ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/392/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ст. 257, ч. 1 ст. 263,
ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000368 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петрово-Солониха Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 08 травня 2021 року. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або встановлення розміру застави відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що заявлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, лише формально перелічені в ухвалі та не доведені жодним доказом, як того вимагає національне законодавство та практика ЄСПЛ.

Серед ризиків при обґрунтуванні клопотання прокурор зазначив, що обвинувачений може мати на меті уникнення покарання, переховуватися від суду, перешкоджати розгляду провадження, а тому застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Посилання на обставини, що були встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , не можуть обґрунтовувати ризик переховування останнього, оскільки не досліджувалися складом суду і йому не відомі.

Стороною захисту було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу, однак по суті заявлене клопотання розглянуто не було, ухвала не містить обґрунтування відмови у задоволенні даного клопотання.

Суд не мотивував неможливість застосування відносно ОСОБА_6 альтернативного запобіжного у виді застави.

Повний текст оскаржуваного судового рішення на момент складання апеляційної скарги сторона захисту не отримала.

Вважає, що суд належним чином не розглянув клопотання сторони захисту щодо визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави або домашнього арешту.

Сторони кримінального провадження належним чином повідомлялися про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін чи відкладення розгляду справи на адресу суду не надходили, у зв`язку із чим відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000368 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345 КК України.

11 березня 2021 року в судовому засіданні прокурор в кримінальному провадженні звернуся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне провадження, продовжити злочинну діяльність.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі тяжких і особливо тяжких, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 194, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст.342, ч. 4 ст. 345 КК України. При цьому, під час розгляду клопотання прокурора, судом перевірено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень. Згідно змісту апеляційної скарги, вказане питання стороною захисту не ставиться під сумнів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Інкриміновані ОСОБА_6 тяжкі та особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки дії обвинуваченого були спрямовані на створення та організацію діяльності стійкої озброєної банди для вчинення розбійних нападів на ювелірні магазини для заволодіння ювелірними виробами у великих та особливо великих розмірах, крім того, згідно з доводами клопотання прокурора обвинувачений у складі організованої групи банди брав участь в озброєних нападах із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, працівників ювелірних магазинів, яке виражалося в погрозі застосування нарізної вогнепальної зброї автоматів АКС-74У та АКМС з метою заволодіння майном, ювелірними виробами. Також, ОСОБА_6 інкриміновано те, що він у складі озброєної банди із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, заволодів транспортним засобом останнього, чинив озброєний опір та погрожував вбивством працівникам поліції тощо.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів проти власності, під час досудового розслідування перебував у міжнародному розшуку, офіційно не працевлаштований, постійне джерело доходів відсутнє, міцних соціальних зв`язків не має, не одружений, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, інших осіб учасників вчинення злочинів з метою уникнення останніми кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту чи застави, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями наявними в матеріалах справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд належним чином не розглянув клопотання сторони захисту про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу та не мотивував неможливість застосування відносно ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу являються голослівними та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3