Справа №757/6441/21-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3424/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

5 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, п. 6,12 ч. 2 ст. 115України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» до 2 вересня 2021 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000178 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 2 вересня 2021 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник послався на те, що ухвала є такою, яка підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, порушення права обвинуваченого на захист, порушення права на справедливий судовий в розгляд в розумний строк та порушення права на ініціювання зміни запобіжного заходу. Зазначає, що прокурор подав письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 безпосередньо в судовому засіданні та стороні захисту вказане клопотання було вручено завчасно. Проте, обвинуваченому ОСОБА_7 прокурор намагався вручити клопотання про продовження строку тримання під вартою без його перекладу на вірменську мову. Звертає увагу, що в судовому засіданні 5 липня 2021 року ОСОБА_7 заявляв суду, що не достатньою мірою володіє українською мовою, а тому потребує переклад клопотання про продовження запобіжного заходу вірменською мовою, втім судом у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Вважає, що відбулось порушення судом першої інстанції засад кримінального судочинства та оцінює ситуацію у даній справі як таку, що не відповідає засадам верховенства права, змагальності та диспозитивності кримінального провадження, оскільки перетворює вирішення питання продовження строків тримання під вартою на автоматичне і на обов`язок суду його вирішувати незалежно від ініціативи зацікавлених осіб і у першу чергу, сторони обвинувачення, яка у цьому випадку не дотрималась вимог кримінально-процесуального закону щодо порядку продовження дії запобіжного заходу. Крім того, зазначає, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КГЖ України, зазначив, що жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, при цьому не послався на докази вищезазначених ризиків. Вважає, що вирішуючи питання про «продовження» строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд не виклав обставини, які б безумовно доводили факт того, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Також зазначає, що серед процесуальних ризиків, на які вказує суд першої інстанції, останній наводить те, що вчинив умисний особливо тяжкий злочин, а відтак застосування саме тримання під вартою є співмірним особі обвинуваченого. Вважає, що такі висновки є нічим іншим, як особистим припущенням суду та спотворенням фактичних обставин справи. Також апелянт зазначає, що вказана кримінальна справа перебуває у Святошинському районному суді з лютого 2021 року, та починаючи з цього часу судом не було проведено жодного судового засідання по суті. Також вважає, що судом першої інстанції проігноровано факт незаконності процедури притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволеня апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.27 п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, який згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, є особою, яка суспільно-корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків не має, джерела його доходів суду не відомі, а тому існує ризик щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини. Крім того, існує ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які на даний момент не допитані в суді, а обвинуваченому відомі місця проживання та перебування вказаних осіб. Також існує ризик щодо можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування ризиків переховуватися від суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом, можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості на стадії перевірки законності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірити обґрунтованість апеляційних доводів сторони захисту про порушення вимог закону щодо процедури кримінального переслідування ОСОБА_7 правоохоронними органами України, обґрунтованості висунутого обвинувачення та дотримання строків досудового розслідування, оскільки ці питання є предметом перевірки судом першої інстанції під час судового розгляду.

Обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд взяв до уваги особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на думку колегії суддів, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції ні обвинуваченим, ні захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 5 липня 2021 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, п. 6,12 ч. 2 ст. 115 України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» до 2 вересня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя