ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5246/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/821/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участі обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року про накладення арешту на належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.03.2020 року задоволено частково клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 та накладено арешт на належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно, а саме на нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 217,6 кв.м.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив, що з метою забезпечення цивільного позову необхідно частково задовольнити клопотання представника потерпілого та накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, вартість якого є найближчою до розміру наявних на даний час позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, а саме на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 217,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , середня вартість якої становить 719561 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.03.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про накладення арешту на майно обвинуваченого.
В своїх апеляційних доводах обвинувачений зазначає, що до клопотання представника потерпілого не надано доказів щодо наявності обґрунтованої підозри у цьому кримінальному провадженні, яких також немає і в матеріалах справи; в обвинувальному акті викладені обставини, які вказують на відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України; в ухвалі слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду від 24.05.2018 року зазначено, що підозра, висунута ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.5 ст.191 КК Украйні є необ`єктивною та необґрунтованою; доказів, якими би підтверджувалися обставини, викладені в клопотанні про арешт майна, суду надано не було; відомості про розмір заподіяної шкоди, зазначені в клопотанні про арешт майна та в позовній заяві, є суперечливими; суд безпідставно взяв до уваги висновок ФОП ОСОБА_8 щодо оцінки майна обвинуваченого; врожай соняшника, який за твердженням потерпілого, є предметом кримінального правопорушення, а фактично спірним врожаєм, вилучено та повернуто потерпілому ОСОБА_7 ; у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, згідно вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Нормами ч.ч.1, 3 ст.171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У відповідності до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №00000736 від 19.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, вимог закону дотримався та дійшов обґрунтованих висновків про часткове задоволення цього клопотання і накладення арешту на належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно, а саме на нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 217,6 кв.м.
Так, у цьому кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_7 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення 2226200 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину.
В подальшому, після вирішення питання про встановлення обсягу та порядку дослідження доказів, потерпілим було зменшено суму позову і в уточненій позовній заяві ставиться питання про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, 580870 грн., а також 1000000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 щодо середньої вартості об`єктів нерухомого майна, що належить ОСОБА_6 , середня вартість:
- земельної ділянки № НОМЕР_1 у садовому товаристві "Олексіївська долина", яка розташована за адресою: м. Харків, пр-т Леніна (Науки), 65 складає 320700 грн.;
- будівлі кондитерського цеху, комплекс будівель і споруд № 1, що розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, Граківська сільрада, автодорога Київ-Харків-Довжанський, 554 км+750 м, складає 837000 грн.;
- садового будинку № 743, що розташований за адресою: м. Харків, пр-т Леніна (Науки), 65, складає 247800 грн.;
- нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 217,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 719561 грн.;
- житлового будинку літ. "А-1", який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1612900 грн.;
- середню вартість домоволодіння з надвірними будівлями, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , визначити не вдалося.
Відповідно п.5 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суд обґрунтовано, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 170, п.4 ч.2 ст. 170, п.5 ч.2 ст. 173 КПК України, наклав арешт на нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 217,6 кв.м, що належить ОСОБА_6 та середня вартість якої становить 719561 грн., з метою забезпечення цивільного позову, арешт в цьому випадку відповідає розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що при накладенні арешту на нежитлову будівлю літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 217,6 кв.м, що належить ОСОБА_6 , суд не обмежив власників у його користуванні, що також відповідає розумності і співрозмірності обмеження права власності.
Задовольняючи дане клопотання, внесене представником потерпілого під час судового розгляду кримінального провадження № 00000736, про накладення арешту на вищевказане майно обвинуваченого, суд, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що накладення на частину майна обвинуваченого відповідає критеріям відповідає розумності і співрозмірності обмеження права власності.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З огляду на викладені норми законодавства та те, що в ході розгляду клопотання не було встановлено підстав для відмови в його задоволенні, з метою забезпечення цивільного позову, суд обґрунтовано частково задовольнив клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення цивільного позову є виправданим, а питання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та у спричиненні шкоди підлягає вирішенню при розгляді обвинувального акту по суті при ухваленні судового рішення, яким розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції буде закінчено, у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів зазначає, що клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 не суперечить вимогам ч.3 ст.171 КК України.
Виходячи із принципу презумпції невинуватості, суд не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує його обґрунтованість, а також суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.
Обвинуваченому ОСОБА_6 також належить роз`яснити, що він не позбавлений в подальшому в ході судового розгляду в суді першої інстанції звертатися до суду з клопотанням про скасування накладеного арешту на його майно.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, як необґрунтована.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року про накладення арешту на належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді