Провадження № 1-кс/761/9000/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню, внесеному 13.08.2020 до ЄРДР за №0000199, про встановлення процесуальних строків досудового розслідування та встановлення процесуального строку для прийняття слідчим процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні (в порядку ст.ст. 28, 114 та 220 КПК України),-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням у порядку ст. ст. 28, 114, 220 КПК України, просив встановити процесуальний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000199 від 13.08.2020 один місяць з дня проголошення ухвали; встановити процесуальний строк для прийняття одного з передбачених ч.1 ст.283 КПК України процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні один місяць з дня проголошення ухвали. Також просив обов`язок виконання ухвали щодо проведення повного обсягу необхідних слідчих дій та одного із передбачених ч.1 ст.283 КПК України процесуальних рішень за результатами проведення досудового розслідування у визначений слідчим суддею строк досудового розслідування в цьому провадженні покласти на слідчого (слідчих слідчої групи), яким (якими) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, та прокурора (прокурорів групи), який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора (прокурорів групи), який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.
В обгрунтування клопотання посилається на те, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000199 від 13.08.2020. В ході слідства, яке триває достатній час, органом досудового розслідування та прокурором, систематично та грубо порушуються норми КПК України, в тому числі не дотримуються розумні строки досудового розслідування (ст.28 КПК України), ігноруються рішення суду про їх бездіяльність, що підтверджується неодноразовими рішеннями слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва, а також скаргами, які знаходяться на розгляді в суді. Крім того, органом досудового розслідування, як доказ у кримінальному провадженні, використовуються повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та відповіді оперативного підрозділу; сторона обвинувачення неодноразово змінює обставини вчинення кримінального правопорушення в фабулі ЄРДР, що є протиправним та не відповідає засадам, визначеним нормами кримінального процесуального права, а саме: верховенству права, законності, змагальності сторін та диспозитивності, відповідно до яких здійснюється кримінальне провадження. Показання допитаних свідків є неналежними та недопустимими. Водночас, слідчим були долучені до протоколу допиту свідка документи в порушення положень ст.ст.65, 66, 224 КПК України. Серед іншого, у документах оперативного підрозділу взагалі наявні недостовірні відомості, згідно яких громадянин Великої Британії є громадянином Ісламської Республіки Пакистан.
Також в клопотанні адвокат посилається на те, що досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, яким замість об`єктивного дослідження всіх наданих сторонами матеріалів та прийняття на їх підставі законного та обгрунтованого рішення, здійснюється хаотичне та безсистемне втручання в роботу державних підприємств та вплив на їх посадових осіб. Вказана діяльність сторони обвинувачення носить явно деструктивний характер, не сприяє досягненню завдань кримінального провадження та негативно впливає на імідж як державних компаній, так і імідж України в цілому серед іноземних країн-партнерів.
Дане кримінальне провадження не є складним, є одноепізодним, із визначеним колом осіб, дії яких необхідно перевірити на предмет наявності складу кримінального правопорушення, а тому для прийняття законного, обгрунтованого процесуального рішення строк, протягом якого проводиться досудове розслідування, є достатнім. Всі обставини про нібито вчинення кримінального правопорушення спростовані в ході здійснення досудового розслідування шляхом проведення ініціативних адвокатами допитів як свідків осіб з наданням вичерпних відомостей та документів.
Проте, органом досудового розслідування за бездіяльності старшого групи прокурорів Офісу Генерального прокурора у даному кримінальному провадженні не виконуються завдання кримінального провадження, передбачені ст.2 КПК України, та порушуються розумні строки, передбачені ст.28 КПК України.
Що стосується статусу ОСОБА_5 , в інтересах якого подано дане клопотання, то в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва однозначно вказано на констатацію органом досудового розслідування обставин нібито його причетності до вчинення кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування; зазначено його прізвище, ім`я та по-батькові, посада, яку він обіймає, що дозволяє ідентифікувати його як особу, щодо якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та процесуальні дії, визначені КПК.
За таких обставин, з урахуванням правових позицій Європейського суду з прав людини, норм кримінального процесуального закону, дана особа користується процесуальними правами, передбаченими КПК України, у тому числі ст.220 КПК України, як особи, відносно якої висунуто кримінальне обвинувачення.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на проведення відповідних слідчих дій, а також на те, що строки досудового розслідування визначені ст.219 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею здійснювалася фіксація за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 1 ст. 107 КПК України.
Вислухавши адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , слідчого, дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосовна належна правова процедура (ст.2 КПК України).
Відповідно до п.16-1 ч.1 ст.3 КПК України інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.
Положеннями частини першої статті 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Статтею 8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Пунктом 21 ст.7 КПК України передбачено загальну засаду кримінального провадження, а саме: розумність строків.
Відповідно до ч.2 ст.22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК, а в ч. 6 цієї статті закріплено обов`язок суду створити, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частинами 1, 2, 3 ст.28 вказаного Кодексу унормовано, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Закріплення у ч.6 ст. 28 КПК України права підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК, втілює міжнародно- правовий стандарт, на необхідність якого неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини.
Більш цього, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч. 1 ст. 6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980 р.); з дня, коли виписано ордер на арешт; з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу; з дати, коли було почато досудове слідство (справи «Вемхофф проти ФРН» від 25.06.1968 р., «Ноймастер проти Австрії» від 27.06.1968 р., «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971 р.). «Обвинувачення» для цілей ч. 1 ст. 6 КЗПЛ можна визначити як офіційне повідомлення компетентною владою особи, що є підстави стверджувати про вчинення нею кримінального злочину.
Відповідно до практики ЄСПЛ обчислення строку провадження у кримінальній справі розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у вчиненні злочину чи допиту її як підозрюваного (навіть допиту особи як свідка, якщо з протоколу допиту вбачається, що на момент допиту слідчий вже підозрював допитуваного у причетності до конкретного злочину) залежно від того, яка із зазначених подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у кримінальній справі. У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що "момент, з якого ст. 6 Конвенції починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 у справі «Шубінський проти Словенії» Subinski v. Slovenia))».
У п. 97 рішення ЄСПЛ від 16.09.2010 у справі «Вітрук проти України» зазначено, що «в кримінальних справах «розумний строк», передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з того часу, коли особі було «пред`явлено обвинувачення», тобто, іншими словами, з моменту офіційного повідомлення заявника компетентним органом про те, що він обвинувачується у вчиненні злочину. Це визначення також застосовується до питання, чи мало місце «суттєве погіршення становища [підозрюваного]», чи ні. Щодо закінчення «відповідного строку», то в кримінальних справах період, передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції, включає весь строк провадження у справі, у тому числі перегляд рішення в апеляції (п. 70 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine)».
Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні триває 11 місяців.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2 ст.91 КПК України).
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, у даному кримінальному провадженні були проведені обшуки в службових приміщеннях ДК «Укрспецекспорт», ТОВ «Істіл Інвестмент Україна», в ході яких вилучено ряд документів та майно. Однак, як слідує з ухвал слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва, постановлених у справах №№761/40731, 761/40372/20, прокурору було відмовлено у накладенні арешту на вилучені документи та майно через безпідставність їх вилучення, порушення вимог КПК при проведенні обшуків та недоведеністю стороною обвинувачення, що вилучене майно має значення для кримінального провадження.
Скарги адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , діючих в інтересах ОСОБА_5 , ТОВ «Істіл Інвестментс Україна» відповідно, подані у порядку ст.303 КПК України, неодноразово були предметом розгляду слідчих суддів Шевченківського районного суду міста Києва. Неправомірність дій слідчого та прокурора підтверджена ухвалами слідчих суддів від 15.01.2021 у справі №761/539/21, від 19.01.2021 у справі №761/538/21.
Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
При цьому чинним КПК України не передбачено підстав невиконання ухвал слідчого судді, в тому числі і у разі подання заяви про роз`яснення судового рішення.
Більш того, положеннями статті 129 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Проте, незважаючи на наявність судового рішення про відмову слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене під час обшуку у ТОВ «Істіл Інвестментс Україна» майно, у відповідності до ч.3 ст.173 КПК України останнє не поверталося. Водночас, клопотання адвокатів щодо повернення вилученого майна стороною обвинувачення всупереч вимогам ст.220 КПК України не були розглянуті. У зв`язку з чим, слідчими суддями Шевченківського районного суду міста Києва також за результатами розгляду скарг була визнана бездіяльність слідчого, прокурора та зобов`язано розглянути клопотання; повернути вилучене майно.
Однак, за доводами клопотання, яке розглядається в даному судовому засіданні, майно було повернуто юридичній особі тільки частково. Доказів щодо зворотного органом слідства надано не було.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави для утримання тимчасово вилученого майна відсутні, а прокурором не вживаються заходи щодо належного контролю за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні.
Також доводи слідчого відносно того, що органом досудового розслідування проводяться слідчі та процесуальні дії, не були підтвердженні в судовому засіданні при розгляді клопотання належними та допустимими доказами.
Крім того, для здійснення досудового розслідування за іншими епізодами можливої протиправної діяльності, які стосуються інших осіб і подій, відповідні обставини повинні бути внесені з урахуванням вимог ст.214 КПК України та у відповідності до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора 30.06.2020 №298. При цьому кримінальним процесуальним законом не передбачено внесення чи змінення фабули вже внесених кримінальних правопорушень. Проте, в матеріалах, доданих до клопотання, наявні два витяги з ЄРДР з зазначенням однієї дати та часу внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але з різною фабулою щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що не відповідає засадам кримінального провадження, визначеним ст.ст. 7, 8, 9, 22, 26 КПК України, а саме: верховенства права, законності, змагальності сторін та диспозитивності.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що вищевикладені обставини свідчать про необхідність встановлення органу досудового розслідування процесуальних строків для вчинення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у розумні строки, оскільки досудове розслідування здійснюється повільно без достатньо вагомих аргументів, статус особи, в інтересах якої подано клопотання органом досудового розслідування не визначений, що призводить до порушення його прав.
Окремо слідчий суддя вважає за необхідне зауважити на те, що Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння». При цьому в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).
Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конткретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії»).
Гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.
Враховуючи вищенаведені положення рішень Європейського суду з прав людини, які є обов`язковими до застосування, зазначення даних, які можуть конкретно ідентифікувати особу, має розглядатися як висунення проти неї кримінального обвинувачення.
В ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №761/37137/20, відповідно до якої надавався дозвіл на проведення обшуку, конкретно вказані дані особи, причетність якої до вчинення кримінального правопорушення встановлюються органом досудового розслідування, та стосовно якої здійснюються процесуальні дії, визначені КПК України.
Отже, з урахуванням викладеного вище, ОСОБА_5 є тією особою, яка користується процесуальними правами, передбаченими КПК України, зокрема встановленими ст.220 КПК України.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.ст. 113, 114 КПК України, беручи до уваги тривалий строк досудового розслідування, слідчий суддя вважає можливим встановлення необхідного та достатнього строку в два місяці для проведення досудового розслідування та прийняття одного із рішень, визначених ч.1 ст.283 КПК України, з моменту проголошення даної ухвали.
Посилання слідчого на ст.219 КПК України, як на правову підставу в обгрунтування заперечень щодо даного клопотання, в даному разі за вищевикладених обставин не впливають на сутність вирішення поданого клопотання, оскільки вказаними вище правовими нормами закріплено право слідчого судді з метою дотримання сторонами кримінального провадження розумних строків, як однієї із засад кримінального провадження, встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого кримінальним процесуальним законом для прийняття відповідного процесуального рішення.
Щодо вимог клопотання в частині покладення обов`язку щодо проведення повного обсягу необхідних слідчих дій та прийняття відповідного процесуального рішення згідно з ч.1 ст.283 КПК України на слідчого та прокурора, а також щодо покладення обов`язку щодо контролю на прокурора слідчий суддя вважає, що вони є зайво заявленими, тому що функції, повноваження прокурора та обов`язки слідчого органу досудового розслідування чітко визначені ЗУ «Про прокуратуру», ст.ст. 36, 38, 40 КПК України.
Керуючись ст.ст. 9, 22, 28, 36, 38, 40, 113, 114, 219, 308, 309 КПК України, слідчий суддя -
у х в а л и в:
Клопотання задовольнити частково.
Встановити процесуальний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 13.08.2020 до ЄРДР за №0000199, два місяці з дня проголошення ухвали.
Встановити процесуальний строк для прийняття одного з передбачених ч.1 ст.283 КПК України процесуальних рішень у кримінальному провадженні, внесеному 13.08.2020 до ЄРДР за №0000199 два місяці з дня проголошення ухвали.
В іншій частині залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: