Ухвала
Іменем України

21 травня 2021 року

м. Київ
Справа № 539/4481/18
Провадження № 51-2553 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області вироком від 09 січня 2019 року визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2016 року, з урахуванням ухвали Крюківського районного суду Полтавської області від 06 липня 2017 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_4 на початку серпня 2018 року, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливим мотивом чотири рази у різні дні проникав до гаражного приміщення за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , викравши звідти належне потерпілому майно на суму 316, 66 грн., 1516, 17 грн., 366, 67 грн., 745 грн. відповідно, яким розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо нього без змін. В порядку ст. 404 КПК України виключено з мотивувальної частини вироку посилання про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення і пом`якшити призначене йому покарання до мінімального, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням положень ст. 71 КК України. Вважає, що судами не було належним чином враховано обставини, які пом`якшують покарання, й дані про особу ОСОБА_4 , який повністю визнав вину та сприяв розкриттю злочину.

Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів засудженого щодо суворості призначеного йому покарання та можливості його пом`якшення, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких; дані про його особу, який за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, урахувавши зазначені у вироку обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також доводи ОСОБА_6 та його захисника, думку прокурора, дійшов висновку про те, що вказані в скарзі обставини були належним чином враховані судом першої інстанції, а призначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції в порядку ст. 404 КПК України обґрунтовано виключив з мотивувальної частини вироку посилання про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Тому колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни судового рішення з метою пом`якшення призначеного засудженому покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість з підстав, зазначених у касаційній скарзі.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3