Справа № 303/4009/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1156/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

представників потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст.126 КК України у виді 200годин громадських робіт; за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 10 січня 2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано його за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 25 600 грн. матеріальної та 2 000 000 (два мільйони) гривень моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 в особі представника ОСОБА_18 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, 10 січня 2018 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ A-170», сірого кольору, державний номерний знак Угорської Республіки НОМЕР_1 , під`їхали до будинку АДРЕСА_2 , із якого вийшли та пройшли до будинку АДРЕСА_3 , де проживає Туряниця ОСОБА_21 , для з`ясування причин, на підставі яких близько 2 години цього дня ОСОБА_17 наніс побої ОСОБА_19 .

Під час розмови ОСОБА_7 , близько 16 години 38 хвилин, перед будинком ОСОБА_17 , на ґрунті неприязних стосунків, з метою покарати ОСОБА_17 за вчинені ним насильницькі дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_17 , чим завдав йому фізичну біль і не спричинив тілесні ушкодження.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, яким завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Після того, як ОСОБА_7 наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_17 , і це побачили сусіди останнього ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які знаходились біля будинку АДРЕСА_4 , і прибігли йому допомогти.

В це же час, ОСОБА_7 вийняв із автомобіля, на якому приїхали, дерев`яну бейсбольну биту, і близько 16 год. 38 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, навпроти будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, дерев`яною бейсбольною битою, наніс один удар в область голови ОСОБА_12 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-2 ступеню, епідаральну гематому ліворуч, перелом кісток черепа, які згідно висновку експерта відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Надалі ОСОБА_7 , після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , близько 16 години 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вулиці, навпроти будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, дерев`яною бейсбольною битою наніс один удар в область чоло-скроневої ділянки зліва ОСОБА_22 , який підбіг до нього.

В результаті ОСОБА_7 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_22 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася субарахноїдальними крововиливами, крововиливом у шлуночки головного мозку, забоєм головного мозку важкого ступеня з розвитком травматичного набряку-набухання головного мозку, з вклиненням стовбурових відділів у великий потиличний отвір, які згідно висновку експерта виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, яким може бути дерев`яна бита, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_22 помер.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання за п.13 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі, за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.296 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що доводи суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України не узгоджуються з позицією Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство».

Також, на переконання прокурора, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність при перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, п.13 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 та ч.2 ст.121 КК України, оскільки у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 із прямим умислом завдав удари бейсбольною битою по голові потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , при цьому усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачав його суспільно небезпечні наслідки, тобто настання смерті потерпілих, так як удар завдав битою, яка має роздроблювальний та ударний ефект, а направлений удар був в життєво-важливий орган голову.

Як зазначає апелянт, після вчинення злочину щодо ОСОБА_12 свої злочинні дії ОСОБА_7 не припинив, а через декілька секунд із прямим умислом з метою позбавлення життя завдав аналогічний удар бейсбольною битою по голові потерпілому ОСОБА_22 , від якого останній також впав на землю без свідомості. Подальша поведінка обвинуваченого, який викрикував мешканцям с.Горонда погрози на позбавлення життя вказує, що в нього був прямий умисел на позбавлення життя потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_12 та діяв з метою, щоб покарати мешканців за нанесення йому побоїв під час дискотеки.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просять скасувати на підставі п.5 ч.1 ст.407 КПК України вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року в частинах визнання винним та призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.126 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України провадження закрити; визнання винним та призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України провадження закрити. Змінити на підставі п.2 ч.1 ст.408 КПК України вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року в частині визнання винним та призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України шляхом зміни правової кваліфікації діяння ОСОБА_7 відносно ОСОБА_12 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України. Зарахувати фактично відбутий строк попереднього ув`язнення у строк покарання, передбаченого в межах санкції ст.128 КК України, звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_7 в залі суду, відмовити у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_17 повністю.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокати покликаються на те, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема у мотивації прийнятого рішення суд не описує, які докази він прийняв для встановлення ОСОБА_7 за різними епізодами, а лише констатував помилки обвинувачення та мотивував зміну кваліфікації.

Захисники звертають увагу на те, що як вбачається з вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року ОСОБА_25 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, щодо участі останнього у тих самих подіях, що мали місце 10 січня 2018 року, за участь у яких обвинувачується ОСОБА_7 . Вказаним вироком встановлено, що 10 січня 2018 року о 16 год. 40 хв. біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_25 діючи з особливою зухвалістю, безпричинно наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_26 . Таким чином, з цього вироку та оскаржуваного вбачається, що ОСОБА_27 одночасно о 16 год. 40 хв. отримав 2 удари в область голови: один від ОСОБА_28 з хуліганських мотивів, а інший від ОСОБА_7 вже з умислом завдати тяжкі тілесні ушкодження.

На переконання апелянтів, суд не врахував послідовність прибуття інших учасників події та час вчинення ними дій, що відбувалися між ударом ОСОБА_29 та ударом ОСОБА_30 , від якого настала смерть, розташування учасників події на місцевості, місця вчинення злочинів, знаряддя завдання тілесних ушкоджень.

На думку адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , висновок експерта за наслідками проведеної додаткової експертизи повністю виключає факт настання смерті ОСОБА_31 від будь-якого удару, нанесеного будь-ким, оскільки удар був лише причиною падіння, а причиною смерті можливо стало ударяння головою об край асфальтного покриття дороги чи камінь.

Апелянти звертають увагу на те, що більшість свідків свідчать про те, що обвинувачений взагалі не бив ОСОБА_31 і не наближався до нього, ОСОБА_27 знаходився на значній відстані від ОСОБА_32 в той час, коли йому завдали удар, від якого він помер.

Як зазначають адвокати, суд не навів, не описав, не прокоментував жодного доказу того, що ОСОБА_7 мав умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_30 , від яких настала його смерть. На їх думку, суд також повинен був встановити та обґрунтувати з посиланням на конкретні докази об`єкт злочину за ч.2 ст.121 КК України посягання на здоров`я конкретно визначеної особи, надати оцінку висновкам експертів СМЕ, в тому числі первинної, додаткової, комісійної, а також експертизи на наявність біологічних слідів на биті, та врахувати їх при визначенні об`єкту злочину наявності чи відсутності факту нанесення ОСОБА_33 удару битою ОСОБА_26 .
На їх переконання, обставини справи та досліджені в суді докази свідчать про те, що дії ОСОБА_7 відносно ОСОБА_34 можуть бути кваліфіковані виключно за ст.128 КК України та на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України такий повинен підлягати звільненню від кримінальної відповідальності.
Окрім цього, апелянти зазначають, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував позитивні характеризуючи дані особи обвинуваченого, не встановлено конкретних обставин, які стали причиною вчинення ним кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, який заперечив апеляційні вимоги захисників обвинуваченого, обвинуваченого та його адвокатів на підтримання поданої ними апеляційної скарги, думку потерпілих та їх представників, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до статті 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зміст частини 2 статті 91 КПК України передбачає, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

З наведеної норми вбачається, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. В той час, як за обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановлюються подія кримінального правопорушення, винуватість, форма вини, тощо.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121 КК України.
Зокрема, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, а саме: показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_35 , свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_36 , ОСОБА_23 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_47 , судово-медичного експерта ОСОБА_48 , свідка ОСОБА_20 , протоколів огляду місця події від 10.01.2018 року з ілюстрованою таблицею до них, протоколів прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16.01.2018 року, висновку експерта № 17/18 від 13.02.2018 року, висновку експерта № 2/2018, висновку експерта № 74/2018 від 08.02.2018 року, висновку експерта № 11 (повторна експертиза) від 27.06.2018 року, протоколів проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року з фототаблицею до них, протоколу проведення слідчого експерименту від 17.05.2018 року з ілюстрованою таблицею до нього, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2018 року з ілюстрованою таблицею до нього, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2018 року з ілюстрованою таблицею до них, протоколу огляду предмету від 16.01.2018 року з ілюстрованою таблицею до нього, висновку експерта № 56 від 26.04.2018 року, висновку комісійної експертизи № 17 від 24.05.2019 року, роздруківки трафіків вхідних та вихідних з`єднань.
Вивчення матеріалів кримінального провадження дають підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що за встановлених місцевим судом фактичних обставин справи юридична оцінка дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.126, ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121 КК України є вірною.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Таким чином, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Згідно з п. 22 Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як убачається з матеріалів провадження, під час конфлікту з ОСОБА_49 обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому дерев`яною битою лише один удар в область голови, після чого припинив свої протиправні дії по відношенню до ОСОБА_50 .
Встановлені судом першої інстанції обставини провадження вказують на те, що у випадку наявності в ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого він мав можливість довести задумане до кінця.
Наведене свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 та доводить, що у вказаній ситуації останній діяв з непрямим умислом припускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю останнього, в тому числі і смерті, а тому він повинен нести кримінальну відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, чим спростовуються твердження апеляційної скарги прокурора.
Таким чином, дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а надана судом першої інстанцій юридична оцінка його дій вірною.

Покликання в апеляційній скарзі сторони захисту на необхідність перекваліфікації дій за епізодом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 на ст. 128 КК України, є необгрунтованими.
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження, що передбачене ст. 121 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).
Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК України.

Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.
Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.
Відповідно до положень п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в ході конфлікту ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_29 один удар дерев`яною битою в область голови.
Відповідно до висновку експерта № 74/2018 від 08.02.2018 року, у громадянина ОСОБА_12 , який знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Мукачівської ЦРЛ з 10.01.2018 року по 31.01.2018 року, встановлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-2 ст., епідуральної гематоми ліворуч, перелому кісток черепа. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення внаслідок нанесення удару дерев`яною битою. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події, яка мала місце 10.01.2018 року і відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Згідно з висновком експерта № 11 (повторна експертиза) від 27.06.2018 року, у громадянина ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-2 ступеню, епідуральної гематоми ліворуч, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа. Наслідками черепно-мозкової травми у вигляді легкого лівобічного геміпарезу, помірно-виражених стато-координаторних розладів та порушення мови. Зазначені тілесні ушкодження виникли внаслідок однократної дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, не відображають яких-небудь характерних індивідуальних особливостей травмуючого предмету, а локалізація їх не виключає можливості виникнення як внаслідок удару, так і від падіння на виступаючі підлеглі предмети (із значною вірогідністю) після надання тілові динамічного прискорення. Локалізація тілесних ушкоджень (лобна і скронева кістка зліва з переходом на основу черева) у громадянина ОСОБА_12 свідчить, що в момент отримання тілесних ушкоджень він був лівою передньо-боковою поверхнею тіла обернутий до травмуючого предмета. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року з фототаблицею до нього, потерпілий ОСОБА_12 відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень 10.01.2018 року. В ході проведення даної слідчої дії потерпілий розповів, що ОСОБА_7 стояв біля буд. АДРЕСА_2 , тримав при цьому в руці дерев`яну бейсбольну биту світлого кольору. На запитання потерпілого, ОСОБА_7 , без будь-яких пояснень, тримаючи биту в руках, стоячи обличчям до нього наніс один удар битою зверху вниз в область голови потерпілого ОСОБА_51 , після чого той впав на землю. На місці потерпілий ОСОБА_12 показав, яким чином йому були нанесені тілесні ушкодження та відтворив їх.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2018 року, підозрюваний ОСОБА_7 відтворив обстановку та обставини події, що мала місце 10.01.2018 року, зокрема вказав, що наніс один удар в область голови
ОСОБА_52 урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_7 , дії якого носили активний характер, показання свідків, беручи до уваги обставини, що передували злочину, використане знаряддя для завдання тілесних ушкоджень, спрямованість удару обвинуваченого у життєво-важливий орган, а саме - в область голови потерпілого, в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень в останнього, за відсутності жодних об`єктивних даних про перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони під час подій, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені обставини в сукупності з даними про характер утворення тілесного ушкодження свідчать про те, що обвинувачений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно наніс удар в область голови ОСОБА_12 .
При цьому, встановлені судом обставини вказують на те, що дії потерпілого ОСОБА_12 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 , які б викликали у зв`язку з цим невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом обставини, на думку колегії суддів апеляційного суду, переконливо свідчать про відсутність необережної форми вини у ОСОБА_7 та про правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації його дій саме за ч.1 ст.121 КК України.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), повинні ретельно досліджуватися докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю (постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, від 13 березня 2019 року у справі №545/1642/15-к, тощо).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що визначальною ознакою відмежування кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 КК України, від інших кримінальних правопорушень, передбачених зокрема ст.ст.115, 119 КК України, є те, що при вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, винний переконаний у ненастанні злочинного наслідку.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Так, обгрунтовуючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, суд послався на те, що за встановлених у даному кримінальному провадженні обставин обвинувачений ОСОБА_53 та потерпілий ОСОБА_27 не мали між собою жодних конфліктів і майже не знали один одного. У ситуації, що склалася, у той день біля автомобіля не з ініціативи обвинуваченого ОСОБА_7 , останній бейсбольною битою, яку тримав у руках, наніс один удар в область чолово-скроневої ділянки зліва ОСОБА_54 , від якого останній відлетів у бік та впав. Жодних інших дій, спрямованих проти потерпілого ОСОБА_31 обвинувачений не вчиняв.
Згідно з висновком експерта № 2/2018 від 29.03.2018 року смерть ОСОБА_31 настала через певний проміжок часу, ймовірно в межах кількох десятків хвилин, а не безпосередньо після спричинення черепно-мозкової травми. При цьому, враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, не можна виключити можливість спричинення тілесних ушкоджень при падінні ОСОБА_31 з висоти власного зросту, з послідуючим ударом лівою чоло-скроневої ділянки об тверді предмети.
Викладені висновки суду першої інстанції щодо факту нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_30 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, стверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_35 , який, зокрема, зазначив, що до ОСОБА_7 , який залишився біля автомобіля, підійшов ОСОБА_55 із запитанням, що той робить, у відповідь обвинувачений наніс йому удар дерев`яною битою правою рукою, з максимальною силою, від якого останній упав на спину на землю, головою на обочину. В той момент, коли ОСОБА_53 наніс удар ОСОБА_54 , ОСОБА_56 перебував на іншому боці вулиці.
Вказане в частині нанесення удару битою ОСОБА_7 . ОСОБА_30 підтвердив свідок ОСОБА_24 , свідок ОСОБА_57 та свідок ОСОБА_58 .
Висновком експерта № 17/18 від 13.02.2018 року встановлено, що смерть громадянина ОСОБА_22 настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася субарахноїдальними крововиливами, крововиливу у шлуночки головного мозку, забоєм головного мозку важкого ступеня, з розвитком травматичного набряку-набухання головного мозку, з вклиненням стовбурових відділів у великий потиличній отвір, що явилося безпосередньою причиною його смерті. При дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у виді саднини в чоловій області зправа та поверхневої забійної рани в чоло-скроневій ділянці голови зліва; крововиливу у м`які тканини голови в чоло-скроневій ділянці зліва; субарахноїдальних крововиливів по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мигдаликів мозочка, а також в області стовбурових відділів; крововиливу у шлуночки головного мозку, забою головного мозку. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, яким можуть бути дерев`яна палиця (битка) при нанесенні удару таким предметом на рівні чоло-скроневої ділянки зліва. Як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, із безпосередньою причиною настання смерті знаходяться у прямому причино-наслідковому зв`язку. Тілесні ушкодження, які виявлені у трупа, могли бути спричинені як у вертикальному, так у горизонтальному, або близьких до них положенням тіла.
Згідно з висновком експерта № 2/2018 по матеріалах кримінального провадження (Додаткова) від 29.03.2018 року, смерть громадянина ОСОБА_22 настала через певний проміжок часу, ймовірно у межах кількох десятків хвилин, а не безпосередньо після спричинення черепно-мозкової травми. При дослідженні трупа громадянина ОСОБА_22 виявлено не менше як одне місце прикладання травмуючої сили тупого твердого предмету на рівні чоло-скроневої ділянки голови зліва (ударний механізм спричинення) та не менше як одне місце прикладання травмуючої сили тупого твердого предмета на рівні чолової ділянки голови зправа (по механізму тертя). Не виключена можливість спричинення виявлених при експертизі трупа ОСОБА_22 тілесних ушкоджень при нанесенні не менше як одного удару тупим твердим предметом, можливо дерев`яною або металевою палицею (биткою) на рівні чоло-скроневої ділянки голови зліва. Встановити індивідуальні особливості травмуючого предмета не представляється можливим. Одночасно, враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, не можна виключити можливість спричинення тілесних ушкоджень при падінні громадянина ОСОБА_22 з висоти власного зросту, з послідуючим ударом лівою чоло-скроневої ділянки об тверді тупі предмети.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року з фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_59 відтворив обстановку та обставини події, що мали місце 10.01.2018 року в АДРЕСА_2 . В ході проведення даної слідчої дії свідок показав, що ОСОБА_7 стояв біля автомобіля та тримав в руках дерев`яну бейсбольну битку світлого кольору. До нього підійшов ОСОБА_60 , а ОСОБА_7 , без будь-яких слів, наніс йому один удар в область голови зверху вниз, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на землю. Далі до ОСОБА_7 підбіг ОСОБА_27 , який хотів заступитися за ОСОБА_61 , але обвинувачений, тримаючи в руках дерев`яну бейсбольну биту, наніс йому один удар в область голови, а саме чола зліва, після чого підійшов до автомобіля, на якому приїхали, та кинув битку до середини салону через вікно.
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2018 року з ілюстрованою таблицею до нього, свідок ОСОБА_62 показала, зокрема, що бачила той факт, як ОСОБА_7 різко наніс один удар правою рукою в область обличчя Туряниці Павлу. Крім того, ОСОБА_7 дістав з салону автомобіля дерев`яну биту світлого кольору, якою в подальшому наніс удар ОСОБА_29 в область голови зверху, далі підійшов до ОСОБА_31 та наніс йому один удар в область голови, від чого останній впав на землю без свідомості та до тями так і не прийшов. В ході розповіді свідок відтворила механізм спричинення ударів ОСОБА_63 , ОСОБА_29 та ОСОБА_26 .
Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2018 року з ілюстрованою таблицею до нього, свідок ОСОБА_57 зазначила, що ОСОБА_53 дістав з автомобіля дерев`яну бейсбольну биту світлого кольору та стояв з нею біля автомобіля. Її чоловік зірвав з голови ОСОБА_28 балаклаву, який після цього вдарив в обличчя рукою ОСОБА_64 та став погрожувати всім учасникам, виражатися нецензурною лайкою. Саме ОСОБА_7 , який весь час стояв з битою в руках, наніс ОСОБА_29 вказаною битою удар по голові, від якого останній приліг на землю та схопився руками за голову. Далі ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_31 , який заступився за ОСОБА_65 , і вдарив того битою по голові, від чого ОСОБА_27 впав на землю без свідомості та в подальшому до тями так і не прийшов. Побачивши даний факт обвинувачений з місця втік. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_57 показала, яким чином ОСОБА_7 наносив удари битою по голові ОСОБА_29 та ОСОБА_26 .
Висновком комісійної експертизи № 17 від 24.05.2019 року встановлено, що смерть громадянина ОСОБА_22 настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась субарахноїдальними крововиливами, крововиливом у шлуночки головного мозку, забоєм головного мозку важкого ступеню з розвитком травматичного набряку-набухання, з вклиненням стовбурових відділів у великий потиличний отвір, що і стало безпосередньою причиною смерті. Даний висновок про причину смерті підтверджується виявленням при дослідженні трупа зазначених прижиттєвих травматичних ушкоджень, явищ значного набряку-набухання головного мозку, а також даними судово-гістологічного дослідження зразків внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_22 могла настати як внаслідок удару твердим тупим предметом в ліву чоло-скроневу ділянку, так і внаслідок падіння, і ударом вказаною ділянкою голови об такий предмет з висоти власного зросту, внаслідок надання тілу динамічного прискорення.
Допитаний в судовому засіданні у суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_66 показав суду, що він проводив додаткову експертизу ОСОБА_67 . Визначити однозначно в даному випадку, чи травма у ОСОБА_31 виникла внаслідок прямого удару, чи внаслідок падіння, не є можливим. Травмуючий предмет не залишив після себе таких ознак, за якими можна його визначити, відсутні переломи кісток черепа. Можна тільки сказати загальну ознаку, що це тупий твердий предмет, індивідуальних ознак його немає. Є дифузне пошкодження головного мозку, черепно-мозкова травма, що і явилося причиною смерті черепно-мозкова травма, травматичне ушкодження мозку. В померлого було два удари, один зправа, інший чоло-скронева частина зліва, позаду ударів не було. Безпосередня тяжкість травми виникла внаслідок удару зліва, де є рана. Тобто є два місця прикладання сили, не виключає, що в один бік його вдарили, а на інший він впав. Якщо ці рани виникли від удару якимось предметом, то чи мали бути на тому предметі біологічні сліди це все індивідуально. Ні рана, ні саднина, які наявні на голові ОСОБА_22 до його смерті не призвели. До смерті призвела важка черепно-мозкова травма. Його думка, що місце прикладання травмуючої сили, для виникнення тієї травми це є зліва, скронево-чолова ділянка. На його думку смерть настала внаслідок черепно-мозкової травми, місцем прикладання травмуючої сили з безпосередньою причиною її виникнення є скронево-чолова ділянка зліва. Індивідуальні особливості травмуючого предмета встановити не можна. Вірогідність, що травми настали від кулака, кастета, каблучки та інших предметів, не виключена, але стверджувати щось не має можливості.

З огляду на те, що проведеними у межах кримінального провадження експертизами встановлено настання смерті ОСОБА_22 від удару твердим тупим предметом в ліву чоло-скроневу ділянку, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 , ОСОБА_44 та результатами проведених слідчих експериментів в частині нанесення удару битою в голову потерпілого, що свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_7 на заподіяння тілесних ушкоджень, доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, твердження щодо нанесення удару рукою ОСОБА_22 . ОСОБА_68 чи іншою особою не заслуговують на увагу.
Згідно з висновком експерта № 56 від 26.04.2018 року, при судово-цитологічному дослідженні бити, вилученої з автомобіля марки «MERCEDES-BENZ А-170», сірого кольору, державний номерний знак Угорської Республіки НОМЕР_2 , 10.01.2018 року, кров та епітеліальні клітини людини не знайдені.
Відсутність на биті біологічних слідів, на що вказують захисники у своїй апеляційній скарзі, безумовно не свідчать про те, що нею не було нанесено ударів, та спростовуються показаннями очевидців вказаної бійки, яким суд апеляційної інстанції надає віри.
З огляду на те, що нанесення ударів потерпілим відбувалося у ході конфлікту між ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 та ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 й іншими, що позбавляло сторону обвинувачення, суд встановити чітко до хвилини час нанесення ОСОБА_7 потерпілим ударів. Натомість встановлений судом час вчинення кримінальних правопорушень носить приблизний характер, водночас такий не вплинув на обсяг винуватості обвинуваченого, як не вплинуло встановлення чіткого місця падіння потерпілого ОСОБА_67 . Окрім цього, показання допитаних судом потерпілих, свідків у своїй сукупності узгоджуються між собою в частині послідовності розвитку подій, зокрема щодо нанесення ОСОБА_7 ударів спочатку ОСОБА_70 , потім ОСОБА_29 , а опісля ОСОБА_30 , чим спростовуються доводи захисників обвинуваченого.
Згідно з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, визнаного судом доведеним, за фактом нанесення удару потерпілому ОСОБА_17 дії останнього кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Диспозиція цієї статті встановлює кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, характеризується виною у формі умислу, а об`єктивна сторона - у завданні удару, побоїв, вчиненні інших насильницьких дій, та у настанні фізичного болю.
З огляду на те, що в диспозиції ч. 1 ст. 126 КК України не передбачено наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, для інкримінування цього злочину значення має саме доведеність факту завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю.
Допитані судом першої інстанції як сам обвинувачений ОСОБА_7 , так і потерпілий ОСОБА_17 не заперечили факту нанесення обвинуваченим удару останньому.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.04.2018 року з фототаблицею до нього, потерпілий ОСОБА_17 відтворив всі відомі йому обставини події, яка мала місце 10.01.2018 року, коли йому було нанесено удар. В ході проведення даної слідчої дії потерпілий розповів, що ОСОБА_7 , стоячи навпроти, безпідставно, без будь-яких пояснень наніс йому один удар долонею правої руки в область обличчя зліва, в результаті чого він відчув фізичну біль та забіг на подвір`я свого будинку.
Таким чином, наведеними вище доказами, допустимість яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, стверджується факт нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_17 удару, що спричинило останньому фізичну біль, чим спростовуються доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого.

Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України, 10 січня 2018 року, тобто з дня вчинення ним кримінального правопорушення минуло більше двох років, 19 березня 2021 року захисниками обвинуваченого подано клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності, зокрема за ч.1 ст.126 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст.49 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст. 296 КК України - хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Зокрема, після того, як ОСОБА_7 наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_17 , це побачили сусіди останнього ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які знаходились біля будинку АДРЕСА_4 , і прибігли йому допомогти. Ці події також побачив ОСОБА_25 , і також побіг на допомогу ОСОБА_7 , при цьому одягнув собі на голову мотоциклетний підшоломник-балаклаву чорного кольору, з метою приховати своє обличчя і з хуліганських мотивів, 10.01.2018 року близько 16 години 44 хвилини, умисно наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_22 , а надалі умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_71 . В це же час, ОСОБА_7 вийняв із автомобіля, на якому приїхали, дерев`яну бейсбольну биту, і діючи узгоджено з ОСОБА_25 , близько 16 год. 45 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, навпроти будинку АДРЕСА_2 , на вулиці, де знаходилися мешканці села, тобто в громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх та дій ОСОБА_25 , проявляючи явну неповагу до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, демонструючи грубу силу та жорстокість, без будь-яких пояснень, безпричинно, у присутності чисельної кількості громадян, які знаходилися на дорозі, з хуліганських мотивів, умисно, наніс дерев`яною бейсбольною битою один удар в область голови ОСОБА_12 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, а також цією дерев`яною битою, із хуліганських мотивів, умисно наніс один удар в область голови ОСОБА_22 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не надано, а судом не встановлено жодних належних та допустимих доказів про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 хуліганських дій, які б були поєднані з грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, чим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора.
Так, згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Здобутими доказами у справі стверджується спрямованість умислу ОСОБА_7 на з`ясування особистих стосунків з ОСОБА_17 , з яким у нього напередодні ввечері виник конфлікт, такі дії обвинуваченого не носили характеру явної неповаги до суспільства та не супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом
Суд першої інстанції належним чином дослідив усі докази по справі, які узгоджуються між собою, є логічними, послідовними і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виклав їх зміст у вироку, надаючи їм відповідну оцінку та спростовуючи, підтверджуючи як доводи сторони захисту, так і доводи сторони обвинувачення.

У ході апеляційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, не встановлено.

Призначене ОСОБА_7 покарання визначене у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисників та прокурора немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
У решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4