Дата документу 30.06.2021 Справа № 310/740/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/740/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1209/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
15 червня 2021 року до Запорізького апеляційного суду надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 з апеляційною скаргою останнього, складання якої було датовано 7 квітня 2021 року, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_7 зазначає, що він 21 січня 2021 року подав апеляційну скаргу через співробітника ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)», яка наступного дня 22 січня 2021 року була зареєстрована в журналі подачі та відправки клопотань, що підтверджується відповідним вихідним номером.
Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та просив його задовольнити, захисника засудженого, який також підтримав клопотання, прокурора, яка заперечувала проти задоволення вказаного клопотання з тих підстав, що поважних причин його пропуску, які підтверджуються матеріалами справи, в клопотанні не наведено, перевіривши матеріали судового провадження в частині, що стосуються обставин, на які засуджений, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення; для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений лише з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Таким чином, підставою для прийняття рішення про поновлення пропущеного строку можуть бути лише поважні причини його пропуску, під якими слід розуміти ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, копію вироку ОСОБА_7 отримав у суді першої інстанції безпосередньо в день його проголошення, тобто 24 грудня 2020 року, що підтверджується наявною у матеріалах кримінального провадження розпискою (т. 8, а.с. 189).
Згідно журналу та технічного запису судового засідання від 24 грудня 2020 року, ОСОБА_7 був присутній в суді під час проголошення вироку у відношенні нього, йому було роз`яснено порядок і строки оскарження вироку (т. 8, а.с. 177).
Таким чином для нього, як такого, що перебував під вартою на час проголошення вироку суду, перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 25 грудня 2020 року, а кінцевим строком для подачі апеляційної скарги було 25 січня 2021 року.
Між тим, з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку ОСОБА_7 звернувся поштовим зв`язком не раніше 7 квітня 2021 року, оскільки саме цією датою датовані апеляційна скарга та клопотання (т. 9, а.с. 2, 5-7).
Як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження безпосередньо в клопотанні ОСОБА_7 посилається на те, що він 21 січня 2021 року віддав апеляційну скаргу співробітнику ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)», яку з невідомих причин до апеляційного суду надіслано не було.
Колегія суддів приходить до висновку, що наведені ОСОБА_7 підстави не є такими, що з об`єктивної причини перешкодили йому реалізувати у строк, передбачений законом, право на апеляційне оскарження, оскільки вказана підстава повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні документальні підтвердження факту подання засудженим апеляційної скарги саме 21 січня 2021 року, і до апеляційної скарги відповідні докази (на яких би містився штамп Державної установи Вільнянська установа виконання покарань № 11») він не долучив, так само, як і не надав будь-яких підтверджень безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду.
Наявне у матеріалах кримінального провадження клопотання засудженого ОСОБА_7 є клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а не апеляційною скаргою на вирок суду першої інстанції (т. 8, а.с. 200).
В матеріалах провадження на аркуші 211 міститься супровідник лист до вказаного клопотання засудженого про ознайомлення з матеріалами справи, в якому вказано що до суду установа попереднього ув`язнення надсилає саме клопотання ОСОБА_7 про ознайомлення з матеріалами справи і до нього додано безпосередньо вказане клопотання засудженого від 21 січня 2021 року (т. 8 а.с. 212), яке раніше надсилалось до суду електронною поштою (т. 8 а.с. 200). У вказаному супровідному листі працівником установи попереднього ув`язнення помилково вказується, що додається до нього апеляційна скарга на 1 аркуші, оскільки додано до нього, як вказано вище лише клопотання про ознайомлення з матеріалами справи на 1 аркуші і за змістом супровідного листа надсилається лише клопотання, а не апеляційна скарга.
З огляду на наведене доводи засудженого ОСОБА_7 колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а інших об`єктивних причин, які дійсно перешкоджали йому вчасно подати апеляційну скаргу засудженим не вказано.
За таких обставин, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить жодних доводів, які свідчать про поважність пропуску цього строку, оскільки апелянт засуджений ОСОБА_7 був присутнім у судовому засіданні, знав про постановлене судом першої інстанції рішення, 24 грудня 2020 року отримав його копію та мав реальну можливість реалізувати своє право на оскарження судового рішення в строк, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 1 жовтня 2015 року №5-103кс15, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що поважні причини засудженим не зазначені, з огляду на що, у відповідності до ст. 399 КПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 309 КК України, із усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала засудженому ОСОБА_7 .
Копію ухвали разом з апеляційної скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_7 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той же строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4