Справа № 464/4619/20
пр.№ 1-кп/464/40/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001228 від 12.08.2020 р. про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Косівка, Олександріївського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

з участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_5 08.08.2020 приблизно о 22:00 год., перебуваючи між будинками за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме підійшов до потерпілого ОСОБА_9 спереду та лівою рукою наніс умисно удар в область обличчя, спричинивши потерпілому забій м`яких тканин виличної ділянки справа, завдавши тим самим фізичного болю ОСОБА_9 , після чого, відкрито викрав майно, яке ОСОБА_9 мав при собі, а саме: планшет марки «Samsung sm T561» імеі: НОМЕР_1 вартістю 2750 грн. та колонку «Promate» із серійним номером 42 вартістю 999 грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив матеріальну шкоду останньому, на загальну суму 3749 грн., після чого покинув місце вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та суду показав, що дійсно, 08.08.2020 у вечірній час будучи поблизу просп. Червоної Калини, 49-55 побачив ОСОБА_9 котрий мав при собі колонку та планшет. Маючи намір заволодіти цим майном, підійшовши до останнього спереду та лівою рукою наніс умисно йому удар в область обличчя та забрав вищевказані речі, котрі в подальшому здав у ломбард та отримав гроші. Дізнавшись, що планшет та колонка не належали ОСОБА_9 , він намагався їх викупити. Планшет він викупляв в іншому місці, вважав, що це той самий котрим він незаконно заволодів. Колонку та планшет він повернув потерпілому ОСОБА_8 , і останній до нього претензій не має. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що у серпні минулого року його колонка та планшет перебували у дочки, котра відпочивала із ОСОБА_9 . Коли дочка відлучилася, обвинувачений насильно забрав у ОСОБА_9 колонку та планшет. Довідавшись, хто заволодів його речами, просив повернути, на що обвинувачений йому вказував, що в нього він нічого не брав. Тому він звернувся у поліцію, де повідомив про подію, та ідентифікував планшет за номером ІМЕІ так як в нього була квитанція. В подальшому, обвинувачений йому повернув планшет та колонку, він вважав, що планшет той самий що був викрадений, серійний номер не перевіряв. Однак претензій до обвинуваченого не має, оскільки отримав можливо ідентичне майно в рахунок відшкодування шкоди. Просив не карати суворо, та призначити найм`якіше покарання.

З витягу з ЄРДР встановлено, що 12.08.2020 до Реєстру № 0001228 на підставі звернення ОСОБА_8 внесені відомості за фактом вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 123-124).

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.08.2020 прийняту від ОСОБА_10 встановлено, що останній повідомив про подію, що мала місце 08.08.2020 близько 22.00 год., зокрема, що невідома особа між будинками за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням насильства відкрито викрала майно, яке ОСОБА_9 мав при собі, а саме: планшет марки «Samsung sm T561» імеі: НОМЕР_1 вартістю 2750 грн. та колонку «Promate» із серійним номером 42 вартістю 999 грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 (а.с.135-137).

З товарного чеку від 25.10.2019 долученого до матеріалів кримінального провадження на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 встановлено, імеі: НОМЕР_1 планшету марки «Samsung sm T561» (а.с.146-147)

Згідно постанови про визнання речових доказів від 19.08.2020 встановлено, що планшет марки «Samsung sm T561» чорного кольору з чорною кришкою, не пошкоджений, визнано речовим доказом та переданий під розписку потерпілому ОСОБА_8 (а.с.131-132).

Згідно постанови про визнання речових доказів від 19.08.2020 встановлено, що портативну акустику (колонку) чорного кольору марки «Promate», вживану, на якій знаходиться 4 чорних кнопки, визнано речовим доказом та передана під розписку потерпілому ОСОБА_8 (а.с.133-134).

Вказані докази суд визнає як належні, допустимі та достовірні, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини справи.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_5 , суд враховує наступне.

Згідно диспозиції ч.2 ст. 186 КК України, суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» Верховний Суд України дав роз`яснення, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна прикладав певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити майно у потерпілого ОСОБА_9 , тобто спричинення удару в область обличчя останнього, було як засіб протиправного вилучення чужого майна.

За таких обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, не одружений, з середньою освітою, на обліках у диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не числиться.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст.66 КК України, є визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З досудової доповіді про обвинуваченого вбачається, що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та він не становить високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, шо необхідні для виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с.60-62).

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, враховуючи мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, зокрема, визнання своєї винуватості, відшкодування шкоди, думку потерпілого, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості, індивідуалізації, гуманності, необхідності і достатності покарання приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі.

Однак, враховуючи відношення ОСОБА_5 до вчиненого, зокрема, що він повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, характер його поведінки під час досудового розслідування, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, не оспорював фактичних обставин у справі та добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, має постійне місце проживання, відсутність матеріальних чи моральних претензій зі сторони потерпілих, та думку потерпілого щодо пом`якшення міри покарання, а також те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд приходить до переконання, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без умов ізоляції його від суспільства, тобто відбування покарання і в даному випадку доцільно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Судові витрати відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Так, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами визнано: планшет марки «Samsung sm T561» чорного кольору та портативну акустику (колонку) чорного кольору марки «Promate».

На підставі викладеного, ч.2 ст. 186, ст.ст. 50, 65, 75, 76 КК України та керуючись, ст.ст. 368-371,373,374, 392, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 (один) рік.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :
планшет марки «Samsung sm T561» чорного кольору та портативну акустику (колонку) чорного кольору марки «Promate», які передані потерпілому ОСОБА_8 повернути ОСОБА_8 .

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1