Справа № 464/2011/16-к
пр.№ 1-кп/464/102/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/2011/16-к, внесене 16 грудня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003630, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України судимості немає, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, не працюючого, згідно із ст.89 КК України судимості немає, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурори: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_10 ;

обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 ;

учасником провадження потерпілий ОСОБА_12 ,

у с т а н о в и в :

До суду надійшов обвинувальний акт слідчого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , затверджений прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , за яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ставиться у провину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 15 грудня 2015 року о 23.30 год., за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, прибули із Закарпатської області в м.Львів на вул.Драгана до будинку № 16, де, за допомогою спеціально пристосованого пристрою (блоку імобілайзера), відчинивши двері автомобіля «Mercedes-benz sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору вартістю 185915,27 грн., який належить потерпілому ОСОБА_12 , завели двигун даного автомобіля. Після цього ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля «Mercedes-benz sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_6 за кермо автомобіля «Кіа Ріо» д.н.з. НОМЕР_2 та направились в Київську область, де на автомобільній трасі Київ-Харків, неподалік смт.Баришівка Баришівського району Київської області, були затримані працівниками поліції Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП у Київській області.

Окрім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 того ж дня, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, а саме, - ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 , відповідно ОСОБА_6 надав ОСОБА_5 завідомо підроблений бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 від 09.04.2013 на автомобіль марки «Mercedes-benz» д.н.з. НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_14 , який ОСОБА_5 утримував при собі (використовував) до 16.12.2015 року, тобто до моменту затримання його працівниками поліції на автомобільній трасі Київ-Харків, неподалік смт.Баришівка Баришівського району Київської області.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень заперечив і просив виправдати з наданням суду наступного змісту показань. Тривалий час не працював і підшуковував роботу. Через мережу інтернет знайшов собі підробіток перегон транспортних засобів. До нього передзвонив невідомий на ім`я ОСОБА_15 і сказав, що заплатить гроші за перегін автомобіля, який має документи і ключі, до Києва. Домовились про зустріч. Він виїхав зі Сваляви на поїзді до м.Львова, куди приїхав вночі. По приїзді передзвонив до ОСОБА_15 , який сказав їхати на об`їзну зі сторони Стрия за «Мерседес Спринтер». Добирався до місця призначення попутками. На місці зустрівся з ОСОБА_15 , який передав автомобіль «Мерседес Спринтер» білого кольору, ключі та свідоцтво від нього; сказав їхати за ОСОБА_16 в придорожнє кафе та по прибуттю там його набрати. Сів в машину, яку не оглядав, та поїхав у заданому напрямку. По дорозі передзвонив брату ОСОБА_6 , щоб забрав його звідти і завіз на вокзал. На відстані від Львова до місця призначення, його жодного разу не зупинили ні працівники поліції, ні ДАЇ. Коли наближався до кафе, передзвонив ОСОБА_15 . Останній сказав, що біля кафе до нього підійде мужчина, який забере цей автомобіль та віддасть йому гроші. Біля обіду під`їхав до кафе, де взяв каву, прикурив, подзвонив брату. Брат повідомив, що заїде на заправку. Біля кафе стояло пару автомобілів, серед яких був «Пежо». З «Пежо» вибігло 3 осіб в цивільному, які, не представившись, взяли його під руки і завели в кафе. Там його тричі автоматом «Калашникова» вдарили і раз долонею по обличчю та повідомили, що вкрав автомобіль, а він повідомив, що чекає брата. Коли побачив автомобіль брата, повідомив їх про це. Тоді його кинули в автомобіль, де було 5 осіб, і стали наздоганяти брата, стріляючи по колесах та корпусу його транспортного засобу. Участі в огляді автомобіля, яким керував, не приймав. З даного автомобіля вилучали і документи, і ключі. Органом досудового розслідування було проігноровано письмове клопотання його захисника щодо усунення розбіжностей, наявних в матеріалах провадження, витребування відео з камер постів та інших закладів і установ по ходу руху транспортного засобу, роздруківок з його мобільного телефону щодо Василя тощо. Зазначає, що жодного з інкримінованих злочинів не вчиняв, те, що притягався до кримінальної відповідальності за подібне, не може бути покладено в основу обвинувачення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 з приводу пред`явленого обвинувачення зазначив, що свою винуватість не визнає та дав суду наступного змісту показання. До інкримінованих подій місяць знаходився в Києві на заробітках (працював на будові). Напередодні до нього передзвонив брат ОСОБА_5 і попросив, що забрав його своїм транспортним засобом з кафе в с.Борщагівка за Борисполем. Наступного ранку поїхав на своєму автомобілі «Кіа Ріа» до зазначеного кафе. Коли поїхав на розворот до кафе, позаду свого автомобіля побачив автомобіль «Пежо» чорного кольору з тонованим склом, яке йому стало сигналити. Він подивився і поїхав далі. Тоді несподівано в його транспортний засіб стали стріляти по склу, дверях. Оскільки не знав хто це, став втікати в сторону заправки в людне місце, де і зупинився. Його витягнули з машини, заламали руки і посадили в машину ДАЇ. В автомобілі «Пежо», в салоні ззаду, побачив сидячого брата з надітими кайданками. Огляд транспортного засобу, яким керував, проводився у його відсутності. Ствердив, що біля кафе не проїжджав і в кафе не був. ОСОБА_5 пояснював, що біля цього кафе мав передати перегнаний ним зі Львова автомобіль якійсь особі, натомість отримати за це кошти, а він мав його відвезти з грошима на залізничний вокзал, щоб посадити на поїзд додому. Ні патронів, ні зброї в своєму автомобілі не мав, це йому підкинули з метою виправдання пошкодження його автомобіля, який був знищений від пострілів. Жодного кримінального провадження по вилучених предметах (зброї і патронах) і досі відносно нього не має. Особи представились працівниками поліції лише тоді, коли наділи на нього кайданки, чому затримували, не повідомили. Просить суд його виправдати, т.я. жодного злочину не вчиняв.

У підтвердження винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України, прокурором надано наступні докази, передбачені ст.84 КПК України (з уточненням їх обсягу):
- показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 (фізична-особа підприємець), власника автомобіля марки «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_5 , який розповів про обставини вчинення угону його автомобіля біля будинку № 16 по вул.Драгана в м.Львові, однак очевидцем такого не був. У зв`язку з вадами зору сам автомобілем не керував, таким постійно користувався його працівник ОСОБА_17 . Про факт зникнення автомобіля дізнався від ОСОБА_18 , після чого подзвонив ОСОБА_19 , який в такому встановлював навігаційну систему GPS;
- показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , водія потерпілого ФОП ОСОБА_12 , про те, що користувався по роботі транспортним засобом, який викрадено 15 грудня 2015 року з-під будинку, в якому проживає ( АДРЕСА_3 ), де його залишив напередодні події. Очевидцем угону не був, виявив факт відсутності автомобіля на місці 16 грудня 2015 року о 0.30 год, про що повідомив потерпілого та звернувся до поліцію з приводу даного факту. Зазначив, що транспортний засіб не був обладнаний сигналізацією, тільки закривався на ключ. Їздив у Київську область з працівниками поліції за знайденим автомобілем, на якому було виявлено інші номерні знаки; саме він знайшов у викраденому автомобілі імобілайзер і показав його працівникам поліції, зазначивши, що цей пристрій йому не належить;
- показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , директора Приватного підприємства «КСТ», що займається облаштуванням транспортних засобів навігаційними системами, якою і був обладнаний автомобіль потерпілого. 16 грудня 2015 року зранку до нього звернувся клієнт потерпілий, який повідомив, що на стоянці відсутній його транспортний засіб. Оскільки мав доступ до системи моніторингу на своєму домашньому комп`ютері відслідковував викрадений автомобіль і за допомогою мобільного телефону повідомляв працівникам правоохоронних органів про маршрут та місцезнаходження, останню точку знаходження - населений пункт Баришівка Київської області. Після повідомлення працівниками поліції про відшукання автомобіля, але з іншими номерами, за допомогою згаданої системи виявив відсутність помилки та дійсну наявність саме автомобіля потерпілого на згаданому місці;
- показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , начальника Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області, який по спливу 5 років детально не пригадує подій, що мали місце у грудні 2015 року. Натомість ствердив, що молодшого ОСОБА_5 затримали біля викраденого автомобіля, який пояснив, що його брат попросив допомогти перегнати комусь цей транспортний засіб. Старшого брата ОСОБА_6 затримували за кермом автомобіля «КІА РІО», який рухався в напрямку Києва зі швидкістю 240 км/год. Таке затримання відбулось із застосуванням зброї та переслідуванням. В «КІА РІО» виявили гранатомет та патрони, щодо кримінального провадження по такому факту пояснити не може;
- показання свідка ОСОБА_21 , заступника начальника Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області, про те, що 16 грудня 2015 року близько 08.25 год до чергової частини відділення поліції надійшла інформація по даними GPS-маяка в районі с.Бзів Баришівського району Київської області знаходиться автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_5 , який викрадено у м.Львові. При скеруванні наряду взводу для перевірки даної інформації скеровано наряд, якими помічено такий автомобіль, поруч з яким знаходилась особа чоловічої статі. Після підтвердження такої інформації з отриманням табельної вогнепальної зброї виїхала оперативна група (перебував в складі такої) до кафе «Вогник», розташованого на 63 км автодороги Київ-Харків. На місці знаходження автомобіля «МERCEDES-BENZ SPRINTER» затримано підозрілу особу чоловічої статі, яким виявився ОСОБА_5 , який пояснив, що за проханням брата ОСОБА_6 переганяв даний автомобіль до м.Києва. Зупинившись біля кафе «Вогник», ОСОБА_6 залишив свого брата ОСОБА_5 випити чаю, а сам на автомобілі «КІА РІО» номерний знак НОМЕР_2 , в якому може знаходитися вогнепальна зброя, поїхав зняти готівку до найближчого банкомату. Після прийняття рішення щодо засідки, до кафе під`їхав даний автомобіль «КІА РІО» та несподівано, не зупиняючись, почав набирати швидкість та рухатися в напрямку м.Харків по автодорозі Київ-Харків. Після переслідування та пострілів з табельної зброї як вгору, так і по нижній частині автомобіля, такий зупинено та встановлено водія ОСОБА_6 . Такі показання беруться із протоколу допиту свідка від 17 грудня 2015 року, даного під час досудового розслідування, та 08 серпня 2017 року в судовому засіданні під час розгляду справи в іншому складі суду, оскільки за відомостями Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Київській області за № 20685/109/1002/04 від 09 грудня 2019 року (реагування на здійснення приводу) та Сихівського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за № 189/21.7-01-09 від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_21 помер. Оскільки жодні зауваження з приводу цих слідчих та судових дій не заявлялись, тому підстав вважати, що порушено принцип змагальності чи не дотримано справедливість процесу в цілому, немає. За даних обставин не порушено такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження показань, передбачених п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК України, ч.4 ст.95 КПК України (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к);
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесений 16 грудня 2015 року за № 0003630 за ст.ст.289 ч.2, 358 ч.4 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені 04 лютого 2016 року за № 0000303 та № 0000304 за ч.4 ст.358 КК України (том 1 а.с.1-2, т.2 а.с.76, 82);
- дані, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.3-28);
- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 грудня 2015 року від ОСОБА_18 (т.1 а.с.29);
- протокол огляду місця події від 16 грудня 2015 року з фототаблицею за адресою: АДРЕСА_3 , звідки вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_12 , зв`язку ключів 3 шт, які добровільно надав ОСОБА_18 , підпис якого відсутній у протоколі. Указані речі згідно з постановою слідчого від 17 грудня 2015 року визнано речовими доказами у справі, передано на зберігання потерпілому ОСОБА_22 (т.1 а.с.30-34, 59);
- рапорт слідчого Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 від 17 грудня 2015 року з додатками (світлинами) зображенням моніторингу транспортного засобу «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_5 із GPS-навігатором (т.1 а.с.54-58);
- постанови слідчого від 16 грудня 2015 року та від 21 грудня 2015 року про проведення процесуальних дій на іншій території відповідно до ч.6 ст.218 КПК України (т.1 а.с.60, т.2 а.с.120-121);
- протокол огляду місця події від 16 грудня 2015 року з фототаблицею територія стоянки для автотранспортних засобів кафе-бару «Огоньок», розташована на 63 км автодороги Київ-Харків». У ході огляду вилучено «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_4 та зв`язку ключів 6 штук (без указання застосування технічних засобів із зазначенням «сфотографовано»). Вилучені автомобіль з 6 ключами оглянуто відповідно до протоколу огляду речей та визнано речовими доказами, передано потерпілому на зберігання (т.1 а.с.61-67, т.2 а.с.13-14);
- протокол огляду місця події від 16 грудня 2015 року з фототаблицею автодороги Київ-Харків. У ході огляду вилучено автомобіль «КІА РІО» з відповідними предметами та документами (т.1 а.с.68-78). У протоколі відсутні будь-які відомості про те, чи були упаковані зазначені предмети, яким чином, чи є вони додатками до протоколу, чи існують взагалі додатки до протоколу; при складанні такого проводилась відеозйомка за допомогою двох цифрових фотоапаратів, однак диску долучено не було. Після протоколу міститься ксерокопія підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке не було вилучено при огляді автомобіля «Кіа Ріа» під керуванням ОСОБА_6 з поміж інших документів, а було вилучено під час оформлення в порядку ст.208 КПК України протоколу про затримання ОСОБА_5 17 грудня 2015 року (т.2 а.с.112). Смужка полісу страхування, вилучена відповідним протоколом, взагалі не включена в число речових доказів і відомості про її долю в матеріалах провадження відсутні;
- протокол огляду місця події від 17 грудня 2015 року за адресою адміністративної будівлі Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП у Київській області по вул.Леніна,41 смт.Баришівка Київської області, яким оглянуто автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER», з якого вилучено електронний блок чорного кольору (імобілайзер) з відповідним маркуванням та реєстраційні знаки НОМЕР_4 в кількості 2 штуки. Вилучені пристрій чорного кольору з двома номерними знаками оглянуто відповідно до протоколу огляду речей з фототаблицею та визнано речовими доказами, передані в камеру зберігання (т.1 а.с.79-82, т.2 а.с.10-12);
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17 грудня 2015 року, оформлений в порядку ст.208 КПК України, згідно з яким затримано ОСОБА_5 з вилученням під час його обшуку відповідних предметів та речей. Вилучені мобільний телефон Нокіа з сім картою Київстар, поліс страхування, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, платіжна картка, посвідчення водія, паспорт громадянина України оглянуто відповідно до протоколу огляду речей з фототаблицею та визнано речовими доказами, визначено місце їх зберігання (т.1 а.с.112-116, т.2 а.с.15-21);
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17 грудня 2015 року, оформлений в порядку ст.208 КПК України, згідно з яким затримано ОСОБА_6 з вилученням під час його обшуку відповідних речей та предметів. Вилучені портмоне шкіряне коричневого кольору, пластикову картку та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 оглянуто відповідно до протоколу огляду речей з фототаблицею та визнано речовими доказами, повернуті ОСОБА_6 під розписку (т.1 а.с.127-131, т.2 а.с.3-6, 7-9);
- рапорт о/у Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 , рапорти слідчого Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 (т.2 а.с.2, 75, 81);
- висновок судової технічної експертизи документа Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за № 6/519 від 12 січня 2016 року з довідкою про вартість такої та речовим доказом. На експертизу надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вилучене під час затримання ОСОБА_5 . За даним висновком бланк свідоцтва виготовлений не поліграфічним підприємством, яке здійснювало виготовлення бланків типових документів та не відповідає аналогічним документам даного типу (т.2 а.с.25-29);
- висновок судової автотоварознавчої експертизи Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за № 9/611 від 25 січня 2016 року з довідкою про вартість такої. На експертизу надано автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номерний знак НОМЕР_5 з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 . За даним висновком ринкова (фактична) вартість представленого на дослідження автомобіля станом на 15 грудня 2015 року становила 185915,27 грн (т.2 а.с.33-40);
- лист АСК «ОМЕГА» від 04 січня 2015 року за № 6 щодо полісу страхування серії АЕ № 5655101 на ім`я страхувальника ОСОБА_14 , забезпечений транспортний засіб «МERCEDES-BENZ» номерний знак НОМЕР_7 (т.2 а.с.44-45);
- відомості Регіонального сервісного центру в Житомирській області від 31 грудня 2015 року № 27/6-74 щодо обліку автомобіля «МERCEDES-BENZ» номерний знак НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_14 , номерні знаки НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 викраденими не значаться (т.2 а.с.48-49);
- лист ТОВ «Західно-Український автомобільний дім» від 03 лютого 2016 року № 06/02 щодо надання інформації про призначення та функції вилученої деталі (пристрою), що являється блоком імобілайзера (т.2 а.с.51);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів помічника слідчого Сихівського ВП ОСОБА_25 від 26 січня 2016 року щодо отримання інформації в оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з описом вилучених речей і документів, постанова про визнання речовим доказом диску CD-R, протокол огляду з документом формату excel (т.2 а.с.58-66);
- постанова прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 від 08 лютого 2016 року про об`єднання матеріалів досудового розслідування (т.2 а.с.90-91);
- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (т.2 а.с.124);
- квитанції від 11 лютого 2016 року про передачу речових доказів в камеру схову Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області (т.2 а.с.125, 126);
- розписка потерпілого ОСОБА_12 про отримання транспортного засобу, свідоцтва про його реєстрацію та 9 ключів на зберігання (т.2 а.с.127).

На запитання суду представник державного обвинувачення ствердив, що всі матеріали досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надані суду ще у 2016 році та додатковими доказами сторона обвинувачення не володіє.
Сторона захисту клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження не заявляла.

Таким чином суд сприяв сторонам кримінального провадження у забезпеченні їм принципу змагальності та рівності перед судом, а тому розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення на підставі наданих доказів.

Виходячи з положень ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора (ст.92 КПК України).

Здійснюючи оцінку наданих доказів у відповідності до правил ст.94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст.ст.86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення . Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. Недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування в результаті численних оглядів місця подій та затримання підозрюваних в порядку ст.208 КПК України вилучались речі (предмети) та документи (автомобіль, ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, портмоне, картка, мобільний телефон, пристрій чорного кольору, поліс страхування), які сторона обвинувачення подає в якості речових доказів та використовувала в подальшому для проведення експертиз.

Водночас вилучення таких речей (предметів) та документів відбувалось без попереднього чи наступного дозволу слідчого судді, таке майно має статус тимчасово вилученого (ст.ст.167-168 КПК України).

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує слідчого, прокурора подати клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено абзац перший ч.5 ст.171 КПК України. Це імперативна норма, яка підлягає обов`язковому застосуванню та не містить виключення.

Матеріали справи (прокурор ствердив, що такі наявні в суду в повному обсязі) не містять підтверджень про звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна та ухвалення за результатами такого відповідного судового рішення. Тому суд зобов`язаний визнати такі вилучені речі (предмети) та документи недопустимими доказами.

Ураховуючи похідний характер висновків судової технічної експертизи документа (свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 ) від 12 січня 2016 року, оскільки проводилось дослідження об`єктів, отриманих з порушенням порядку, передбаченого процесуальним законом, цей висновок беззаперечно не може бути прийнятий судом до уваги як допустимий доказ.

Щодо порядку здійснення такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ, то суд ураховує наступне.
В ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено , зокрема, прізвище, ім`я та по батькові особи, якій надається право тимчасового доступу до речей і документів (ч.1 ст.164 КПК України).

За змістом ч.1 ст.165 КПК України особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду.

Аналіз даних норм закону свідчить про покладення законодавцем безспірного обов`язку виконати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів саме на особу, зазначену в ній.

Як убачається із ухвал слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 30 грудня 2015 року у справах № 464/9959/15-к та № 464/9956/15-к, тимчасовий доступ надано тільки слідчому Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 . Натомість згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів такий доступ здійснено помічником слідчого Сихівського ВП ОСОБА_25 на підставі доручення цього ж слідчого. Закон взагалі не передбачає можливість надання слідчим доручення помічнику для здійснення тимчасового доступу.

Докази, що отримані під час досудового розслідування органами, які діяли поза межами повноважень, наданих їм процесуальним законом, є недопустимими та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Тому здійснення заходу забезпечення кримінального провадження органом досудового розслідування в особі помічника слідчого, якому такі повноваження не давались слідчим суддею і не передбачені КПК України, у даному кримінальному провадженні виходило за межі повноважень. Тому докази отримані в ході цієї дії щодо отримання інформації оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» про вхідні-вихідні з`єднання мобільного зв`язку та роботу передачі інтернет-зв`язку за відповідним номером є недопустимими, що тягне за собою неможливість покликання на них суду при ухваленні вироку.

Підсумовуючи наведене, суд вказує на недопустимість обґрунтування обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення на доказах, одержаних незаконним шляхом, що закріплено у ч.3 ст.62 Конституції України, а згідно з ч.2 ст.64 Конституції України ця гарантія не може бути обмежена.

Що стосується витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, то реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, що використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру (Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення). Таким чином згідно із ч.2 ст.84 КПК України надані прокурором витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є процесуальними джерелами доказів та не відповідають критеріям належності.
Рапорти працівників поліції, складені на виконання своїх повноважень, є односторонніми актами службової особи, а тому не можуть слугувати однозначними доказами у кримінальному провадженні, оскільки з таких неможливо встановити дійсні обставини справи.
Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення підтверджує факт звернення до правоохоронних органів. Постанови слідчого про проведення процесуальних дій та прокурора про об`єднання матеріалів досудового розслідування відображають хід досудового розслідування.
Квитанції про передачу речових доказів та розписка про їх отримання не містять доказової бази щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Надані ж характеризуючи обвинувачених дані на підтвердження винуватості осіб є недопустимими в порядку ст.88 КПК України.

Проаналізувавши інші докази, суд дійшов висновку, що вони не є достатніми для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за обставин, викладених в обвинувальному акті, виходячи з наступних висновків.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст.289 КК України) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.
Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо. Згідно з чинним законодавством метою вилучення транспортного засобу може бути наступне його обернення на свою користь або користь інших осіб. Проте вона в законі не конкретизована, чим підкреслюється, що змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.
Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.
Разом з тим, сторона обвинувачення не довела, що обвинувачені мали прямий умисел на протиправне заволодіння транспортним засобом потерпілого та вчинили будь-які активні дії по його заволодінню: протоколи огляду з місця події свідчать тільки про факт відсутності автомобіля потерпілого на місці стоянки та його виявлення в іншому місці; потерпілий, свідки: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вказують на обставини його зникнення та виявлення, повідомлення працівників поліції; свідки: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 працівники поліції показали тільки обставини виявлення викраденого автомобіля, поблизу якого заходився ОСОБА_5 , чого останній і не заперечує, та погоню за автомобілем обвинуваченого ОСОБА_6 . Такі докази не свідчать ні про суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, ні про його об`єктивну сторону.
Сам факт перебування обвинуваченого ОСОБА_5 поблизу викраденого автомобіля та керування ним, як сам підтвердив, беззаперечно не вказує на його винуватість у висунутому обвинуваченні.

Прокурором не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.
За ч.2 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Утім матеріали кримінального провадження не вказують на спільність умислу обвинувачених, спрямованих на угон автомобіля потерпілого. Відсутні докази будь-якої форми узгодженості дій обвинувачених та наявність у них спільної мети, які б свідчили про їх попередню домовленість.

Щодо обвинувачення у використанні завідомо підробленого документа підробленого бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_3 , а саме у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, необхідно зазначити наступне.
Використання підробленого документа може бути вчинене одним із двох способів: пред`явлення документа; подання документа.
При пред`явленні документа суб`єкт, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб. При цьому підроблений документ залишається у володінні винного. Подання документа також передбачає, що певне коло осіб ознайомлюється із змістом підробленого документа. Але підробка не залишається у винного, а передається уповноваженим особам для посвідчення тих чи інших фактів з метою отримання прав або звільнення від обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_3 вилучено 17.12.15. під час особистого обшуку в порядку ст.208 КПК України у ОСОБА_5 та відповідно до протоколу огляду від 16.12.15. - з автомобіля «КІА РІО», яким керував ОСОБА_6 , де ж оригінал у відповідних протоколах не значиться, що, в свою чергу, дає підстави для сумніву і достовірності такого доказу, що не свідчить про вчинення таких дій обвинуваченими як пред`явлення чи подання документа. Обвинуваченим навіть і не ставиться у провину ні час, ні спосіб, ні місце використання підробленого документа, а утримання при собі (як зазначено в обвинувальному акті) не утворює склад правопорушення за ч.4 ст.358 КК України.
Наведені обставини з урахуванням встановлення недопустимими доказами як свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_3 , так і висновку експертизи судової технічної експертизи документа, свідчать про недоведеність вчинення обвинуваченими належними та допустимими доказами використання підробленого документа.
Висновок автотоварознавчої експертизи транспортного засобу, листи та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в сукупності не є достатніми для підтвердження винуватості обвинувачених за інкримінованими правопорушеннями.

Положеннями ст.17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Підсумовуючи наведене, суд, ретельно перевіряючи наявні у кримінальному провадженні докази, на підставі яких ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення, та оцінюючи їх за правилами КПК України як окремо, так і в сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про недостатність наданих стороною обвинувачення доказів для причетності та вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України.
Вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не доведена прокурором поза розумним сумнівом, як цього вимагає стандарт доказування. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а зміна показань обвинувачених є тактикою і стратегією захисту, за яку вони не несуть відповідальності, що, в свою чергу, не звільняє прокурора від доведення обставин кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті.
При цьому суд ураховує положення ч.3 ст.373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Недоведеність вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень відповідно до положень п.2 ч.1 ст.373 КПК є підставою для ухвалення судом виправдувального вироку, і саме на цій підставі слід виправдати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази:
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «МERCEDES-BENZ SPRINTER» та зв`язку ключів в кількості 3 штуки (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номер кузова НОМЕР_8 та 6 ключів, повернуті під розписку потерпілому, - слід залишити ОСОБА_22 ;
-шкіряне портмане, пластикову картку СМАРТ та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), повернуті під розписку останньому, - слід залишити ОСОБА_6 ;
-платіжну картку № НОМЕР_9 , паспорт громадянина України, картку платника податків на ім`я ОСОБА_5 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), повернуті останньому під розписку, - слід залишити ОСОБА_5 ;
-мобільний телефон «Нокіа» С2-01 з сім-карткою Київстар за номером НОМЕР_10 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), вилучені у останнього за приналежністю та зберігаються в камері зберігання Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, - слід повернути ОСОБА_5 ;
-пристрій чорного кольору з маркуванням «МERCEDES-BENZ» ТЕМІС 02М12 40/99 38/00 та два реєстраційні номерні знаки НОМЕР_4 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), поліс страхування (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), здані на зберігання в камеру зберігання Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, - слід знищити;
-диск СД-Р з рукописним написом «Вх. 17, 18…» (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), що зберігається при матеріалах кримінального провадження, - слід залишити при матеріалах провадження.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на загальну суму 1595,88 грн. слід покласти за рахунок держави.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2015 року у справі № 464/9810/15-к до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано захід забезпечення кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави - 50 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 60900 гривень. Згідно з повідомленням Львівської установи виконання покарань (№ 19) за № 10/19-9/7349 від 24 грудня 2015 року ОСОБА_6 звільнено у зв`язку із внесенням ОСОБА_26 застави у відповідному розмірі, підтвердженим ТУ ДСА в Львівській області 24.12.15.
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
З урахуванням відсутності заявленого цивільного позову та ухвалення судом виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили заставу слід повернути ОСОБА_26 у відповідній сумі, а захід забезпечення кримінального провадження запобіжний захід (застава), застосований до ОСОБА_6 , підлягає скасуванню.
Відносно ОСОБА_5 ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2017 року постановлено запобіжний захід скасувати, а сплачену заставодавцем ОСОБА_27 заставу повернути.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Скасувати ОСОБА_6 запобіжний захід заставу.
Речові докази:
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «МERCEDES-BENZ SPRINTER» та зв`язку ключів в кількості 3 штуки (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), автомобіль «МERCEDES-BENZ SPRINTER» номер кузова НОМЕР_8 та 6 ключів, повернуті під розписку потерпілому, - залишити ОСОБА_22 ;
-шкіряне портмане, пластикову картку СМАРТ та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), повернуті під розписку останньому, - залишити ОСОБА_6 ;
-платіжну картку № НОМЕР_9 , паспорт громадянина України, картку платника податків на ім`я ОСОБА_5 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), повернуті останньому під розписку, - залишити ОСОБА_5 ;
-мобільний телефон «Нокіа» С2-01 з сім-карткою Київстар за номером НОМЕР_10 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), вилучені у останнього за приналежністю та зберігаються в камері зберігання Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, - повернути ОСОБА_5 ;
-пристрій чорного кольру з маркуванням «МERCEDES-BENZ» ТЕМІС 02М12 40/99 38/00 та два реєстраційні номерні знаки НОМЕР_4 (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), поліс страхування (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), здані на зберігання в камеру зберігання Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області, - знищити;
-диск СД-Р з рукописним написом «Вх. 17, 18…» (постанова про визнання та зберігання речових доказів від 17.12.15.), що зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах провадження.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на загальну суму 1595,88 грн. покласти за рахунок держави.

Повернути заставодавцю ОСОБА_26 після набрання вироком законної сили заставу, внесену у розмірі 60900 гривень, що були зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Львівській області 24.12.15. (№ рах. 0789, МФО 825014, ).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1