ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/950/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11кп/818/736/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Шевченкове, Шевченківського району Харківської обл, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, непрацюючий, розлучений, маючий малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 25.06.1998 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.140,ч.3 ст.140,ч.2 ст.206,42 КК України, звільнений 24.01.2000 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 4 дні;
- 26.03.2001 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.196-1, 43 КК України до 1 року 11 місяців 4 дні позбавлення волі;
- 13.09.2001 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185, 70,71 КК України, звільнений 09.04.2005 року по відбуттю строку покарання;
- 10.08.2005 року Шевченківським районним судом Харківської області за ст.395 КК України до 1 року арешту;
-26.11.2010 року Дергачівсвьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.342,75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
-25.10.2011 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч.1 ст.309, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 31.08.2013 року за відбуттям строку покарання;
-12.02.2014 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.395, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185,70,72 КК України до 4 років позбавлення волі;
-28.03.2014 року Дергачівсвьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185,ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
-16.10.2018 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.395 КК України до 2 місяців арешту, звільнений14.12.2018 року по відбуттю покарання,
визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України з призначенням йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 09.11.2019 року приблизно о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_7 знаходився поблизу буд. №29-А по вул. Різдв`яній у м. Харкові, де побачив біля службового входу в магазин «Продукти - 457» ТОВ «АТБ - Маркет» металеві хлібні візки у кількості 6 штук. Після чого, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі цілі, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, діючи повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до одного з металевих хлібних візків, вартістю 907,20 грн., дістав з нього дерев`яні лотки, та повіз візок по вул. Чеботарській у місті Харкові. Після цього, з місця злочину зник, розпорядившись викрадени майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ ««АТБ - Маркет» матеріальну шкоду на суму 907 гривень 20 копійок.
09.01.2020, в період часу з 19:15 до 19:30 ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, маючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, з метою незаконного самостійного збагачення знаходився біля будинку АДРЕСА_2 . Дочекавшись доки раніше невідома йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зайде до 6- го під`їзду вказаного будинку, зайшов до під`їзду та прослідував за останньою в кабіну ліфту, де реалізуючи свій злочинний намір, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволодів грошима ОСОБА_12 , в розмірі 320 грн. Ці гроші ОСОБА_12 передала ОСОБА_7 самостійно, оскільки реально побоялася його погроз побиттям. У подальшому, ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину з викраденими грошима зник та розпорядився ними на власний розсуд. Таким чином, своїми діями спричинив ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на суму 320 грн.
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні подала на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 70 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, має не зняті та непогашені судимості, вчинив два умисних корисливих злочини, один з яких є тяжким, вказане характеризує обвинуваченого, як особу схильну до вчинення злочинів.
Окрім цього зазначає, що у резолютивній частині вироку при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, застосовуючи ч.1 ст. 70 КК України, суд послався на принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, і остаточно визначив до відбування 4 роки 1 місяць позбавлення волі, попередньо визначивши окремо за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, а отже фактично застосував принцип часткового складання призначених покарань.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Розглядаючи апеляційні доводи прокурора щодо занадто м`якого покарання призначеного ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає, що суд діяв з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України, а саме. Суд врахував, те що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, фактичні обставини справи, розмір спричиненої шкоди, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який розлучений, має трьох малолітніх дітей, на момент вчинення злочинів офіційно ніде не працював, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, за останнім місцем відбування покарання характеризується задовільно.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставин, що обтяжують покарання рецедив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином наведені дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, свідчать про те, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкцій статей за якими він обвинувачується, відповідає тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із його м`якістю колегія суддів не має.
Однак колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при визначенні остаточного покарання ОСОБА_7 .

Так, у резолютивній частині вищезазначеного вироку при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів суд, застосовуючи ч. 1 ст. 70 КК України, посилається на принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, і остаточно визначає до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі, попередньо призначивши окремо за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, а за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, суд при призначенні покарання за сукупністю злочинів фактично застосував принцип часткового складання призначених покарань, передбачений ч.1 ст.70 КК України.

Отже враховуючи вищевказане, вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30.07.2020 стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що судом при визнанні кваліфікацї вчиненого ОСОБА_7 відкритого викрадення чужого майна за ч.2 ст.186 КК України доведеною, не зазначає кваліфікуючу ознаку злочину -повторність, незважаючи на те, що при викладі фактичних обставин вчиненого злочину 09.01.2020 року, викладаючи об`єктивну сторону злочину , вчиненого ОСОБА_7 , вказує повторність злочину.

Отже, колегія суддів, погоджуючись з вказаними доводами апелянта вважає за необхідне зазначити, що дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднанні з загрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчинений повторно.

Керуючись ст.ст.405,407,408 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Вважати, що дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднанні з загрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчинений повторно.
Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:
- за ч. 2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді