Дата документу 09.08.2021 Справа № 310/5996/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5996/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1445/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Калинова Попаснянського району Луганської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.3 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,
у кримінальному провадженні №310/5996/21 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,
захисника-адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від13 липня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на строк 60 днів, до 10 вересня 2021 року включно, продовжений щодо останнього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 10 вересня 2021 року включно, та з клопотанням про поновлення пропущеного строку.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 .
Крім того, за результатами перегляду матеріалів провадження за апеляційною скаргою сторони захисту на ухвалу слідчого судді, якою продовжено строк дій запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд зазначив, що строк тримання під вартою закінчується 06 липня 2021 року, однак 13 липня 2021 року суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою щодо ОСОБА_6 поза межами строку дії ухвали слідчого судді від 07 червня 2021 року.
Ризики, зазначені прокурором, стороною обвинувачення не доведені.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.3 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.
У зв`язку із неявкою потерпілих до суду підготовче судове засідання за згодою всіх учасників кримінального провадження відкладається.
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки строк спливає 05 серпня 2021 року, а ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 вважають підозру необґрунтованою, ризики не підтвердженими, клопотання прокурора не доведеним, і у зв`язку із тим, що обвинувачений має постійне місце проживання в м.Одесі, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Захисник додатково зазначив, що строк на апеляційне оскарження даної ухвали є пропущеним з поважних причин, оскільки сторона захисту оскаржувала попередню ухвалу слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , а тому сторона захисту чекала результатів розгляду даної апеляційної скарги. При скасуванні вищевказаної ухвали слідчого судді в частині строку дії ухвали, сторона захисту дійшла висновку, що її право порушене саме з 26 липня 2021 року, та 27 липня 2021 року подано апеляційну скаргу;
прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого, його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-ч.3 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, які є нетяжким та тяжким злочинами.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. У обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє офіційне місце роботи, міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_6 раніше судимий, зареєстрований та проживає поза межами Запорізької області.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції в зазначеній частині не спростовують.
Твердження адвоката ОСОБА_9 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, мають перевірятися при розгляді провадження судом першої інстанції в установленому законом порядку.
Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не входить.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку,передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Як убачається з матеріалів провадження, про що також вказано і в апеляційній скарзі, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 липня 2021 року (тобто після постановлення оскаржуваної ухвали) апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 задоволена частково.
Попередня ухвала слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 7 червня 2021 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.3 ст.190 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 5 серпня 2021 року включно, скасована.
Постановлена нова ухвала, якою клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , за погодженням з першим заступником керівника Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_12 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволене.
Продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000487 від 12 квітня 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15- ч.3 ст.190 КК України на строк до 6 липня 2021 року включно.
З цієї ухвали апеляційного суду убачається, що підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що слідчий суддя, визначаючи строк тримання під вартою обвинуваченого вийшов за межі поданого клопотання та за межі строку досудового розслідування.
Строк дії ухвали встановлений до 6 липня 2021 року.
Тобто фактично строк дії запобіжного заходу під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 продовжений до 06 липня 2021 року включно.
Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції продовжив строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на 60 днів, починаючи з 13 липня 2021 року.
З урахуванням викладеного, виходячи з такої засади кримінального провадження як верховенство права (ст.8 КПК України), колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження захиснику адвокату ОСОБА_10 , подану апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити прийняте рішення на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 03 вересня 2021 року.
В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

поновити захиснику-адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на строк 60 днів, до 10 вересня 2021 року включно, продовжений щодо останнього строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 10 вересня 2021 року включно, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, визначивши, що строк дії цієї ухвали закінчується 03 вересня 2021 року.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4