УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6

представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотанням потерпілої про відмову від приватного обвинувачення у кримінальному провадженні № 192/2937/16-к (пр. № 1-кп/201/485/2021) щодо застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, освіта середня, не заміжньої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 02 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходяться матеріали кримінального провадження за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_6 , яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за вчинення суспільно небезпечного діяння, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 02 липня 2016 року.

У підготовчому судовому засіданні від 28 січня 2021 року потерпілою ОСОБА_8 було заявлено клопотання про відмову від підтримання приватного обвинувачення у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Також 05 лютого 2021 року на адресу суду потерпілою з приводу заявленого нею усно в минулому судовому засіданні клопотання було подано письмове клопотання щодо закриття кримінального провадження, у якому остання звернула свою увагу, що дане клопотання було заявлено нею саме з підстав відмови від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, а не з тих мотивів, що вона не вважає винною неповнолітню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 162 КК України щодо ОСОБА_6 , при цьому звернувши увагу, що державне обвинувачення у цьому кримінальному провадженні підтримується лише в обсязі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру від 30 травня 2018 року за вчинення суспільного небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, яке одночасно є кримінальним провадження у формі приватного обвинувачення, а отже заявлене клопотання потерпілої є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у цій справі.

Сторона захисту в особі ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_4 та законного представника ОСОБА_5 висловили свою думку щодо неможливості задоволення клопотання потерпілої, вважаючи, що заявлені нею мотиви є підставою для виправдання та відмови у застосуванні примусових заходів виховного характеру, а не підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. При цьому захисник ОСОБА_4 звернула увагу на той факт, що в матеріалах кримінального провадження, що знаходяться на розгляді суду, відсутні докази, які підтверджують, що це провадження було розпочате саме на підставі заяви потерпілої, поданої у письмовій формі, оскільки цієї заяви немає в матеріалах справи.

Представник служби у справах дітей у судовому засіданні від 28 січня 2021 року висловила думку щодо підтримання позиції сторони захисту.

Представник сектору ювенальної превенції підтримала думку прокурора щодо задоволення заявленого клопотання про закриття кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про закриття кримінального провадження, вислухавши думки учасників судового провадження з цього приводу, а також ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, що надійшли з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.

Згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру від 30 травня 2018 року ОСОБА_6 інкриміновано вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме в тому, що у останньої, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , 10 травня 2016 року близько 21 години 35 хвилин, виник злочинний умисел на порушення недоторканості житла та незаконне проникнення до будинку, розташованого за вказаною адресою, в якому на законних підставах мешкає ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітня ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , умисно, порушуючи право людини на недоторканість житла, діючи всупереч волі законного власника та осіб, що проживають в будинку, при відсутності визначених законом підстав, через незачинені двері, незаконно проникла всередину вказаного будинку. Своїми умисними діями неповнолітня ОСОБА_6 порушила право ОСОБА_8 на недоторканість її житла, гарантоване статтею 30 Конституції України, статтею 12 Загальної декларації прав людини, статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, шляхом незаконного проникнення до нього.

Умисні дії неповнолітньої ОСОБА_6 , що виразились у порушенні недоторканості житла, кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Частиною 4 статті 26 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. При цьому відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, в тому числі, передбаченого частиною першою статті 162 (порушення недоторканності житла без обтяжуючих обставин).

Якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, кримінальне провадження підлягає закриттю (Пункт 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої статті 284 КПК України, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, то суд, відповідно до положень абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Положеннями пункту 2 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд приймає рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Слід зазначити, що в кримінальному процесуальному законодавстві України передбачені різні порядки кримінальних проваджень, в тому числі у формі приватного обвинувачення (гл. 36 розд. VI КПК України) та щодо неповнолітніх (гл. 38 розд. VI КПК України), які не виключають одне одного та не є альтернативними, а співвідносяться як загальне (з огляду на процес початку та можливого завершення провадження) зі спеціальним (суб`єкт).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявником по кримінальному провадженню № 0000491 від 02 липня 2016 року за ч. 1 ст. 162 КК України зазначено потерпілу ОСОБА_8 .

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, при цьому потерпілою було висловлено бажання щодо відмови від даного обвинувачення, слід вважати це безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_6 .

При цьому незгода сторони захисту із закриттям кримінального провадження не є підставою для відмови в задоволенні клопотання потерпілої, оскільки право заперечувати проти закриття кримінального провадження враховується лише при вирішенні питання про звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності, а не у випадку відмови потерпілої від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

За таких обставин суд вважає, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_6 підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з відмовою потерпілої від приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 284, 369-372, 477 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_8 про відмову від приватного обвинувачення та закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_6 задовольнити.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 02 липня 2016 року закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1