Постанова

іменем України
16 березня 2021 року

м. Київ
справа № 463/2880/20
провадження № 51-4699км20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 4 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність та рішення органу досудового розслідування, зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 4 вересня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суддя Львівського апеляційного суду всупереч Рішенню Конституційного Суду України № 4-рп від 17 червня 2020 року та положенням ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовив йому у відкритті апеляційного провадження.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до положень ст. 370 і ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
А згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Водночас, доводи ОСОБА_6 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження є необґрунтованими.
Так, у ч. 4 ст. 399 КПК зазначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
За змістом ухвали про відмову у відкритті провадження, апеляційний суд, керуючись положеннями ст. 309 КПК, якими передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, дійшов висновку, що ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність та рішення органу досудового розслідування, зобов`язання до вчинення дій щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) до цього переліку не віднесено, а тому вона оскарженню не підлягає.
З наведеним висновком судді апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційної інстанції з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів провадження, 15 лютого 2020 року ОСОБА_6 звертався із заявою до Генерального прокурора України про вчинення кримінального правопорушення, яка була в подальшому спрямована для розгляду до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, та 19 березня 2020 року йому була надана відповідь про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР на підставі його заяви. У зв`язку із цим ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, ухвалою якого останньому було відмовлено у задоволенні скарги.
На момент постановлення слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2020 року ухвали про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР вона не підлягала апеляційному оскарженню.
Про те, що вказана ухвала слідчого судді оскарженню не підлягала, було вказано і в резолютивній частині цієї ухвали.
Вказану ухвалу ОСОБА_6 , який не був присутній в судовому засіданні під час розгляду його скарги та оголошення ухвали, оскільки звернувся до суду із клопотанням, в якому просив проводити судовий розгляд без його участі, отримав 18 квітня 2020 року.
17 червня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 4-р(ІІ)/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 КПК, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
І лише 22 серпня 2020 року, тобто поза межами строку апеляційного оскарження, ОСОБА_6 , посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)2020, подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді, в якій просив поновити строк на оскарження ухвали як такий, що пропущений із поважних причин, та скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова

від 9 квітня 2020 року.
Відповідно ж до Висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19, рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, але продовжують існувати після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього.
А за загальним правилом щодо дії положень кримінального процесуального закону в часі, встановленим законодавцем, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК).
А тому для вирішення питання про наявність у певної особи у кожному конкретному випадку права апеляційного оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 визначальним є не час постановлення вказаної ухвали слідчого судді, а саме межі строку апеляційного оскарження такої ухвали.
Тобто у цьому випадку слід з`ясувати, чи припадають межі строку апеляційного оскарження такої ухвали на час ухвалення та набрання чинності зазначеним рішенням Конституційного Суду України, чи строк апеляційного оскарження закінчується ще до дня ухвалення цього рішення.
Відповідно ж до Висновку, який міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 133/3337/19, оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК, тобто з 17 червня 2020 року. Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року, і на час ухвалення Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
А оскільки у даному провадженні строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді закінчується ще до дня ухвалення рішення Конституційного Суду України

від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)2020, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2020 року.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення не виявлено.
А тому касаційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 4 вересня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3