У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, погоджене прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, погоджене прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання мотивовано тим, що п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
У клопотанні вказано, що в ході досудового розслідування встановлено, що рядовий ОСОБА_4 , призваний за мобілізацією, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (з дислокацією у АДРЕСА_1 ), на посаді номер обслуги гранатометного взводу роти вогневої підтримки в/ч ПП НОМЕР_2 .
У клопотанні вказано, що як встановлено, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, зобов`язаний проходити військову службу, достовірно знаючи порядок несення військової служби, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби, з метою ухилитися від проходження військової служби, 16.04.2015, без поважних причин не прибув до розташування військової частини в/ч ПП НОМЕР_2 , на військовій службі по теперішній час відсутній, проводячи час на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем в/ч ПП НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статут) внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Слідчий зазначає, що 18.08.2015 слідчим військової прокуратури Ужгородського гарнізону винесено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та оголошено в розшук. У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, військовослужбовець призваний на військову службу за мобілізацією до в/ч ПП НОМЕР_2 . Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, є матеріали службового розслідування за фактом неприбуття на військову службу.
Як вказано у клопотання, підозрюваний своїми протиправними діями вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. В той же час, проведеними в ході досудового розслідування слідчими (розшуковийи) діями, точне місцезнаходження підозрюваного встановити не вдається, останній переховується від органу досудового розслідування.
Слідчий вказує на те, що з огляду на те, що в період з 16.04.2015 по теперішній час, підозрюваний продовжує вчиняти злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, переховується від органу досудового розслідування, а тому встановлені під час досудового розслідування обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачений ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, продовжувати вчинення злочин у якому обґрунтовано підозрюється, або вчинити інший злочин.
З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи те, що наявність викладених ризиків унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів, керуючись вимогами ст.ст. 36, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, призваний на військову службу за мобілізацією, військовослужбовець військової частини ПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що таке підлягає поверненню:
Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.
Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя.
По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, слідчий суддя це підсудність.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню, якщо порушені правила підсудності. Крім того, порушення слідчим суддею правил територіальної юрисдикції розгляду справи (клопотання) в подальшому може стати підставою для визнання доказу недопустимим.
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини, зокрема як порушення вимог п.1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності, внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (п.98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
За змістом пункту 18 частини 1статті 3 КПК України слідчим суддею є суддя суду першої чи апеляційної інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, визначеному цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно положень ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.
Відповідно, системний аналіз зазначених норм КПК України однозначно вказує на те, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження повинні розглядатись слідчими суддями місцевого суду, в межах юрисдикції якого знаходяться слідчі підрозділи відповідних правоохоронних органів.
Так, з матеріалів клопотання встановлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, вказане зазначено у витягу з ЄРДР, що міститься в матеріалах клопотання.
Згідно Організаційної структури Державного бюро розслідувань, затвердженого Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020, до складу Державного бюро розслідувань між іншим входить Територіальне управління, розташоване у місті Львові, що поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області. При цьому зазначена організаційна структура не містить відомостей про П`ятий слідчий відділ (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.
Згідно інформації наявної у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, є вул. Кривоноса, 6, м. Львів, 79008.
Відомостей про реєстрацію п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Ужгород) Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з місцезнаходженням в м. Ужгород, до матеріалів клопотання не надано.
Згідно доданих до матеріалів клопотання наказів відомості про місцезнаходження зазначеного вище слідчого відділу відсутні.
Положення про створення відповідного структурного підрозділу, зареєстрованого у встановленому законом порядку, до матеріалів клопотання не надано.
Слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, слідче управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як орган досудового розслідування, перебуває в межах територіальної юрисдикції Личаківського районного суду м. Львова та поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області.
Частиною 6 ст. 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Однією із засад, що є спільними для процесуальних галузей права, є рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України), яка забезпечується, в тому числі, за допомогою правил про підсудність. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законний склад суду, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 22.04.2020 у справі № 487/7605/19 (пр. № 51-1901впс20) та в ухвалі від 13.05.2020 у справі № 643/7208/20 (пр. № 51-2272впс20).
Положеннями статті 34 КПК, яке, з огляду на зміст цієї статті та її місце у структурі КПК України, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що подане клопотання про відсторонення від посади підозрюваного не підлягає розгляду слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а відповідно підлягає поверненню для подачі до належного суду.
Керуючись ст. ст. 38, 132, 295-1,372 КПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні № 0000198 від 18.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, погоджене прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-повернути особі яка його подала.
Копію ухвали разом з клопотанням та доданими до нього матеріалами невідкладно надіслати слідчому, роз`яснивши йому право на звернення до слідчого судді, в межах територіальної підсудності якого знаходиться орган досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1