2020, розглянути справу по суті до вказаної дати не представляється можливим, тому виникло питання про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченому.
Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, дані про його особу, а саме враховуючи, що останній не працевлаштований, постійного доходу немає, неодружений, не має утриманців, раніше судимий, що дає підстави вважати, що обвинувачений може мати намір уникати суду та кримінальної відповідальності та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того є підстави вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останньому відомо місця проживання та можливого перебування потерпілих та свідків, які надавали показання в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, але не були допитані в судовому засіданні.
Крім цього відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до пунктів 1, 3, 5 частини 1 статті 177, ст. 178 КПК України, які враховував суд при обранні, продовженні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися, а саме ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, усі докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення, захисту, у цей час судом не дослідженні, у світлі чого, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними.
При цьому, вони обумовлені у світлі, як вказаних відомостей, так і факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається до кримінальної відповідальності, з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.
Обставини регламентовані ст. 178 КПК України, у світлі даних про обвинуваченого, у поєднанні з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених, у цій справі, доказів, та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені, самі по собі, навіть, при їх дійсній наявності, не можуть бути такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 зазначеного Кодексу, у цій ситуації, так як є доведеною наявність обставин визначених ст. 177 КПК України.
Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 315 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступень втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Відносно питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом обрання іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосуванням більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.
Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 повинен бути продовжений на 60 днів.
Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.
На підставі викладеного, керуючись ст. 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0002872 від 03.08.2020 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України прокурору - відмовити.

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002872 від 03.08.2020 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 04.01.2021 о 09.30 год.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілих, захисника, обвинуваченого.

Кримінальне провадження розглядати одноособово.

Зобов`язати прокурора до призначеного судового засідання (04.01.2021) надати копію обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0002872 від 03.08.2020 обвинуваченому ОСОБА_3 .

Зобов`язати прокурора до призначеного судового засідання (04.01.2021) ознайомити обвинуваченого ОСОБА_3 з матеріалами кримінального провадження № 0002872 від 03.08.2020, які зберігаються у прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України продовжити на 60 днів по 20.02.2021 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду щодо продовження строку дій запобіжних заходів підлягає окремому оскарженню обвинуваченим до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду в іншій частині оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 4А, 28.12.2020 о 17.00 год.

СуддяОСОБА_1