Справа №295/8298/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000007 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянина України, одруженого, на утриманні дітей немає, військовослужбовец ч/ч НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 426-1 ч.4 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 будучи командиром навчального взводу - викладача навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , 14.03.2021 року близько

18 год., більш точний час досудовим слідством не встановлено, в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись прямим начальником за службою відносно солдата

ОСОБА_6 , а також старшим останнього за військовим званням, перебуваючи у спальному приміщенні №13, що знаходиться на третьому поверсі казарми військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою приниження його особистої честі і гідності, спричинення фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї уявної переваги, будучи невдоволеним тим, що солдат ОСОБА_6 порушив військову дисципліну та повернувся до військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, а також зволікав щодо виконання наказу ОСОБА_3 з одягання «бомбера» (утеплена куртка), бронижелета та каски, застосував насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_6 , наніс йому 1 удар долонею правої руки в область лівої щоки ОСОБА_6 , в подальшому, ОСОБА_3 наніс 1 удар долонею правої руки в область лівої щоки ОСОБА_6 та 1 удар долонею лівої руки в область правої щоки ОСОБА_6 .

В подальшому, 14.03.2021 року в період з 18 по 19 год., більш точний час досудовим слідством не встановлено, лейтенант ОСОБА_3 , будучи командиром навчального взводу - викладачем навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись прямим начальником за службою відносно солдата ОСОБА_6 , а також старшим останнього за військовим званням, перебуваючи у приміщенні сушарні, що знаходиться на третьому поверсі приміщенні казарми військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою приниження його особистої честі і гідності, спричинення фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї уявної переваги, будучи невдоволеним тим, що солдат ОСОБА_6 повернувся до військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, а також зволікав щодо виконання наказу ОСОБА_3 з одягання «бомбера» (утеплена куртка), бронижелета та каски, продовжив застосовувати насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_6 , а саме, подавивши волю до опору останнього, із погрозою завдання ударів, ОСОБА_3 змусив ОСОБА_6 віджиматись та присідати від підлоги в протигазі, що останній, побоюючись насильства над собою, вимушений був зробити.

В подальшому, без відриву у часі, ОСОБА_3 4 рази вдарив протигазом в обличчя ОСОБА_6 , після чого, наніс ОСОБА_6 2 удари долонею правої руки в область лівої щоки та лівого вуха, та в подальшому, подавивши волю до опору останнього, із погрозою подальшого завдання ударів, ОСОБА_3 змусив ОСОБА_6 з`їсти 2 цибулини, що останній, побоюючись насильства над собою, вимушений був зробити.

Своїми умисними діями лейтенант ОСОБА_3 спричинив солдату ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця та забійну поверхневу рану на обличчі, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст. 426-1 ч.4 КК України, які виразилися у застосуванні військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стані.

30.07.2021 року прокурор Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 підставі ст. ст. 468,469,472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч.4 КК України. Крім того, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 , із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням на строк 3 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та підтримав угоду, укладену між ним та прокурором про визнання винуватості.

Захисник в судовому засіданні угоду, укладену між прокурором та його підзахисним підтримав, просить її затвердити.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, просить проводити у його відсутність. Письмово підтвердив свою добровільну згоду на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Будь-який претензій до обвинуваченого немає. Суд, за погодженням з учасниками судового провадження, розглядає справу у відсутність потерпілого.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди у кримінальному провадженні, у яких беруть участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так суду надано письмову згоду потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. При цьому, потерпілий засвідчив, що надання письмової згоди є добровільним, усвідомленим кроком та не є наслідком вчинення будь-яких протиправних дій щодо нього.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч.4 КК України, який згідно ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені п.1-4 ч.4 ст. 474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконанням обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду від 30.07.2021 року між прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч.4 КК України і призначити йому покарання за цим законом, із застосуванням ст. 69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації;не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1