ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9808/20
провадження № 1-кп/753/747/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 про накладення арешту на майно обвинуваченої ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді у Дарницькому районному суді м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Представник потерпілого ОСОБА_5 подав до суду клопотання про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_6 . Своє клопотання обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_6 потерпілі ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження. У зв`язку з чим в межах кримінального провадження ОСОБА_7 подано до суду цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 1 627 972 грн матеріальної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_8 4 000 000 грн. моральної шкоди. В своєму клопотанні захисник вказує, що обвинувачена не бажає добровільно відшкодовувати завдану нею шкоду, з її боку відсутні будь-які пропозиції щодо обговорення можливого розміру відшкодування шкоди потерпілим, про що свідчить надання нею довідки про пенсійне забезпечення. У зв`язку з чим, захисник ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову просить накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_6 .
В судовому засіданні захисник потерпілої ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.
Прокурор поклався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_6 заперечували щодо накладення арешту на все майно ОСОБА_6 , зазначаючи, що підстав для накладення арешту немає, так як вона вже частково відшкодувала завдану нею шкоду та перерахувала на ім`я ОСОБА_9 245 000 грн.
Вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень статей 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 173 КПК України іншим обов`язковим елементом, який повинен врахувати суд при вирішення питання про арешт майна є розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Тобто, під час накладання арешту на майно порушено права власника, який з накладенням арешту позбавлений права на вільне користування та розпорядження своїм майном.
Крім того, слід зазначити, що статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що таке право є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Вирішуючи питання доцільності накладенні арешту на майно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд виходить з розумності та співрозмірності обмеження права власності та вважає, що представником потерпілої не доведено необхідності такого арешту майна і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України. Також суд враховує те, що під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 добровільно перерахувала на ім`я батька неповнолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_9 грошові коштів в сумі 245 000 грн. в рахунок відшкодування завданою нею шкоди, що підтверджуються наданими суду квитанціями. Крім цього, у суду відсутні дані про наявність майна у обвинуваченої ОСОБА_10 та його ринкову вартість, оскільки у разі накладення арешту на все майно обвинуваченої, його вартість та сума заявленого цивільного позову були співрозмірними.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно немає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 173, 350, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_5 про накладення арешту на все майно, що належить обвинуваченій ОСОБА_6 відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: