ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

14 липня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 року за №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.110 КК України, -

встановив:

01.06.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 року за № 0000074 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке було підтримано обвинуваченою ОСОБА_5 , в якому захисник просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків. Клопотання захисника обґрунтоване тим, що обвинувальний акт не містить у собі місця вчинення кримінального правопорушення, натомість в повідомленні про підозру та ухвалі слідчого судді про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу було зазначено, що протиправні дії ОСОБА_5 вчинила знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально перебуває у Малиновському районі м. Одеси.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 щодо повернення обвинувального акту, та зазначив, що в даному кримінальному проваджені можливо призначити судовий розгляд. Крім того, прокурором подане клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, та покладення на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в обґрунтування яких прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 під час досудового розслідування, не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, вважала клопотання прокурора необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженню, між іншим, підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.
При цьому відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Під час підготовчого судового засідання, відповідно до вимог ст. 314 КПК України з`ясовується питання у тому числі підсудності кримінального провадження, яке в свою чергу визначається у відповідності до положень ст.32 КПК України.

У постанові від 24 листопада 2016 року у справі N 5-328кс-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз норми ст.291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній постанові, - є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому, Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права. Так, у рішенні від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

В даному обвинувальному акті, ці вимоги органом досудового розслідування не дотримані.

Так, обвинуваченій ОСОБА_5 ставиться у вину вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.110 КК України, який, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_5 вчинила знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці.

В той же час, згідно наданої стороною захисту суду в підготовчому судовому засіданні ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2021 року, якою відмовлено в застосуванні до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрювалась у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.110 КК України, який, остання вчинила знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Так само адресу вчинення злочину, який ставиться у вину ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , було зазначено в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно та клопотанні слідчого про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу.

За таких обставин судом встановлено, що органом досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні місце вчинення злочину було встановлене, а саме місце проживання обвинуваченої: АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої пояснив суду, що адреса вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину з конкретної на невстановлену була змінена лише в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 28.05.2021 року в той же день, коли і складено та затверджено обвинувальний акт.

При цьому прокурор в судовому засіданні не зміг надати суду раціонального пояснення які обставини стали підставою для зміни адреси вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину з конкретної на невстановлену та визначення підсудності цього кримінального провадження саме Приморському районному суду м. Одеси.

За встановлених в підготовчому судовому засіданні обставин та фактів, суд робить висновок, що місце вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_5 не зазначено як таке, що встановлено під час досудового розслідування, що може свідчити також про штучне створення стороною обвинувачення підстав для направлення даного кримінального провадження за підсудністю саме до Приморського районного суду м. Одеси, оскільки адреса місця проживання обвинуваченої: АДРЕСА_1 , перебуває під юрисдикцією Малиновського районного суду м. Одеси.

Такі недоліки обвинувального акту, зокрема відсутність зазначення точного місця вчинення злочину, яке було встановлене досудовим розслідуванням, роблять обвинувачення, висунете ОСОБА_5 , неконкретним, що порушує її право на захист, зокрема право бути детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї (Стаття 6 § 3(а) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), а суд позбавляють можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328 К/С-16).

З огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, та, що місце вчинення злочину, виходячи з вимог ст. 91 КПК України, є обов`язковою для встановлення обставиною і впливає на визначення підсудності справи (ч.1 ст.32 КПК України), суд не вправі самостійно визначати таку обставину, оскільки, згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

У той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд зобов`язаний у вироку вказати формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому суд наголошує, що як випливає зі змісту ч.2 ст.337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того, з огляду на положення ст.26 КПК України, є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаних недоліків, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Крім цього, зазначення місця вчинення кримінального правопорушення, яке було встановлено під час досудового розслідування має вирішальне значення для визначення підсудності здійснення судового провадження вказаного кримінального провадження в розумінні ч.1 ст.32 КПК України.

Таким чином, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист, а також правил підсудності (тобто права обвинуваченої на розгляд її справи судом, створеним відповідно до закону).

Таким чином, враховуючи сукупність вказаних підстав, а саме невідповідність обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні, вимогам ст. 291 КПК України, суд приймає рішення про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки без усунення перелічених недоліків кримінальне провадження не може бути призначено до судового розгляду.

У зв`язку з поверненням обвинувального акту суд не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.314, 370, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2021 року за №0000074 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.110 КК України, повернути прокурору Одеської обласної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в мотивувальній частині ухвали виявлених недоліків.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 19 липня 2021 року о 16:00 годині в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

14.07.2021

Єдиний унікальний номер справи: №522/9965/21
Номер провадження № 1-кп/522/1938/21
Головуючий суддя ОСОБА_1