Справа 378/754/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 Провадження 11-кп/824/230/2021 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000004 від 13.07.2020 за апеляційною скаргою прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України та закрито кримінальне провадження.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, суд першої інстанції указав про те, що оскільки обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, а також з огляду на те, що даним кримінальним проступком матеріальної шкоди не заподіяно, останній може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали з необхідністю її скасування, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив про помилковість висновків місцевого суду щодо необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, тобто у зв`язку з дійовим каяттям останнього. Так, апелянтом указано про те, що місцевим судом не враховано в повній мірі тієї обставини, що в судовому засіданні від 03 листопада 2020 року під час розгляду угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від підтримання вищевказаної угоди, у зв`язку із тим, що повністю не визнав своєї вини у вчиненому. Відтак, наведена обставина, на думку прокурора, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 щиро не розкаявся у вчиненому, а лише намагається уникнути відповідальності. Просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу;

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу не підтримали, просили її залишити без задоволення, а ухвалу без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Зміст указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є обов`язковими підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності щодо усіх правопорушень, види яких указані в ст. 45 КК України, а відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди є обов`язковою підставою для кримінальних правопорушень якими були завдані збитки або заподіяна шкода.

Аналіз положень КПК України, які регламентують безпосередність дослідження судом показань, речей і документів (ст. 23 КПК України), обґрунтовування своїх висновків показаннями, які судом сприймались безпосередньо (ст. 94, ч.5 ст. 95 КПК України), законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення (ст. 370 КПК України) дає підстави стверджувати те, що суд першої інстанції повинен був безпосередньо з`ясувати наявність каяття обвинуваченого та пересвідчитись у його щирості, а також перевірити те, чи дійсно обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Ці обставини суд першої інстанції міг з`ясувати лише шляхом дослідження доказів, у тому числі детального допиту обвинуваченого щодо визнання ним вини та щирого каяття у вчиненні злочину, та їх оцінки відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Цих вимог кримінального процесуального закону у ході вирішення питання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 45 КК України судом першої інстанції дотримано не було.

Так у ході судового розгляду, який був проведений 03.11.2020 року обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав повністю. Після оголошення перерви, у судовому засіданні 24.11.2020 року обвинувачений указав на те, що вину він визнає та щиро кається. Не проводячи допиту обвинуваченого, не з`ясовуючи причин зміни обвинуваченим свого відношення до злочину у вчиненні якого він обвинувачується, не з`ясовуючи наявності інших підстав, необхідних для застосування положень ст. 45 КК України суд ухвалив рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. При цьому, судом першої інстанції не було достеменно з`ясоване те, чи дійсно обвинувачений щиро кається у вчиненні злочину та чи не є його посилання на визнання ним вини способом уникнення від кримінальної відповідальності.

Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 23, ст. 94, ч.5 ст. 95, ст. 370 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та наслідком чого стало неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України указані порушення вимог КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та підставами для скасування судового рішення, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

У зв`язку із викладеним, ухвала Ставищенського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 45 КК України та закриття кримінального провадження скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4