Справа №523/8857/21
Провадження №1-кс/523/2043/21
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту
та про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання

(повний текст)

17 травня 2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000667 від 16.05.2021 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, громадянки України, українки за національністю, із середньою освітою, офіційно незаміжньої та непрацевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:
17.05.2021 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , за яким відносно зазначеної особи складено повідомлення про підозру в тому, що вона у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці незаконно придбала наркотичний засіб і поклала його до свого рюкзака з метою подальшого незаконного збуту, шляхом здійснення закладок, та 16.05.2021 року перенесла його до будинку АДРЕСА_3 , де намагалась здійснити закладку з метою незаконного збуту невстановленій особі, але була помічена працівниками поліції.

Разом із тим, як також слідує з клопотання, того ж дня в період часу з 14:36 до 14:58 години співробітниками поліції в ході огляду місця події ділянки місцевості біля будинку №38 по вул.Генерала Бочарова в м.Одесі, виявлено та вилучено 58 згортків з наркотичним засобом, які містять алкалоїдну основу.

З клопотання й доданих до нього відповідних матеріалів вбачається, що за матеріалами правоохоронних органів, СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000667 від 16.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а 17.05.2021 року слідчим ОСОБА_5 складено і прокурором ОСОБА_7 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останній у той ж день в присутності її захисника.

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_7 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши думку захисника ОСОБА_4 та підозрюваної ОСОБА_6 , які не заперечували проти задоволення клопотання, але просили обрати нічний період перебування підозрюваної під домашнім арештом, дослідивши матеріали внесеного клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За розглядуваним клопотанням, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного придбання, зберігання, з метою збуту наркотичного засобу, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_6 посилається на дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , на тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється остання, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органу досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Разом із тим, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

За п.61 рішення ЄСПЛ від 22.11.2005 року у справі «Антоненков та Інші проти України», на думку Суду, зобов`язання не залишати місце перебування є пропорційним обмеженням волі обвинуваченої особи (рішення ЄСПЛ від 04.07.2019 року у справі «Корбан проти України»; рішення ЄСПЛ від 09.04.2019 року у справі «Навальний проти Росії»).
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо. Застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема й всупереч цієї норми закону, в клопотанні лише наведені посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, без визначення їх змісту і обставин, що надають підстави підозрювати певну особу у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, відсутні посилання на матеріали, що підтверджують існування заявлених стороною обвинувачення ризиків, та належне обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.п.3, 5, 6 ч.1 ст.184 КПК).

Як слідує з матеріалів клопотання, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 кримінальному правопорушенні обґрунтовується, зокрема, протоколом затримання підозрюваної та протоколом її допиту, що уявляється слідчому судді достатнім для висновку про те, що наведені докази, в цілому, здатні об`єктивно переконати неупередженого спостерігача у причетності вказаної особи до скоєння інкримінованого діяння.
Проте, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, речовими доказами 58-а згортками з наркотичним засобом, оскільки вказані докази до суду не надані і до матеріалів розглядуваного клопотання не додані, а згідно матеріалів клопотання, допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 здійснювався оперуповноваженим СКП ВП №3, який до досудового розслідування не залучався та доручення на проведення таких слідчих дій не отримував, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю можливості надати належну оцінку викладеним в цих протоколах обставинам.

Крім того, зі змісту доданого до розглядуваного клопотання рапорту слідує, що під 16.05.2021 року під час несення служби працівниками поліції було помічено ОСОБА_6 , яка руками перебирала траву біля клумби спортивного майданчику, та під час поверхневої перевірки у якої виявлено 58 пакетів з порошком білого кольору.
Статтею 34 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано, що поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.
Однак, ані матеріали внесеного клопотання, ані рапорт працівника поліції не містять відомостей, що вказують на існування підстав для проведення такого превентивного поліцейського заходу, як поверхнева перевірка, адже описані в означеному рапорті дії виявленої працівниками поліції особи, не уявляють підстав для такої перевірки.
Між тим, зі змісту ч.1 ст.86 КПК України слідує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та згідно з ч.1 ст.94 цього ж Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи ж в порядку ст.ст.86, 87, 94, 104 КПК України доданий до клопотання протокол обшуку квартири АДРЕСА_4 від 16.05.2021 року, слідчий суддя виходить з того, що матеріали внесеного клопотання суперечать загальним засадам кримінального провадження, визначеним у ст.7 КПК України, до яких зокрема відноситься недоторканність житла чи іншого володіння особи, оскільки за ст.13, ч.ч.1, 2 ст.233 вказаного Кодексу, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті, а під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, всі складові частини такого приміщення.
Посилаючись на доведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_6 наявним в матеріалах клопотання протоколом обшуку житла особи за наведеною вище адресою, слідчим ОСОБА_5 до клопотання не додано відповідної ухвали щодо визнання правомірним проведення обшуку житла та дозволу її власника на таке проникнення.
Частиною 3 ст.104 КПК України встановлено, що вступна частина протоколу повинна містити відомості зокрема про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по-батькові, дати народження, місце проживання), а описова частина відомості про послідовність дій.
Незважаючи ж на проведення слідчим ОСОБА_5 обшуку житла особи за участю підозрюваної, понятих та інших осіб, передбачених законом відомостей щодо особистих даних останніх означений протокол обшуку не містить, що за ненаведенням послідовності всіх дій під час проведення обшуку, - об`єктивно й поза розумним не дозволяє слідчому судді обґрунтувати позитивне для сторони обвинувачення процесуальне рішення наведеним протоколом.

Тотожну правову позицію щодо визнання фактичних даних, отриманих з порушенням вимог ч.3 ст.104, ч.7 ст.223 КПК України, які містяться в протоколі обшуку, недопустимими, висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №591/4742/16-к (постанова від 02.09.2020 року, провадження №51-1733км19).
Необхідно також зауважити на тому, що згідно наявного в матеріалах клопотання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000667, датою та часом внесення відповідних відомостей до реєстру є 13:02 година 16.05.2021 року, тоді як проведені слідчим ОСОБА_5 огляди місця події відбувались після внесення відомостей в ЄРДР, що у контексті приписів ч.3 ст.214 КПК України не допускається та свідчить про реалізацію вказаним слідчим повноважень, не передбачених цим Кодексом.

Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Попри те, матеріалами розглядуваного клопотання не доведено будь-якими доказами доводи сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, а обґрунтовуючи необхідність застосування запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_5 у клопотанні, ані прокурорами ОСОБА_3 в судовому засіданні належним чином не доведено ймовірність переховування вказаної підозрюваної від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення й перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виходячи з нижчевикладеного.
Так, як встановлено в судовому засіданні, підозрювана ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, забезпечена місцем реєстрації і проживання в м.Одесі, зі слів - перебуває у цивільному шлюбі та свою провину визнає, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків вказаної підозрюваної у місці її реєстрації та у випадку застосування до останньої запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, призведе до свавільного обмеження підозрюваної свободи та з урахуванням наданих нею пояснень щодо необхідності знайти роботу, - позбавить можливості працевлаштуватись і забезпечити прожиття.

Крім того, слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи щодо наявності ризиків переховування підозрюваної ОСОБА_6 від органів досудового розслідування або суду та вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення, адже незважаючи на тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення, остання є раніше несудимою особою і матеріали розглядуваного клопотання будь-яких даних на підтвердження зазначених доводів не містять, а відтак позиція сторони обвинувачення уявляє ознаки необ`єктивного підходу до вирішення означених питань.
Між тим, неспроможними уявляються доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тобто незаконного впливу на свідків, адже відповідних доказів на підтвердження вчинення таких дій з боку підозрюваної ОСОБА_6 стороною обвинувачення до суду не подано, а можливість запобігання означеному ризику шляхом покладення на підозрювану відповідного зобов`язання, яке прямо передбачено в п.4 ч.5 ст.194 КПК України і полягає у забороні спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, стороною обвинувачення не враховано.
Частиною 4 ст.194 КПК України регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Між тим, матеріалами розглядуваного клопотання не висвітлено та прокурором в судовому засіданні не доведено наявність згоди власника за місцем проживання підозрюваної на перебування останньої у цьому житлі протягом строку дії домашнього арешту, адже з наданих в судовому засіданні пояснень підозрюваної, станом на теперішній час вона проживає разом зі своїм цивільним чоловіком та його матір`ю, які є співвласниками зазначеної вище квартири.
Згідно з п.3.11 «Мінімальних стандартних правил ООН стосовно заходів, не пов`язаних із тюремним ув`язненням (Токійські правила)», затверджених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1990 року, у процесі застосування не пов`язаних із тюремним ув`язненням заходів необхідно дотримуватись права власності та права підозрюваного на особисте життя, а також права на особисте життя його сім`ї або осіб, які разом з ним проживають.
Наведені обставини обумовлюють висновок слідчого судді, що застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту тягне порушення конституційного права власника цього житла на недоторканність і позбавляє права осіб, які там проживають, на повагу до особистого життя, оскільки відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваної, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває.
Разом із тим, слідчий суддя також зауважує на тому, що при внесенні розглядуваного клопотання до суду, слідчому або прокурору на підтвердження правомірності доводів клопотання, з метою дотримання права власника житла на особисте життя та недоторканність його житла, мали б обов`язково з`ясувати позицію власника житла щодо можливості застосування домашнього арешту до підозрюваної ОСОБА_6 в її житлі та отримати підтвердження згоди власника на це. Також потрібно було б отримати згоду всіх спільно проживаючих з підозрюваною повнолітніх осіб на те, щоб вона перебувала у певній квартирі під домашнім арештом.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що частково заслуговують на увагу.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.181, 183, 193-194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваній ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його тяжкість та забезпеченість останньої місцем реєстрації в м.Одесі, її сімейний стан, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаною підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із залишенням без задоволення клопотання сторони обвинувачення.
Частиною 1 ст.179 КПК України регламентовано, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 132, 176-178, 181, 184, 193-194, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши вказану особу з-під варти негайно в залі суду та поклавши на неї наступні обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 , що згідно ч.2 ст.179 КПК України, в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали в межах досудового розслідування покласти на слідчого СВ ВП

№3 ОРУП №1 в Одеській області ОСОБА_5 , а під час судового провадження на прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 .

В порядку ч.7 ст.194 КПК України, строк дії ухвали, в частині покладених обов`язків, закінчується 15.07.2021 року.
Копію ухвали направити для контролю виконання старшому слідчому СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , вручити під розписку підозрюваній ОСОБА_6 для відома та виконання, а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1