КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/1406/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2675/2021
Категорія ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000389 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Щорськ Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Макарівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу: за ч. 1 ст. 162 КК України - в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч. 2 ст. 263 КК України - в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17850 грн, виплату якого розстрочено на 12 місяців.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати.

Суд визнав доведеним, що 30 травня 2020 року близько 14 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, з метою з`ясування стосунків зі своїм сусідом ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_3 , прийшов до останнього на подвір?я, де в ході спілкування з ОСОБА_9 , останній виштовхав ОСОБА_7 з подвір`я на вулицю та зачинив за ним хвіртку на замок, оскільки не бажав розмовляти з ним. Відразу ж після цього у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення на територію володіння, де проживає ОСОБА_9 .
Цього ж дня близько 14 год 40 хв ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканості володіння особи, прийшов до вищевказаного домоволодіння та діючи з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи на недоторканість житла, порушуючи ст. 30 Конституції України, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника ОСОБА_10 - дружини ОСОБА_9 , переліз через паркан, яким обгороджене домоволодіння по АДРЕСА_3 , таким чином проник на територію домоволодіння ОСОБА_10 , чим порушив недоторканість володіння останньої.
Крім того, 30 травня 2020 року близько 14 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп'янінням, з мотивів образи на ОСОБА_9 , з метою з`ясування стосунків з останнім взяв за місцем проживання, а саме в будинку АДРЕСА_2 , ніж з маркуванням «Made in AUSTRIA Glock 81», який відноситься до холодної клинкової зброї колючо-ріжучої дії, виготовлений по типу мисливських ножів загального призначення заводським способом та ніж з маркування « ОСОБА_11 », які помістив до кишень власної куртки та в подальшому приніс їх без передбаченого законом дозволу додому до ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , де після демонстрації обох ножів протиправні дії ОСОБА_7 були припинені ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання; виключити посилання на «незаконність» в правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 263 КК України; ухвалити нове рішення, яким вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України не застосував ч. 2 ст. 4 КК України та санкцію ч. 2 ст. 263 КК України в редакції, чинній на момент вчинення злочину, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, внаслідок чого погіршив становище обвинуваченого.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що диспозиція ч. 2 ст. 263 КК України передбачає кримінальну відповідальність за носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, натомість суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч 2 ст. 263 КК України, як незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, при цьому "незаконність" не охоплюється диспозицією зазначеної статті КК України, що свідчить про неправильне тлумачення судом закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної пр ОСОБА_8 рабця І.Н. підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність ви ОСОБА_7 іжова І.В. у незаконному проникненні до іншого володіння особи та носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків у цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є кваліфі ОСОБА_7 іжова І.В. за ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 263 КК України.

Враховуючи, що положення ст. 263 КК України передбачають відповідальність за незаконне поводження зі зброєю, посилання суду першої інстанції при викладенні правової кваліфік ОСОБА_7 іжова І.В. за ч. 2 ст. 263 КК України, які полягають у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, на їх незаконність, на переконання колегії суддів, не може свідчити про неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність та не є підставою для зміни вироку в цій частині.

Що стосується при ОСОБА_7 іжову І.В. покарання як за ч. 1 ст. 162, так і ч. 2 ст. 263 КК України, то прокурор не оспорює висновки суду щодо доцільності та достатності призначення за кожне вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення та за їх сукупністю покарання у виді штрафу, а тому колегія суддів за відсутності процесуальних підстав для перегляду вказаних висновків суду погоджується з тим, що судом пр ОСОБА_7 іжову І.В. виду покарання дотримано вимог ст.ст. 50, 65 - 67 КК України.

Разом з тим, призначивши обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що правильно звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор.

Так, санкцією ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року) передбачене покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів

доходів громадян.

Законом України № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, було внесено зміни в санкцію ч. 2 ст. 263 КК України та посилено відповідальність за вчинення цього злочину, зокрема, збільшено розмір штрафу, який може бути накладено на особу, яка притягається до кримінальної відповідальності, в межах від 1000 до 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, на день ОСОБА_7 жовим І.В. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме станом на 30 травня 2020 року, діяла попередня редакція закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачала призначення покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, мінімальна межа якого з огляду на положення ч. 2 ст. 53 КК України становить 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, даних вимог закону судом не дотримано, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки призвело до призначення покарання, яке не передбачено санкцією ч. 2 ст. 263 КК України в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року, тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині пр ОСОБА_7 жову І.В. покарання за ч. 2 ст. 263 КК України, а також за сукупністю кримінальних правопорушень.

Оскільки розмір остаточного покарання у виді штрафу зменшується до розміру, наближеного до того, який суд визначив до сплати обвинуваченому щомісячно, застосувавши ч. 4 ст. 53 КК України, колегія суддів за таких обставин та враховуючи майновий стан обвинуваченого, виключає з вироку рішення суду про призначення штрафу із розстрочкою виплати певними частинами на 12 місяців, що в даному випадку не тягне погіршення ОСОБА_7 кіжова І.В.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної пр ОСОБА_8 рабця І.Н. підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної пр ОСОБА_8 есторовича задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 ОСОБА_7 лерійовича змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 лерійовичу розмір остаточно призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом повного складання покарань з 1050 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення про розстрочення виплати штрафу рівними частинами на 12 місяців.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 енко О.П. ОСОБА_3 адій С.В. ОСОБА_4 Тютюн Т.М.