Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/474/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

та ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2021 року в кримінальному провадженні № 0006470 від 22 серпня 2019 року, якою стосовно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, громадянину України, одруженого, працюючого охоронником у ТОВ «Технополь-Агро», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, громадянину України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого охоронником у ТОВ «Технополь-Агро», депутату Бережинської сільської ради Кіровоградського району, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Семипалатинськ, республіки Казахстан, громадянину України, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0006470 від 22 серпня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115 та п.п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України.

В процесі судового розгляду, за клопотання процесуального прокурора ОСОБА_6 , ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 червня 2021 року, а обвинуваченому ОСОБА_12 змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 інших менш суворих запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою, оскільки за висновком суду, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , перебуваючи на свободі, під тяжкістю покарання, яке їм загрожує у разі доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм особливо тяжких кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають доказове значення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити злочинну діяльність, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд з посиланням на встановлений наказом Міністерства юстиції та Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 «Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_12 в умовах СІЗО не позбавлений права та можливості пройти кваліфіковане медичне обстеження та у разі різкого погіршення стану здоров`я, отримати невідкладну медичну допомогу.

Також суд, за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , на підставі ч.1 ст. 206 КПК України, звернув увагу та зобов`язав начальника ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" провести перевірку, за результатами якої вирішити питання про переведення ОСОБА_11 до камери з належними санітарно-гігіенічними умовами.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та відмовити прокурору в задоволенні клопотання, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, яке виразилось в ухваленні рішення незаконним складом суду, який на думку захисника, повинен був вирішити питання доцільності подальшого тримання його підзахисного під вартою не колегіально, а головуючим одноособово ( ч.3 ст. 331 КПК)

Адвокат ОСОБА_8 вважає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки не містить об`єктивних даних про існування ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, які б виправдовували необхідність та доцільність подальшого тримання ОСОБА_11 під вартою, який на думку сторони захисту, до вчинення умисного вбивства не причетний.

Стверджує що прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_11 строку тримання під вартою з формальних підстав, а суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 також просить скасувати ухвалу суду та відмовити прокурору в задоволенні клопотання, вказуючи про ухвалення оскаржуваного ним рішення незаконним складом суду, невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 199 КПК України, відсутність у матеріалах клопотання об`єктивних даних про існування та недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Вважає, що за відсутністю у матеріалах кримінального провадження основних речових доказів, у тому числі автоматичної зброї та автомобіля, версія слідства про те, що ОСОБА_10 знаходився в автомобілі з якого здійснювались постріли з автоматичної зброї надумана, а фабула пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення абсурдна, роль кожного з фігурантів цієї справи і зокрема ОСОБА_10 слідством не з`ясована.

З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, адвокат ОСОБА_8 стверджує, що ОСОБА_10 утримуються під вартою більше 16 місяців, тобто поза межами розумних строків, законні підстави для подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою на його думку відсутні, а тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується його підзахисний не є визначальним елементом ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу про відмову прокурору в задоволенні клопотання про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що після зміни ОСОБА_12 запобіжного заходу та звільнення з-під варти, ОСОБА_12 з 05 квітня 2021 року знаходився на свободі і перебував під цілодобовим домашнім арештом, з`являвся на всі судові засідання та не залишав постійне місце проживання, окрім періоду лікування на денному стаціонарі.
26 квітня 2021 року ОСОБА_12 госпіталізований до терапевтичного відділення Кіровоградської обласної лікарні, у зв`язку із загостренням тяжкої хронічної хвороби ендокринної етології, яка потребує специфічного лікування, особливої дієти, постійного контролю за рівнем глюкози у крові, консультацій профільних лікарів., тобто кваліфікованої медичної допомоги, яку в умовах СІЗО отримати неможливо.
Не зважаючи на дані обставини, відсутність порушень з сторони ОСОБА_12 обов`язків покладених судом щодо цілодобового домашнього арешту та конкретних даних про ризики, прокурор на думку захисника, звернувся з клопотанням про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу з формальних підстав та надуманих мотивів.
При цьому адвокат не включає, що з усього обсягу пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення, версія слідства про співучасть останнього в умисному вбивстві за відсутністю прямих доказів є лише припущенням, стверджує, що подальше перебування ОСОБА_12 , який потребує своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги, в місцях позбавлення волі без вироку суду є прямим порушення його прав та законних інтересів.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Так, при зверненні до суду, прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 у своєму клопотанні, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини ( рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України », «Ілійков проти Болгарії», «Мюррей про Об`єднаного Королівства», «Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства») зазначив про те, що на даному етапі судового розгляду не зменшились і продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким у разі доведеності винуватості загрожує покарання, у тому числі у виді довічного позбавлення волі, перебуваючи на свободі, за допомогою закордонного паспорту можуть виїхати за межі України, тим самим переховуватись від правосуддя.
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть знищити, сховати або спотворити автоматичну зброю та автомобіль, які були використані при вчиненні злочину, місце знаходження яких ще не встановлено, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин цієї справи.
З метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за висновком прокурора, перебуваючи на свободі можуть впливати на свідків та потерпілого у справі, при невстановленому замовнику вбивства, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Наведені обставини, на думку прокурора свідчать про неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальних обов`язків.
Щодо зміни іншому обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, то прокурору своєму клопотанні зазначив, що при наявності тяжких захворювань - цукрового діабету 2 ступеню та гепатиту С., ОСОБА_12 в умовах СІЗО може отримати консультацію та лікування від будь-якого лікаря з закладів охорони здоров`я з дотриманням правил, передбаченим Порядком надання медичної допомоги особам, узятим під варту, регламентований спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», і повідомити про це суд.
Крім того прокурор вказав, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 та його пасивна поведінка щодо подання відповідних заяв до медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця, у сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, не є підставою для обрання останньому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту або іншого будь - якого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 не позбавлений можливості реалізувати своє конституційне право на медичну допомогу в умовах перебування в установі попереднього ув`язнення.
На підтвердження своїх доводів прокурор долучив до матеріалів клопотання довідку з Кропивницької міської медичної частини №14 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях від 27.04.2021 року про те, що ОСОБА_12 на момент прибуття до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» не вказував про свої тяжкі захворювання та не скаржився на стан здоров`я, на теперішній час знаходиться на обліку у медичні частині СІЗО, при бажанні проходить амбулаторне та стаціонарне лікування.
Вважає, що представлений попереднім захисником ОСОБА_12 висновок комісії лікарів ТОВ Центр судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» від 15.02.2021 р. про те, що ОСОБА_12 не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, а кваліфікована медична допомога може бути надана лише в стаціонарі ендокринологічного профілю, не відповідає дійсності, оскільки в силу ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» такі питання вирішуються лише державними спеціалізованими установами, які здійснюють судово-експертну діяльність, пов`язану з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз, а не приватною фірмою, працівники якої взагалі не вправі давати висновки такого характеру на підставі фотокопій медичних документів.
За змістом оскаржуваного рішення, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив, з того, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже слідство щодо ймовірного замовника триває; незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни та надання ними показань на його користь, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Також суд вказав, що враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, а також наявність у ОСОБА_10 неповнолітньої хворої дитини, постійного місця проживання та роботи, які існували на час подій, що недостатньо для попередження вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
При продовженні обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вказав, що враховує, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже слідство щодо ймовірного замовника триває; незаконно впливати на свідків, потерпілих з метою зміни та надання ними показань на його користь, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Крім того зазначив, що враховує обставини цієї справи та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_11 злочину, а також соціальні зав`язки та характеризуючи дані ОСОБА_11 , який має сім`ю, постійне місце проживання та роботу, нагороди, грамоти Верховної Ради України за особливі заслуги перед Українським народом, які за висновком суду є недостатніми для запобіганню вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, при застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Змінивши в судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже слідство щодо ймовірного замовника триває; незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших обвинувачених з метою зміни та надання ними показань на його користь, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Врахував суд і те, що ОСОБА_12 ніде не працює, має сім`ю, дитину та постійне місце проживання, що за висновком суду недостатньо для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та вказує про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Спростовуючи версію захисника про неможливість тримання ОСОБА_12 під вартою, у зв`язку із захворюванням на цукровий діабет, суд зазначив про відсутність таких доказів, що такий вид запобіжного заходу не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє у встановленому спільним наказом Міністерства юстиції та Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.
Підсумовуючи свої висновки, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення вказав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Мотивував суд своє рішення і практикою ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Харченко проти України» вказавши про те, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов однозначного висновку про те, що до закінчення строку тримання під вартою судове провадження не може бути завершене. Розгляд справи не розпочатий, не допитані потерпілі та свідки, дана справа викликала значний суспільний інтерес, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, апеляційний суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
На думку сторони обвинувачення, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи на свободі, будуть переховуватись від кримінального переслідування, знищити або сховати речові докази, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки ймовірний замовник вбивства в цій справі слідством ще не встановлений.

Такі доводи прокурора щодо можливості обвинувачених переховуватися від суду, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», вважає небезпідставними, оскільки небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Крім того, 25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Конституційний Суд України у даному Рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.
Водночас, відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .
Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини, керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.
Відповідно Суд стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).
З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
Положення статті 5 та 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які відображені у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують про необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинно перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
За змістом пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення, в 2019 році, точної дати та часу слідством встановити не представилось можливим, невстановлена на даний час слідством особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження, маючи неприязні відносини з ОСОБА_13 запропонувала ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , скоїти умисне вбивство ОСОБА_13 , запевнивши вказаних осіб про здійснення за це в їх інтересах дій матеріального характеру,на що останні в свою чергу, керуючись корисливим мотивом та метою швидкого незаконного збагачення, на вказану пропозицію погодилися.
Так, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 діючи за попередньою домовленістю, за невстановлених слідством обставин придбали автоматичну вогнепальну зброю подібну до автомата «системи Калашникова» та боєприпаси до нього калібру 5,45 мм, підготували транспортний засіб ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та яким фактично користувався ОСОБА_11 . Також, готуючись вчиняти вказаний злочин, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виготовили за невстановлених слідством обставин дублікат номерних знаків «прикриття» з інформацією « НОМЕР_2 », а також придбали полімерні ковпаки сірого кольору для колес, з метою проведення в подальшому маскування транспортного засобу, який вони використовуватимуть, з метою уникнення їх подальшої ідентифікації.

У подальшому учасники злочинної змови розробили спільний план та розділили попередньо свої ролі під час вчинення злочину, згідно яких ОСОБА_10 мав керувати транспортним засобом, ОСОБА_11 як колишній військовий з великим досвідом та практикою ведення військових дій, мав здійснити вогонь із вищевказаної зброї по потерпілому ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 , для конспірації злочинних дій, мав забезпечити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 іншим транспортним засобом, після скоєння злочину та приховати автомобіль ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на якому вони мали намір скоїти злочин. Учасники злочинної змови слідкуючи за потерпілим та проводячи попередні обстеження місць перебування ОСОБА_13 встановили, що останній більшість часу вдень проводить у кафе «Ах Тамар», що розташоване біля контрольно-пропускного пункту бюро перепусток Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», яка знаходиться по вулиці Яновського, 50, м. Кропивницький.

Після виконання спланованих та підготовчих дій, 21.08.2019 об 12:55 год. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 , детально плануючи та узгоджуючи свої злочинні дії, прораховуючи рух до місця скоєння злочину та ймовірний шлях відходу, на автомобілі ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхали з території ТОВ «ТЕХНОПОЛЬ АГРО», яке розташоване по вул. Мурманській 12 с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, попрямували повз проїжджу частину вулиці Попова, звідки поїхали до с. Соколівське Кропивницького району, з якого через с. Черняхівка Кропивницького району знову в`їхали до м. Кропивницький.

Після цього, учасники групи попрямували до майбутнього місця скоєння злочину, а саме до кафе «Ах Тамар», що біля контрольно-пропускного пункту бюро перепусток Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», яка розташована по вулиці Яновського, 50, м. Кропивницький, де детально вивчили обстановку, прорахувавши маршрут руху та шляхи відходу. В подальшому ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 проїхавши квартал вулицею Куроп?ятникова та Яновського попрямували на вулицю Садову, з якої тим же маршрутом повернулися на ТОВ «ТЕХНОПОЛЬ АГРО», розташованого по вул. Мурманській, 12 с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області та перегнали вищевказаний автомобіль у місце його укриття в районі вулиці Холодноярська м. Кропивницький.

Так, 22.08.2019 року об 10:41 год. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 , попередньо перегнавши автомобіль ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на територію ТОВ «ТЕХНОПОЛЬ АГРО», розташованого по вул. Мурманській 12 с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, бажаючи впевнитись в тому, що ОСОБА_13 , знаходиться в кафе «Ах Тамар», яке розташоване біля контрольно-пропускного пункту бюро перепусток Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», що знаходиться по вулиці Яновського, 50, м. Кропивницький, на автомобілі BMW 745 LI, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_11 та яким останній користується, з території вказаного товариства попрямували до приміщення кафе та проїхавши вулицями Яновського та Куроп`ятникова, впевнившись про перебування потерпілого на літньому майданчику вказаного кафе, повернулися назад.
Потім, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 22.08.2019 року об 11:20 год., реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на позбавлення життя ОСОБА_13 та виконуючи умови попередньої домовленості з невстановленою на даний час слідством особою, взявши з собою заздалегідь придбану автоматичну вогнепальну зброю подібну до автомата «системи Калашникова» та боєприпаси калібру 5,45 мм, на автомобілі ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , виїхали з території ТОВ «ТЕХНОПОЛЬ АГРО», яке розташоване по вул. Мурманській 12 с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області, та попрямували згідно заздалегідь спланованому та відпрацьованому раніше маршруту, а саме повз проїжджу частину вулиці Попова, звідки поїхали до с. Соколівське Кропивницького району, з якого повз с. Черняхівка Кропивницького району знову в`їхали до м. Кропивницький, по дорозі між двома останніми населеними пунктами, в полі замаскувавши автомобіль, а саме змінивши державні номерні знаки на НОМЕР_2 , знявши решітку радіатора та одягнувши на колеса полімерні ковпаки сірого кольору, а ОСОБА_12 в свою чергу, відповідно до вищевказаних злочинних домовленостей з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 об 11:16 год. виїхав на автомобілі Shkoda Yeti сірого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстровано згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , далі зі сторони вулиці Пацаєва м. Кропивницький по вулиці Героїв України в напрямку с. Соколівське Кропивницького району, з якого проїхав повз с. Черняхівка Кропивницького району до попередньо визначеного місця в Арнаутівському мікрорайоні м. Кропивницький, де повинен був відбутися обмін транспортними засобами.

В свою чергу, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в`їхавши до м. Кропивницького повз вулиці Прирічну, Садову і Яновського та в подальшому звернувши на вулицю Куроп?ятникова, попрямували до кафе «Ах Тамар», що знаходяться біля контрольно-пропускного пункту бюро перепусток Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», яка розташована по вулиці Яновського, 50, м. Кропивницький, де поряд з приміщенням вказаного кафе на літній терасі побачили ОСОБА_13 . Відразу після цього, об 11:45 год. перебуваючи на проїжджій частині вул. Куроп?ятникова, на відстані близько 34 м., від потерпілого, який в цей час стояв та спілкувався з ОСОБА_16 , ОСОБА_10 гальмуючи, зупинив рух транспортного засобу, а ОСОБА_11 , який знаходився в салоні автомобіля, за допомогою автомата системи «Калашникова» 5,45 мм, усвідомлюючи, що поряд з приміщенням та в середині кафе знаходяться сторонні люди, розуміючи вражаючу здатність вогнепальної зброї, якою вони мали намір скористатися, здійснив близько десяти пострілів в бік ОСОБА_13 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді:наскрізного вогнепального поранення правого ліктьового суглобу, вогнепального уламкового перелому зовнішнього мищелка правого плеча зі зміщенням та пошкодженням судинно-нервового пучка, від якого останній впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_11 , будучи впевненим, що вони довели свій злочинний намір спрямований на вбивство ОСОБА_13 до кінця, припинив стрільбу, а ОСОБА_10 продовжив рух транспортного засобу та разом з ОСОБА_11 , проїхавши квартал вулиць Гмирьова та Інтернаціоналістів повернулися на вулицю Яновського, з якої зворотнім маршрутом об 11: 47 год. покинули місце скоєння злочину та поїхали в напрямку Арнаутівського мікрорайону м. Кропивницький, де їх чекав ОСОБА_12 на автомобілі Shkoda Yeti сірого кольору держаний номерний знак НОМЕР_4 .

В Арнаутівському мікрорайоні м. Кропивницький учасники злочинної змови, з метою конспірації обмінялися транспортними засобами, а саме ОСОБА_12 пересів за кермо ВАЗ 21083, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який він в подальшому змінив на справжній державний номерний знак НОМЕР_1 та від`їхавши звідти сховав його, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пересіли на автомобіль Shkoda Yeti сірого кольору держаний номерний знак НОМЕР_4 та зникли вулицями міста Кропивницького.

Однак свій злочин, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, а саме тому як потерпілий ОСОБА_13 отримав не смертельне вогнепальне поранення та відразу звернувся до лікувального закладу, де йому було надано необхідну медичну допомогу.
Крім цього, 22.08.2019 об 11:45 год., ОСОБА_11 та ОСОБА_10 знаходилися в автомобілі ВАЗ 21083, червоного кольору, зі зміненими (не справжніми) державними номерними знаками НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , а поряд у салоні на пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_11 з вогнепальною зброєю в руках, проїжджаючи поряд з приміщенням кафе «Ах Тамар», що біля контрольно-пропускного пункту бюро перепусток Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», яка розташована по вулиці Яновського, 50, м. Кропивницький, рухаючись по вулиці Куроп?ятникова, маючи намір відповідно до попередньої домовленості разом з невстановленою на даний час слідством особою та ОСОБА_12 , здійснити вбивство ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . В той час учасники злочинної змови поряд з приміщенням вказаного кафе, на літній терасі побачили ОСОБА_13 , який спілкувався поряд з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 реалізуючи свій спільний злочинний намір, усвідомлюючи, що поряд з ОСОБА_13 знаходиться інша особа, а саме ОСОБА_16 , який потрапить у разі застосування на лінію автоматного вогню, а поряд з приміщенням та в середині кафе знаходяться сторонні люди, розуміючи вражаючу здатність вогнепальної зброї, якою вони мали намір скористатися, від задуманого наміру не відмовилися.
В подальшому коли ОСОБА_10 , рухаючись на вказаному автомобілі по проїжджій частині вул. Куроп?ятникова, на відстані близько 34 м., від ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , ОСОБА_10 гальмуючи зупинив рух транспортного засобу, а ОСОБА_11 , який знаходився на пасажирському сидінні в салоні автомобіля, за допомогою автомата системи «Калашникова» 5,45 мм, здійснив близько десяти пострілів в бік ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: рани грудної клітки, перелому другого ребра справа з крововиливом в м`які тканини, рани правої легені, синця спини; рани грудної клітки, перелому лівої лопатки, рани спини; травми верхньої правої і лівої кінцівок: рани правого плеча з багатоуламковим переломом плечевої кістки з крововиливами в м`які тканини, синець правого плеча, ран правого передпліччя, ран лівого плеча, рани підборіддя, від яких він помер на місці.

Також під час вказаних подій, ОСОБА_13 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення правого ліктьового суглобу, вогнепального уламкового перелому зовнішнього мищелка правого плеча зі зміщенням та пошкодженням судинно-нервового пучка, від якого останній впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , будучи впевненими, що вони довели свій злочинний намір спрямований на вбивство ОСОБА_16 та ОСОБА_13 до кінця, з місця скоєння злочину зникли.

При таких обставинах дії ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.2 ст.15, п.п.5,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб та п.п.1,5,12 ч.2 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене відносно двох і більше осіб, способом небезпечним для життя багатьох осіб та за попередньою змовою групою осіб.
При цьому, слід відмітити, що колегія суддів, на даному етапі не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених складу даних кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про непричетність обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до умисного вбивства адвоката ОСОБА_16 та замаху на вбивство ОСОБА_13 , і як наслідок незаконність їх подальшого тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінює, у тому числі суворість можливого покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та визнає за реальну небезпеку можливість їх переховування від правосуддя (п.1 ч.1 ст. 177 КПК)

Крім того, колегія суддів враховує, що за версією слідства ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 планували заздалегідь замовлене вбивство ОСОБА_13 , готувались до цього, з чітким розподілом ролей, діяли конспіративно, що підтверджується представленими прокурором ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду матеріалами кримінального провадження, у тому числі даними негласних, оперативно - розшукових заходів (стенограми телефонних розмов)

Крім того, за місцем проживання матері обвинуваченого ОСОБА_12 , у дачному кооперативі «Ятрань» під час обшуку було знайдено підроблені реєстраційні номери з автомобіля, на якому пересувались злочинці, а у ОСОБА_10 за місцем його проживання було знайдено глушник до автоматичної зброї.
По суті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 так і не змогли пояснити, як вони вважають «збіг виняткових обставин» при тому, що не оспорюють факт використання автомобіля ВАЗ-21083, червоного кольору, зі зміненими (не справжніми) державними номерними знаками НОМЕР_2 в день вбивства (22.08.2019 об 11:45 год.)
Не оспорюють ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і факт виїзду після вбивства ОСОБА_16 за межі України, перебування спочатку у Білорусії, а потім в інших місцях Євросоюзу для «налагодження бізнесу за кордоном» ОСОБА_11 взагалі розповів суду про те, що він «спеціаліст, мінер та підривник … і досконало володіє будь-якою зброєю»
ОСОБА_12 у свою чергу, під час апеляційного розгляду не оспорював факт зберігання підроблених номерних знаків у матері, а також результати проведеного з ним слідчого експерименту від 06.03.2020 року, в ході якого він розказав і показав маршрут руху автомобіля, виправдовуючись своєю незначною роллю в цій історії.

При таких обставинах та поясненнях самих обвинувачених, апеляційний суд з об`єктивністю констатує про реальну можливість ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 переховуватись від правосуддя шляхом виїзду, у тому числі на непідконтрольну Україні територію Донецької та Луганської областей і, в такий спосіб можливість уникнути кримінальної відповідальності.

Перебуваючи на свободі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , можуть також знищити, сховати або спотворити незнайдені слідством речові докази (автомобіль, зброю та інші боєприпаси) які мають істотне значення для встановлення обставин цієї справи, конспіративно можуть підтримувати зв`язки з іншими фігурантами цієї справи.

Апеляційний суд також, зазначає, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в умисному вбивстві при обтяжуючих обставинах, їм загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, що свідчить про наявність реальних ознак суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі захисту прав потерпілого (ст. 2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Крім того, згідно реєстру у справі фігурують 34 особи в якості свідків, які судом не допитані, при цьому, в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що на судове засідання, яке відбувалось у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області 29 квітня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_12 приїхав разом зі свідком ОСОБА_15 .

Таким чином, у ОСОБА_11 та ОСОБА_10 через ОСОБА_12 , який знаходився під домашнім арештом існує реальна можливість незаконного впливу на свідків, у тому числі близьких ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які фігурують свідками і забезпечують їм алібі.

Виконуючи судову функцію з перегляду рішень слідчих суддів місцевого суду, колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури розгляду справ даної категорії, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та їх захисники були вільні і не обмежені ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.
Деталі вбивства та роль кожного з фігурантів цієї справи підлягають з`ясуванню з урахуванням основних принципів кримінального судочинства, у тому числі змагальності сторін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов однозначного висновку про те, що доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 щодо незаконності подальшого тримання вказаних осіб під вартою, спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження, а наявність ризиків, які зазначені прокурором у клопотанні та оскаржуваному рішенні суду першої інстанції ( п.1, 2, 3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України) очевидна.

Так, рішенням ЄСПЛ «W проти Швейцарії» визначено, що хоча тяжкість покарання і не є визначальним елементом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, разом з цим, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинувачених та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності їх поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрювані можуть ухилятися від суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив строк тримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою, а ОСОБА_12 змінив запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою - небезпідставно, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Окремо відмічає, що версія ОСОБА_12 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 про загрозливий стан здоров`я та відсутність належного лікування в умовах СІЗО, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду, а їх доводи щодо різкого погіршення стану здоров`я та неможливість тримання ОСОБА_12 під вартою потребують додаткової перевірки та вирішення цього питання адміністрацією СІЗО, під контролем прокуратури.

Керуючись ст.ст. 206, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2021 року в кримінальному провадженні № 0006470 від 22.08.2019 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою - залишити без змін.

Відповідно до ст. 206 КПК України зобов`язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України» провести медичне обстеження ОСОБА_12 та при необхідності забезпечити своєчасне надання йому невідкладної медичної допомоги.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4