ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/166/21 Номер провадження 11-кп/814/716/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 31.03.2021,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, із базовою середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-10.12.2015 вироком Ленінського районного суду м.Полтави за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
19.04.2017 вироком Ленінського районного суду м.Полтави за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.ст.69, 70, 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;
-14.06.2017 Ленінським районним судом м.Полтави за ч.3 ст.185 із застосуванням ст.ст.69, ч.4 ст.70, 102,103 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 19.06.2018 за відбуттям строку покарання;
-22.10.2019 вироком Ленінського районного суду м.Полтави за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ст.ст.69, ч.1 ст.70, 102 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 25.11.2020 умовно-достроково на 3 місяці,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 22.10.2019 та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 03 (трьох) років 01 (одного) місяця позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 6211,10 гривень.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

24.12.2020 в денний час доби ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, прийшов до квартири, в якій проживає його сестра ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без відому останньої, використовуючи дублікат ключа до вхідних дверей, проник до приміщення квартири, звідки таємно викрав належні потерпілій ноутбук марки «DELL Inspiron15» серійний номер 6YX4WJ2, вартістю 3283 грн, рюкзак чорного кольору вартістю 150 грн, акустичну блютуз колонку вартістю 135,93 грн та грошові кошти у сумі 1200 грн.

Після того, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 4768,93 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

29.01.2021 у нічний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, шляхом розбиття скла у вікні, проник до господарського приміщення сараю, що розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав бензопилу марки «CHAMPION», вартістю 1069,60 грн, компресор для підкачки коліс автомобіля вартістю 400 грн та металеві конструкції загальною вагою 71 кг на суму 426 грн, що належать потерпілій ОСОБА_10 .

Після того, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1895,60 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

В ніч з 05.02.2021 на 06.02.2021, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, шляхом розбиття скла у вікні, проник до приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав велосипед марки «CRONUS PROFAST», вартістю 9693 грн, що належить ОСОБА_11 .

Після того, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 9693 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

В ніч з 06.02.2021 на 07.02.2021, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи з корисливих мотивів, через вікно проник до приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння по АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав обігрівач марки «DELONGHI», вартістю 1120 грн, що належить ОСОБА_12 .

Після того, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 1120 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Не оспорюючи кваліфікацію та докази вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просить змінити вирок суду та застосувати щодо нього ст.69 КК України.
Звертає увагу на те, що повністю визнав свою вину та щиро розкаювався, надав суду правдиві покази, частково відшкодував збитки, завдані потерпілим.
Просить врахувати його молодий вік (20 років), стан здоров`я (виявлення ознак вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості з порушенням поведінки), відсутність тяжких наслідків, та вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через його суворість.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив засудити його на два роки позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, та захисника в його інтересах на підтримку поданої апеляційної скарги; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч.3 ст. 185 КК України є правильними, і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.
Поміж тим, обвинувачений вважає, що призначене йому покарання є надто суворим та існують підстави для його пом`якшення.

Як вбачається з положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував за обставину, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування обвинуваченим збитків потерпілим; ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості, офіційно не працевлаштований та займається підробітками, перебуває під спостереженням у лікаря психіатра та за висновком експерта не є обмежено осудним, негативно характеризується за місцем проживання та обрав щодо ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті ч.3 ст.185 КК України.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України. Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком. З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції і визначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі. Положення статті 69 КК УКкраїни передбачають можливість суду призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за умови наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обвинуваченим та захисником не доведено черезмірної суворості призначеного покарання ОСОБА_7 , а наведені ним обставини не є підставою для зменшення розміру покарання.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 хоча і визнав свою вину у вчиненні злочину, проте неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, в черговий раз вчинив аналогічний злочин, маючи непогашену судимість після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної частини статті Кримінального кодексу, оскільки визнання вини обвнуваченим та часткове відшкодування завданих ним збитків не є такими обставинами, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не виправдовують вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого корисливого злочину проти власності.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 31.03.2021 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3