печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49979/17-к від 29.08.2017 року у кримінальному провадженні №0000974 від 05.11.2015,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49979/17-к від 29.08.2017 року у кримінальному провадженні №0000974 від 05.11.2015.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.08.2017 року, судова справа № 757/49979/17-к було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , зокрема, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем права вимоги до Боржника, та набув право іпотекодержавтеля на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на яке ухвалою суду накладено арешт.

Особа, що подала клопотання в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, до канцелярії суду надійшла заява адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності заявника, вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не відомо, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України розслідується кримінальне провадження № 0000974, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2015, за підозрою ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактами вчинення злочинів, передбачених частинами 1 і 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ст. 218-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.08.2017 року, судова справа № 757/49979/17-к було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , зокрема, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Метою накладення арешту була конфіскація майна, що передбачає санкція ч. 4, 5 ст. 191 КК України, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

22.08.2008 року між ОСОБА_5 та відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТАНСПОРТНИЙ БАНК» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав і Іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення першого поверху №503, що розташовані у житловому будинку під номером АДРЕСА_2 .

У зв`язку із укладенням договору відступлення прав вимоги від 28 грудня 2018 року за кредитним договором від 22.08.2008 року, що укладений між кредитором відкритим акціонерним товариством «МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МТБ БАНК» та Позичальником ОСОБА_5 , Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права за іпотечним договором.

За вказаним договором договором іпотеки відбулись наступні відступлення прав вимоги Іпотекодержателя: Договір відступлення прав за договором іпотеки, укладений між ПАТ «МТБ БАНК» та ТОВ «ФК УКРФІНАНС ГРУП».

29.12.2018 року між ТОВ «ФК УКРФІНАНС ГРУП» та фізичною особою громадянином України ОСОБА_4 укладено договір відступлення прав за договором Іпотеки.

При цьому, відповідно до ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша); особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга).

Особа, яка подає дане клопотання ОСОБА_4 - є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (частина п`ята).

Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (частина перша); особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга).

Рішенням Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України „Про іпотеку від 14 липня 2020 року, справа № 3-67/2019(1457/19), положення частини першої статті 23 Закону України „Про іпотеку від 5 червня 2003 року № 898?IV, визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Особа, яка подала клопотання набула право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі договору іпотеки та в рамках кримінального провадження №0000974 ОСОБА_4 немає статусу ані підозрюваного, ані потерпілого.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для подальшого арешту вказаного об`єкту нерухомого майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт на нежитлове приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2017 року, судова справа №757/49979/17-к у кримінальному провадженні №0000974 від 05.11.2015 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, провулок Книжковий, 11, приміщення №503.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1