ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2180/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 645/4948/17 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 06.05.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002972 від 26.09.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 , частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 187, частиною 1 статті 152 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 186, частинами 2, 3, 4 статті 187, частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 КК, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 4 статті 187, частиною 1 статті 263 України, -

встановила:
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 06.05.2021 в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 05.07.2021 включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 05.07.2021 включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 05.07.2021 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та змінити (скасувати) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виділити матеріали стосовно нього в окреме провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення суддею першої інстанції статей 194, 199 КПК України при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Вважає, що прокурором не надано жодних доказів та не наведено фактів на підтвердження свого клопотання.
Зауважує, що розумні строки розгляду судового провадження в суді першої інстанції вичерпано відповідно до статті 318 КПК України, судовий розгляд триває понад 4 роки, а тому він вважає, що наявні підстави для закриття кримінального провадження стосовно нього та звільнення його з-під варти, оскільки, на його думку, він вже відбув мінімальний строк позбавлення волі за інкримінованими йому злочинами.
Прокурор, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, засобами електронної пошти надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Враховуючи стислі строки, регламентовані частиною 3 статті 422-1 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, так як в силу вимог частини 4 статті 422-1 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд виходив з тих обставин, що на даний час не зникли ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків та не вбачав підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 187 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна; частиною 4 статті 187 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна; частиною 1 статті 263 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що незаконні дії, які інкримінуються ОСОБА_7 , вчинено з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не змінилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , викладене в апеляційній скарзі, про закриття кримінального провадження колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Зі змісту вказаних положень слідує, що суд апеляційної інстанції має право закрити кримінальне провадження лише за результатами перегляду судових рішень, якими завершується судовий розгляд в суді першої інстанції, у тому числі якими встановлено винуватість особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглядається ухвала, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів позбавлена процесуальної можливості з`ясовувати питання щодо наявності чи відсутності передбачених статтею 284 КПК України обставин для закриття кримінального провадження, оскільки судовий розгляд цього кримінального провадження не завершений.

Також не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_7 , викладене в апеляційній скарзі, щодо виділення матеріалів стосовно нього в окреме провадження, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Оскільки судом апеляційної інстанції переглядається ухвала, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішити питання щодо виділення матеріалів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в окреме провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Московського районного суду міста Харкова від 06.05.2021 за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 06.05.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: