Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 499/481/20
Номер провадження: 1-кп/511/49/21
09.03.2021 року колегія суддів Роздільнянського районного суду Одеської області в складі:
судді - доповідача - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої: ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000002 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 січня 2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Крижанівка Лиманського району Одеської області, громадянки України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце мешкання: АДРЕСА_2 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
09 березня 2021 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , строком на 60 днів., в якому зазначив, що встановлені 20 січня 2021 року колегією суддів ризики на сьогоднішній день не зменшились.
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши думку учасників, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до положень частини третьої статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положення частини 2 статті 177 КПК України визначають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а саме: у обвинуваченої ОСОБА_6 відсутнє постійне місце роботи, відсутнє постійне місце мешкання, оскільки будинок де мешкала обвинувачена зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , належить рідній сестрі потерпілого; за місцем реєстрації вона тривалий час не проживала і вказане житло також їй не належить, перебуваючи на волі обвинувачена ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Європейський суд з прав людини щодо наявності ризиків неодноразово зазначав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ за скаргою №26772/95 від 06.04.2000 року по справі «Лабіта проти Італії», пп. 162-165).

Встановлені під час судового засідання ризики свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.
Так, на думку колегії суддів, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з урахуванням встановлених ризиків, не забезпечить її належної поведінки, не зможе перешкодити переховуванню від суду. Про обрання відносно неї особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до ОСОБА_6 особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченої та не зменшить наявність вищевказаних ризиків.
Також, колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Положення частини 4 статті 183 КПК України визначають, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
На момент розгляду даної справи термін тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необхідним вирішити це питання в даному судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331, 392, 395 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 травня 2021 року (включно), з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.
Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.
Копію ухвали вручити обвинуваченій негайно після її оголошення.
Відповідно до абзацу другого статті 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положення підпункту 1-1 частини 2 статті 395 КПК України визначають, що апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3