УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Унікальний номер справи: 1/759/2/14 Апеляційне провадження: 11/824/38/2020 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
3 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
При секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,, ОСОБА_18 захисників - адвокатів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду, розглянувши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , за апеляціями прокурора у справі - старшого прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_21 ; потерпілих - цивільних позивачів: ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_30 в інтересах ОСОБА_31 ; ОСОБА_32 в інтересах ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ; ОСОБА_37 в інтересах ОСОБА_38 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; від засуджених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , їх захисника - адвоката ОСОБА_19 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 1 липня 2014 року, яким:
ОСОБА_39 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.м.т. Буча Київської області, українка, громадянка України, із середньою спеціальною освітою, пенсіонерка, не працює, заміжня, зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,
засуджена за ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців, з конфіскацією всього майна, що є її власністю; за ч. 5 ст. 191 КК України та за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, до позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на два роки, з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві приватної власності.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування ОСОБА_16 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення у зв`язку з цієї кримінальною справою в період з 10 серпня 2009 року по 13 березня 2012 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про амністію" від 8 квітня 2014 року ОСОБА_16 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з відбуттям на день набрання чинності цим законом більше однієї чверті строку основного покарання.
ОСОБА_40 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Немирів Вінницької області, українець, громадянин України, з вищою освітою, вдівець, на утриманні одна непрацездатна дитина, інвалід 2 групи, не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 367 КК України до позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади директора філії ПАТ КБ "Експобанк" строком на один рік шість місяців, зі сплатою штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_17 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовим строком на два роки та, в силу ст. 76 цього ж кодексу з покладенням на нього певних обов`язків.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_17 звільнений від призначеного судом покарання у зв`язку зі скінченням строку давності, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України.
ОСОБА_41 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Києві, українка, громадянка України, з вищою освітою, начальник відділу № 12 АТ КБ "Експобанк", заміжня, зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_2 , не судима,
засуджена за ч. 2 ст. 367 КК України до позбавлення волі строком на два роки шість місяців з позбавленням права обіймати посаду головного бухгалтера ПАТ КБ "Експобанк" строком на один рік і сплатою штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_18 звільнена від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовим строком на один рік шість місяців та, в силу ст. 76 цього ж кодексу з покладенням на неї певних обов`язків.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_18 звільнена від призначеного судом покарання у зв`язку зі скінченням строку давності, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України.
Вироком частково задоволені цивільні позови ОСОБА_42 , ОСОБА_26 , ОСОБА_43 , ОСОБА_38 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , Релігійної громади православної церкви парафії Пресвятої Богородиці у Дарницькому районі міста Києва та присуджено стягнути з ОСОБА_16 на користь потерпілих на користь відповідно: ОСОБА_42 - два мільйони чотириста двадцять вісім тисяч триста сорок дві гривні матеріальної та двісті тисяч гривень моральної шкоди: ОСОБА_26 - двісті п`ятнадцять тисяч сто сорок дев`ять гривень 28 коп. матеріальної та п`ятдесят тисяч моральної шкоди; ОСОБА_43 - сто п`ятдесят тисяч сімнадцять гривень 76 коп. матеріальної та сто тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_38 - два мільйони п`ятсот вісімдесят вісім тисяч гривень матеріальної та двісті п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_28 - один мільйон п`ятдесят вісім тисяч гривень матеріальної та сто тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_22 - вісімсот сімдесят шість тисяч гривень матеріальної та триста тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_33 - двісті дев`яносто п`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень 95 коп. матеріальної та п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_31 - три мільйони шістсот вісімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять гривень матеріальної шкоди: ОСОБА_44 - сто дев`яносто сім тисяч сімсот сорок сім гривень матеріальної та п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_45 - шістсот двадцять чотири тисячі чотириста двадцять вісім гривень 30 коп. матеріальної та шістсот п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_36 - один мільйон двісті двадцять шість тисяч тридцять чотири гривні матеріальної та вісімсот тисяч гривень моральної шкоди; ОСОБА_29 - шістсот дев`яносто тисяч гривень матеріальної та сімдесят тисяч гривень моральної шкоди; Релігійної громади православної церкви парафії Пресвятої Богородиці у Дарницькому районі міста Києва - два мільйони чотириста вісімнадцять тисяч двісті тринадцять гривень матеріальної шкоди.
Суд також залишив без розгляду цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, інфляційних нарахувань, річних відсотків, упущеної вигоди, не отриманого доходу ОСОБА_42 , ОСОБА_26 , ОСОБА_43 , ОСОБА_38 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_46 ,, ОСОБА_45 , ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_27 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_25 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 , ОСОБА_58 , ОСОБА_24 , ОСОБА_59 , ОСОБА_23 , представника цивільного позивача - Релігійної громади православної церкви парафії Пресвятої Богородиці у Дарницькому районі міста Києва до ОСОБА_60 , ОСОБА_18 , ПАТ КБ "Експобанк".
Крім того, суд прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_16 на користь держави судових витрат, що полягали у витратах на проведення експертиз.
Розглянувши матеріали кримінальної справи та апеляції, судова колегія, -
в с т а н о в и л а :
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_16 , обіймаючи посаду начальника відділу касових операцій Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк" протягом 2006-2009 років заволоділа чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, повторно, в особливо великих розмірах, а також повторно заволоділа шляхом обману та зловживання довірою чужим майном в особливо великих розмірах.
ОСОБА_17 , займаючи в цей же період посаду директора Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", будучи службовою особою юридичної особи приватного права, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, передбаченими п. 3.1.3.; 3.1.7.; 3.1.8.; 3.1.13., 3.1.14. посадової інструкції директора Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", затвердженої правлінням цього товариства 24 вересня 20078 року, протокол № 89, в порушення п.п. 3, 7 п. 8 Розділу І, п. 2, абз. 2п. 12 Розділу III "Інструкції про касові операції в банках України", затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 14 серпня 2003 року (з подальшими змінами та доповненнями), п. п. 2.8., 2.9, 2.11, 2.14, 3.1., Положення про здійснення касових операцій в КБ "Експобанк", затвердженого протоколом засідання Правління ВАТ КБ "Експобанк" № 137 від 30 грудня 2009 року, а також в порушення п. п. 1.5, 4.9., 4.10 Положення про порядок здійснення установами КБ "Експобанк" вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами в національній та іноземній валюті, затвердженого президентом КБ "Експобанк" від 2 лютого 2004 року, Положення про здійснення касових операцій в КБ "Експобанк", в порушення п. п. 2.10., З.1., ст. 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність від 27 листопада 2007 року, вчинив службову недбалість внаслідок неналежного виконання ним, як службовою особою, службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, при цьому не рахуючись з покладеними на нього законом та посадовою інструкцією обов`язків.
Головний бухгалтер Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк" ОСОБА_18 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, яка наділена організаційно- розпорядчими функціями, передбаченими п. п. 3.5. п. 36, п. п. 3., 9.3 п. 16, в порушення п.п. 3.1., 3.4., 3.5., 5.1. посадової інструкції головного бухгалтера - керівника бек-офісу Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", (затвердженої директором ОСОБА_17 від 19 січня 2009 року), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року, ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вчинила службову недбалість внаслідок неналежного виконання нею, як службовою особою, службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, при цьому не рахуючись з покладеними на неї законом та посадовою інструкцією обов`язків.
Відповідно до вироку, ОСОБА_16 , будучи начальником відділу касових операції Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", діючи як безпосередній виконавець злочину та реалізуючи свій злочинний план, будучи службовою особою юридичної особи приватного права, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, передбаченими п. п. 3.9., 3.10., 3.11., .4.2. посадової інструкції начальника відділу касових операцій Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк" (затвердженої директором ОСОБА_17 20 грудня 2007 року, в порушення п. п. 3.7. п. 8 Розділу І, п. 2, абз. 2 п. 12 Розділу III "Інструкції про касові операції в банках України", затвердженої Постановою правління Національного банку України 14 серпня 2003 року (з подальшими змінами та доповненнями) п. 2.7 "Положення про здійснення касових операцій" в ВАТ КБ "Експобанк" № 137 від 30 грудня 2009 року, в порушення п. 1.5., 4.2., 4.9. Положення про порядок здійснення установами КБ "Експобанк" вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами в національній та іноземній валюті, затвердженого президентом КБ "Експобанк" від 2 лютого 2004 року, зловживаючи своїм службовим становищем службової особи юридичної особи приватного права, та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, при цьому не рахуючись з покладеними на неї законом та посадовою інструкцією обов`язків, переслідуючи корисливі мотиви, спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, 4 грудня 2006 року, увійшовши в довіру до клієнта ОСОБА_61 запропонувала йому відкрити в Станкобудівній філії ВАТ КБ "Експобанк" на вигідних умовах валютний депозитний рахунок щодо виплати відсотків, на що останній, не здогадуючись про дійсні наміри ОСОБА_16 , погодився.
Того ж дня ОСОБА_16 отримала від ОСОБА_49 кошти в сумі 14500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 73225 гривень, під видом зарахування їх на депозитний рахунок. При цьому ОСОБА_16 з метою прикриття своєї незаконної діяльності та надання операції видимості правового характеру, оформила га прізвище ОСОБА_49 депозитну книжку, в якій зробила запис щодо внесення на депозитний рахунок означеної суми, поставивши свій підпис та печатку, яка була їй ввірена, але насправді депозитного рахунку не відкрила та кошти по касі не оприбуткувала. В подальшому з 4 грудня 2006 року по 3 вересня 2007 року Верба отримувала від ОСОБА_49 додатково валютні кошти, а також здійснила видачу 51 тисячі доларів США, внаслідок чого на зазначеному валютному рахунку станом на 4 вересня 2007 року коштів не залишилось.
3 листопада 2007 року ОСОБА_16 отримала від ОСОБА_49 для зарахування на валютний рахунок 1950 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 9847, 5 гривень, 3 грудня того ж року вона отримала від нього ж ще 1950 доларів США, що еквівалентно 9847,5 гривень, отже загалом на 3 грудня 2007 року на депозитній книжці ОСОБА_49 залишались кошти на загальну суму 3900 доларів США, що еквівалентно 19695 гривням, якими ОСОБА_16 в подальшому заволоділа.
Паралельно згаданій депозитній книжці ОСОБА_16 аналогічним шляхом оформила на прізвище ОСОБА_49 нову депозитну книжку, в яку вписала № 183001, поставила свій підпис та відбиток печатки Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", і в період з 2 листопада 2006 року по 3 лютого 2009 року отримувала від нього та видавала йому в 39 випадках грошові суми в доларах США, а всього отримала 91350 доларів США, що складало 479493 гривні за офіційним курсом НБУ, якими в подальшому повторно заволоділа.
Аналогічним чином ОСОБА_16 , як вказано у вироку, діяла і відносно клієнта банку ОСОБА_23 , від якого в період з 1 грудня 2007 року по 1 серпня 2008 року отримувала тричі гроші в національній валюті, а всього на суму 1045000 гривень, якими й заволоділа.
Подібні дії вчинила ОСОБА_16 відносно клієнта ОСОБА_52 , від якого з 24 березня по 15 квітня 2008 року отримувала у п`яти випадках кошти в національній валюті - гривнях, та двічі видавала частину внесків, а всього заволодівши його коштами в гривнях на загальну суму 78823 гривні, а також в 12 випадках отримувала від нього та в 3 випадках - видавала йому гроші в іноземній валюті, доларах США, таким чином заволодівши у вказаний період його коштами в доларах США на суму 20020 доларів США, що становило по офіційному курсу 95620,44 гривні.
В період з 29 січня 2008 по 25 квітня 2009 року ОСОБА_16 аналогічним способом отримувала та частково видавала гроші в гривнях від клієнта ОСОБА_36 всього у 22 випадках, а всього повторно заволоділа її коштами на суму 138000 гривень.
Крім того, цим же способом ОСОБА_16 в період з 1 жовтня 2008 по 25 квітня 2009 року отримувала від ОСОБА_36 гроші в доларах США в 6 випадках, а всього повторно заволоділа коштами цієї потерпілої на загальну суму 155 тисяч доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 805405 гривень.
Такі ж операції виконувала ОСОБА_16 і відносно клієнтів ОСОБА_62 , на загальну суму 476000 доларів США, тобто 2 443640 гривень; ОСОБА_63 - на суму 6798 гривень; ОСОБА_42 на загальну суму 198000 доларів США, що становить 1 555199,5 гривень; ОСОБА_24 , в євро, доларах та гривнях, на загальну суму, еквівалентну 711035,40 гривень; ОСОБА_35 - на суму, еквівалентну 243500 гривень; ОСОБА_47 - на суму, еквівалентну 42752 гривні; ОСОБА_64 - на суму, еквівалентну 436205 доларів США; ОСОБА_65 , на суму, еквівалентну 109550 гривен; ОСОБА_25 - в євро, доларах та гривнях, на суму, еквівалентну 656590,40 гривень; ОСОБА_66 , у якого під приводом можливості обміну за вигідним курсом доларів на гривні, отримала і присвоїла коштів всього на суму, еквівалентну 3 080000 гривень; ОСОБА_58 євро на суму, еквівалентну 190093,10 гривні; ОСОБА_67 - в євро та доларах США на суму, еквівалентну 434700 гривень; ОСОБА_68 - на суму, еквівалентну 15400 гривням; ОСОБА_26 - в доларах на суму, еквівалентну 209440 гривень; ОСОБА_45 - в доларах, євро та гривнях на суму, еквівалентну 607620 гривень; ОСОБА_44 - в доларах США та гривнях, на суму, еквівалентну 309800 гривень; ОСОБА_38 , під приводом вигідного курсу обміну валют, гривні на суму 2 588000 гривень; ОСОБА_69 - під тим же приводом, на суму 1 058000 гривень; ОСОБА_27 - гривні та долари США, на загальну суму, еквівалентну 3 103440 гривень; представника - економа Свято-Благовіщенського, Пресвятої Богородиці чоловічого монастиря ОСОБА_70 , привласнивши долари США на суму, еквівалентну 588227,85 гривень; ОСОБА_14 , привласнивши кошти в доларах США та євро на суму, еквівалентну 4 396495,2 гривень; ОСОБА_31 , заволодівши доларами США та євро на загальну суму, еквівалентну 2 250335,20 гривень, а всього від 26 потерпілих, заволоділа коштами на загальну суму, еквіваленту 27 679 183, 74 коп., що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
15 травня 2009 року ОСОБА_16 була звільнена з посади начальника відділу касових операцій, але продовжила свою злочинну діяльність до 10 червня того ж року, коли, видаючи себе за працівника Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", шляхом обману та зловживання довірою клієнтів банку, аналогічним способом незаконно заволодівала коштами Свято-Благовіщенського, Пресвятої Богородиці чоловічого монастиря - на суму, еквівалентну 1 829985,84 гривень; ОСОБА_44 - на суму, еквівалентну 7610 гривень; ОСОБА_42 - на суму,еквівалентну 22830 гривень; ОСОБА_31 - на суму, еквівалентну 213080 гривень;, ОСОБА_64 - на суму, еквівалентну 1455 гривень; ОСОБА_36 - на суму 17000 гривень; ОСОБА_29 - на суму, еквівалентну 690000 гривень; ОСОБА_50 - на суму, еквівалентну 5 000 000 гривень; під приводом обміну за вигідним курсом, коштами ОСОБА_71 в сумі 2 617 840 гривень; ОСОБА_54 - на суму, еквівалентну 289440 гривень; ОСОБА_22 - в сумі 876300 гривень; ОСОБА_33 - на суму, еквівалентну 284218, 28 гривень; ОСОБА_72 - в доларах та євро, на суму, еквівалентну 1 718 500 гривень, таким чином шляхом обману та зловживання довірою заволоділа коштами тринадцяти потерпілих на загальну суму 13 568 259,12 гривень, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
ОСОБА_17 - як директору, а ОСОБА_18 - як головному бухгалтеру Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", органи досудового слідства та прокурор інкримінували співучасть у вказаній злочинній діяльності ОСОБА_16 .
При цьому сторона обвинувачення свої висновки ґрунтувала перед усім на певних показаннях в цій частині ОСОБА_16 , а також деяких потерпілих, які твердили, що саме ОСОБА_17 , або ОСОБА_18 здійснювали їхній зв`язок з ОСОБА_16 та надавали їй вказівку "обслужити" цих клієнтів належним чином.
Втім, з цим рішенням суд першої інстанції не погодився і перекваліфікував дії ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191; ч. 5 ст. 27 та ч. 4 ст. 190 КК України, на ч. 2 ст. 367 КК України, кваліфікувавши їх як службову недбалість внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що потягло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, при цьому не рахуючись з покладеними на них законом та посадовими інструкціями обов`язками щодо: забезпечення і організації діяльності Філії відповідно до переліку операцій згідно дозволу, наданого Банком у межах банківської ліцензії та дозволу, отриманого Банком на здійснення операцій, вимогам законодавчих актів України, нормативних актів Банку, наказів, розпоряджень, інших рішень Банку; видачі в межах своїх повноважень обов`язкових для виконання працівниками Філії наказів та розпоряджень; безпосереднього контролю виконання кожної окремої функції Філії відповідальними за таке виконання посадовими особами Філії, а також і невжиття заходів для запобігання вчинення злочинів Вербою вже й після її звільнення з посади у Філії, оскільки злочинну діяльність вона продовжила в одному з приміщень Філії та шахрайством заволоділа чужим майном - ОСОБА_17 , а щодо обвинувачення ОСОБА_18 суд інкримінував їй службову недбалість внаслідок неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що потягло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, при цьому не рахуючись з покладеними на них законом та посадовими інструкціями обов`язками щодо: забезпечення достовірності облікових даних; повноти відображення господарських операцій філії, фінансової та касової дисципліни; проведення ревізій каси та інвентаризації матеріальних цінностей, та інше, вказавши при цьому, що вона будучи службовою особою юридичної особи приватного права і наділена організаційно-розпорядчими функціями неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, не запобігла вчиненню злочинів, що виразилось у безперешкодному не оприбуткуванні начальником відділу касових операцій ОСОБА_16 готівкових коштів громадян для зарахування на депозитні рахунки та придбання іноземної валюти.
При цьому, викладаючи зміст обвинувачення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вказаному злочині, суд першої інстанції фактично підсумував обвинувачення, в якому визнав винуватою за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_16 , а щодо конкретного описання обвинувачення безпосередньо ОСОБА_17 та ОСОБА_18 обмежився посиланнями на конкретні норми законодавчих актів, відомчих інструкцій та положень, які вони з недбалості не виконали через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, що завадило їм упередити неправомірну діяльність ОСОБА_16 , або, принаймні, своєчасно її виявити і припинити, а тому в цій ухвалі описувати весь обсяг обвинувачення вказаних осіб за вироком судова колегія визнає недоцільним.
Не погодившись зі вказаним вироком, прокурор у справі - старший прокурор прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_73 подав апеляцію, в якій просить вирок відносно ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 скасувати в частині кваліфікації дій ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , призначеного їм покарання, призначеного ОСОБА_16 додаткового покарання, вирішення цивільних позовів на підставах невідповідності висновків суду, викладеним у вироку фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_17 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 та ч. 4 ст. 190 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 КК України, за якою, та за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, відповідно до ст. 70 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки та з конфіскацією майна; ОСОБА_18 - визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 та ч. 4 ст. 190 КК України, за якою призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 КК України, за якою, та за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, відповідно до ст. 70 КК України, призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих функцій строком на три роки та з конфіскацією майна; ОСОБА_16 - за ч. 5 ст. 191 КК України та за сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади строком на два роки.
Крім того, прокурор просить цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, інфляційних нарахувань, річних відсотків, упущеної вигоди, не отриманого доходу ОСОБА_42 , ОСОБА_26 , ОСОБА_43 , ОСОБА_38 , ОСОБА_28 , ОСОБА_22 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_36 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_27 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_25 , ОСОБА_35 , ОСОБА_14 , ОСОБА_58 , ОСОБА_24 , ОСОБА_71 , ОСОБА_23 , представника цивільного позивача - Релігійної громади православної церкви парафії Пресвятої Богородиці у Дарницькому районі міста Києва до ОСОБА_60 , ОСОБА_18 , ПАТ КБ "Експобанк" задовольнити повністю, а також звернути стягнення в рахунок задоволення позовних вимог потерпілих та виконання покарання у виді конфіскації майна з арештованого майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 . В решті - вирок залишити без змін.
На обгрунтування прокурор викладає фактичні обставини кримінальної справи, як їх визнав встановленими суд першої інстанції, порівнює їх з показаннями ОСОБА_16 , в тому числі й даними під час судового розгляду справи, акцентуючи увагу на тому, що вона неодноразово в суді заявляла про те, що саме від ОСОБА_17 отримала пропозицію приймати кошти від потерпілих без їх оприбуткування, надавав їй вказівку частину коштів, отриманих від потерпілих, передавати йому; в ході бесіди між нею, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 отримала вказівку частину отриманих коштів передавати і ОСОБА_76 . Першим з таких клієнтів був ОСОБА_77 , потім ОСОБА_14 , причому в одному випадку ОСОБА_14 передав їй гроші безпосередньо в кабінеті ОСОБА_60 , де вона за дорученням ОСОБА_60 написала і розписку ОСОБА_14 на отриману суму аналогічну вказівку давав ОСОБА_78 і щодо ОСОБА_24 . Такі ж показання, акцентує увагу в апеляції прокурор, ОСОБА_16 давала і на досудовому слідстві, і ці показання підтвердили на досудовому слідстві та в суді потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та на досудовому слідстві - потерпілий ОСОБА_79 , чиї показання суд дослідив.
Посилається прокурор також на зазначені вище Інструкції, положення, законодавчі акти, а також депозитні книжки, розписки, та інші письмові докази, висновки судово- економічної експертизи, а також почеркознавчі, техніко-криміналістичні експертизи, письмовий дозвіл на проведення операцій, лист НБУ, список працівників, які мають дозвіл на зняття і здачу під охорону приміщень та інші докази.
Вказує прокурор, що суд не навів жодних обґрунтувань перекваліфікації дій ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на ч. 2 ст. 367 КК України по епізодам злочинних дій ОСОБА_16 після її звільнення з філії.
Щодо цивільних позовів, залишених судом без розгляду, прокурор посилається на невідповідність цього рішення положенням ч. 3 ст. 328 та 291 КПК України 1960 року., а також вважає, що оскільки частина цивільних позовів потерпілих і їх представників до ОСОБА_16 задоволені, то рішення суду містять суперечності в обґрунтуваннях та вмотивуваннях.
Вказуючи на наявність у власності засуджених майна великої вартості, прокурор вважає за необхідне застосувати до них конфіскацію майна для бодай часткового відшкодування заподіяних збитків і в дохід держави в порядку додаткового покарання - конфіскація майна.
Апеляції потерпілих (цивільних позивачів) та їхніх представників, в цілому, ґрунтуються на тих же доводах, які наводить і прокурор в своїй апеляційній скарзі, а тому судова колегія не бачить необхідності повторно викладати ці доводи в ухвалі, зауважуючи при цьому, що:
- ОСОБА_14 додатково вказує, що він практично не пропускав судових засідань, брав активну участь у дослідженні доказів, відстоював свою позицію, надав належні докази на обгрунтування позовних вимог та послався на відповідні джерела права, а тому суду належало не залишати його цивільний позов без розгляду, а прийняти за цим позовом законне, обгрунтоване і вмотивоване судове рішення. Крім того, посилаючись на свої показання, а також досліджені судом інші докази він вважає, що суд помилково визнав ОСОБА_17 та ОСОБА_18 винуватими лише в службовій недбалості, бо насправді вони, в організованій групі разом з Вербою вчинили злочини, передбачені ч. 5 ст. 191 КК України.
На цих підставах він просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_17 та ОСОБА_18 винуватими за ч. 5 ст. 191 КК України і в повному обсязі задовольнити його цивільний позов до ПАТ "Експобанк".
Подібні доводи і такі ж обгрунтування наводять в апеляціях потерпілі ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , представник двох останніх, а також ОСОБА_38 - адвокат ОСОБА_80 , ОСОБА_29 , хоч останній формально і просить не скасувати, а змінити вирок, теж просять скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати не лише ОСОБА_16 , а й ОСОБА_60 та ОСОБА_18 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, щодо останніх двох - з варіантами визнання їх винуватими у співучасті, з кваліфікацією їхніх дій також за ч.3 ст. 27 КК України, та в повному обсязі задовольнити позовні вимоги кожного з них про стягнення з ПАТ "Експобанк" всієї суми заявленого ним позову; ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , - також і про визнання винуватими ОСОБА_60 та ОСОБА_18 і за ч. 3 ст. 27 та ч. 4 ст. 190 КК України; ОСОБА_13 , крім того, висловлює свої пропозиції і щодо виду та розміру покарання, яке, на її думку, належить призначити засудженим.
Представник потерпілого ОСОБА_31 - адвокат ОСОБА_81 обґрунтовує необхідність скасування вироку в частині застосування до ОСОБА_16 Закону України "Про амністію у 2014 році", призначення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та додаткового покарання ОСОБА_18 у виді позбавлення права обіймати посаду головного бухгалтера ПАТ КБ "Експобанк", пропонує узгодити ці покарання з чинним КК України та задовольнити позовні вимоги свого довірителя.
Представник потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_66 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 - адвокат ОСОБА_82 , з аналогічних підстав, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_60 та ОСОБА_18 і ухвалити в цій частині новий вирок, визнавши ОСОБА_60 винуватим за ч. 3 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 КК України, а ОСОБА_18 - за ч.5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 КК України з призначенням їм за цим законом належного покарання, але в інших частинах апеляційних вимог не заявляє.
Потерпілий ОСОБА_83 в апеляційній скарзі з тих же підстав просить вирок скасувати в частині вирішення його цивільного позову і направити кримінальну справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, але в доповненні та змінах до апеляційної скарги висловлює прохання про скасування вироку в частині залишення його позовної заяви без розгляду та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позов у повному обсязі.
В доповненні до апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_84 також просить одночасно зі скасуванням вироку, скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного згідно постанов слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_85 від 1 та 19 лютого 2010 року, вказуючи на те, що підставою для прийняття згаданого рішення судом першої інстанції стали запевнення представника цивільного відповідача про наявність кредитного договору між ПАТ "Експобанк та Національним банком України, на підставі якого були укладені іпотечні договори та це майно ніби знаходилось у заставі раніше, ніж було заарештовано слідчим. Насправді, як він встановив, жоден зі звільнених судом з-під арешту вид майна - нерухомість у місті Києві, яка значилась належною ПАТ "Експобанк" - взагалі не знаходився під іпотекою у Національному банку України, тобто постанова суду ґрунтується на неправдивій інформації.
Засуджені ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та їхній захисник - адвокат ОСОБА_19 , натомість, аналізуючи надані органом досудового слідства та прокурором докази, досліджені судом першої інстанції, наполягають, що ці докази не можуть бутил покладені в основу обвинувачення перших двох навіть у халатності, тобто у злочині, передбаченому будь-якою із частин ст. 367 КК України, бо докази їх халатного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків відсутні, та не наведені такі і в формулюванні обвинувачення, як його виклав суд першої інстанції, і в обґрунтуванні та вмотивуванні цього обвинувачення. Навпаки, твердять ці апелянти, всі матеріали кримінальної справи, в тому числі самі відомості про своєчасно проведені внутрішні перевірки, перевірки вищими структурами банку, результати перевірок аудиторів, свідчать про те, що ОСОБА_16 не лише діяла самостійно, без будь-якого відома з їх боку, але й умисно вводила їх в оману щодо добросовісності її роботи, про що вона й сама в суді неодноразово заявляла. Вони ж виконували свої обов`язки сумлінно, а тому не могли, і не зобов`язані були, виявляти та упереджувати допущені нею злочинні дії.
На цих підставах вказані апелянти просять вирок щодо ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 скасувати і закрити справу щодо них за відсутністю в їхніх діях складу інкримінованого злочину.
Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора, потерпілих - цивільних позивачів та їхніх представників, які підтримали подані ними апеляційні вимоги та заперечили можливість задоволення апеляційних вимог засуджених і їхнього захисника; засуджених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та їх захисника - адвоката ОСОБА_19 на підтримку своїх апеляцій та проти апеляцій прокурора, потерпілих - цивільних позивачів та їх представників, засуджену ОСОБА_16 і її захисника - адвоката ОСОБА_20 , які підтримали правильність рішення суду першої інстанції та просили залишити вирок без змін, а всі подані апеляції - без задоволення, дослідивши докази у визначених межах, провівши судові дебати, надавши останнє слово засудженим, перевіривши та обговоривши доводи учасників кримінального провадження в сукупності з матеріалами справи, безпосередньо дослідженими судовою колегією доказами та письмовими запереченнями сторони захисту і представника цивільного відповідача на апеляції потерпілих - цивільних позивачів та прокурора, колегія суддів визнає наступне.
Всупереч міркуванням апелянтів, суд першої інстанції досить повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані сторонами обвинувачення, потерпілими, їх представниками та захистом докази, в тому числі й покладені в основу висновку про винуватість ОСОБА_16 у вчиненні за описаних у вироку обставин злочинів, передбачених ч. 54 ст. 191 та ч. 4 ст. 190 КК України, а ОСОБА_17 і ОСОБА_18 - у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, як вчинене описано у вироку, а також і докази, покладені в основу апеляцій, як прокурора, потерпілих - цивільних позивачів, так і сторони захисту.
Ці докази досить повно та правильно викладені у вироку, належно проаналізовані судом першої інстанції та визнані відносними, допустимими та достатніми для саме для того висновку, до якого прийшов суд у вироку.
Ці свої висновки суд першої інстанції ретельно обґрунтував і вмотивував не лише посиланнями на досліджені докази, а й на конкретні нормативні правові акти, підзаконні відомчі інструкції та положення, загально визнану судову практику, а тому по суті кримінальної справи прийшов до переконливого висновку, з яким судова колегія погоджується.
Так, насправді, ОСОБА_16 впродовж досудового слідства, в суді першої інстанції, та й в апеляційних засіданнях, в чому колегія суддів переконалась безпосередньо, допитавши її та дослідивши протоколи судових засідань, де викладені її показання, і на ці протоколи зауважень від учасників кримінального провадження не надходило, давала плутані і суперечливі показання щодо ролі та участі директора Філії ОСОБА_17 та головного бухгалтера ОСОБА_18 - від заяв про їх організаторську роль у вчиненні нею злочинних дій, з отриманням ними особисто частини коштів, якими вона незаконно заволоділа скориставшись своїм посадовим становищем начальника касового відділення Філії, до повного заперечення будь-якої їхньої причетності до цих злочинів.
При цьому, безпосередньо сприймаючи пояснення і показання ОСОБА_16 в апеляційних засіданнях, колегія суддів констатувала відверто виражені особливості її характеру, які полягали в намаганні сподобатися тому, хто задає питання, догодити йому, дати таку відповідь, на яку, як вона сподівається, той, хто запитує, розраховує. Так, навіть в одному апеляційному засіданні ОСОБА_16 могла надати взаємно виключні відповіді на запитання різних учасників судового розгляду, у разі ж наполягання надати чітку, конкретну і остаточну відповідь - розгублювалася, хвилювалась, скаржилась на погане самопочуття, відмовлялась з цієї причини надалі відповідати чи брати участь у продовженні судового засідання.
На цих підставах судова колегія згодна з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності критично оцінювати всі пояснення ОСОБА_16 і сприймати їх за достовірні лише в тих частинах, де вони підтверджені іншими доказами, не спростовані іншими доказами, і ие дозволяють їх тлумачити інакше, ніж поза всяким розумним сумнівом.
Такими суд першої інстанції обґрунтовано визнав фактично лише показання ОСОБА_16 в частині незаконного заволодіння нею особисто коштами в іноземній валюті та гривнях в період від 4 грудня 2006 року по 15 травня 2009 року, коли вона вчиняла злочинні дії, зловживаючи посадовим становищем начальника касового відділення Філії, обґрунтовано та вмотивовано визнавши її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також в період після вказаної дати і до 10 червня 2009 року, коли вона фактично такі ж дії вчиняла шляхом обману та зловживання довірою клієнтів, обґрунтовано кваліфікувавши їх за ч. 4 ст. 190 КК України.
Що ж стосується доводів прокурора, потерпілих - цивільних позивачів та їхніх представників, то ці доводи ґрунтуються на тій частині показань ОСОБА_16 , в яких вона свідчила проти ОСОБА_17 і ОСОБА_18 і саме ці показання суд визнав недостовірними і колегія суддів зі вказаних вище міркувань з цим рішенням погоджується, маючи на увазі загальний конституційний принцип кожен сумнів сприймати на користь обвинувачених.
При цьому, посилання прокурора, потерпілих ОСОБА_86 , ОСОБА_24 ОСОБА_66 , даних на досудовому слідстві та в засіданні суду першої інстанції, а ОСОБА_14 - підтверджених і в апеляційному засіданні, зокрема про те, що ОСОБА_17 , чи ОСОБА_18 підводили кожного з цих потерпілих до ОСОБА_16 повідомляли їй, що це надійні клієнти банку, треба їх вигідно "обслужити", що ОСОБА_16 в їх присутності писала цим клієнтам розписки про отримання нею від них коштів тощо, самі по собі не свідчать про причетність ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до злочинних дій ОСОБА_16 , бо ці потерпілі прямо не вказують на те, що директор чи головний бухгалтер Філії віддавали ОСОБА_16 злочинні накази незаконно заволодівати коштами вказаних клієнтів.
Навпаки, зазначені докази прямо свідчать про те, що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , недбало виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не контролювали належним чином діяльність ОСОБА_16 навіть стосовно "надійних клієнтів" банку, тобто беруться до уваги як докази вчинення ОСОБА_87 і ОСОБА_18 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Що ж до інших клієнтів банку, то вони, як видно з їхніх показань, мали стосунки тільки з ОСОБА_16 , більше того, не лише вона сама входила о них у довіру та зловживаючи своїм службовим становищем начальника касового відділення Філії, а в подальшому - користуючись раніше отриманою довірою та розміщенням своєї агенції в приміщенні, що належить Філії, а й самі клієнти банку повідомляли своїх друзів, родичів, знайомих про вигідні умови обміну валют чи вигідні проценти депозитів, які вони отримують саме від ОСОБА_16 і заохочували їх скористатися її послугами.
Таким чином, в частині апеляційних вимог прокурора, потерпілих - цивільних позивачів та їх представників щодо визнання ОСОБА_17 винуватим за ч. 3 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 і ч. 3 ст. 27 та ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_18 - винуватою за ч. ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 і ч. 5 ст. 27 та 4 ст. 190 КК України необхідно відмовити в задоволенні в силу недоведеності того, що ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 ці злочини вчинили і відсутності можливості усунути наявні суперечності та неповноту досудового слідства і судового розгляду, бо в цій частині суд першої інстанції прийняв законне, обгрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.
Не можуть бути задоволені апеляції засуджених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та їх захисника - адвоката ОСОБА_19 про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_17 і ОСОБА_18 за ч.2 ст. 367 КК України з наступних підстав.
Як було вказано вище, про їх участь у підведенні до начальника касового відділення Філії ОСОБА_16 деяких "надійних клієнтів" банку з проханнями вигідно обслужити саме цих клієнтів повідомляли сама ОСОБА_16 , а також потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , в тому числі ОСОБА_14 і в апеляційному засіданні наполягав, що саме в кабінеті ОСОБА_17 він передавав ОСОБА_16 гроші і там же вона писала йому розписку, а тому ці докази суд правильно визнав достовірними, бо вони послідовні, взаємно підтверджені, логічні і переконливі.
Ці докази, втім, свідчать про те, що навіть і дії ОСОБА_16 стосовно цих "надійних клієнтів" банку ОСОБА_17 та ОСОБА_18 належним чином не контролювали, що й дозволило їй протягом тривалого часу заволодівати коштами цих клієнтів у національній та іноземній валюті в особливо великих розмірах.
Більше того, про недбале ставлення до служби внаслідок несумлінного виконання службових обов`язків свідчить і та обставина, що, замість оформлення отриманих коштів належним чином, Островський в своїй присутності допускав складення не передбачених законами та відомчими інструкціями розписок ОСОБА_16 і в подальшому ні він, ні ОСОБА_18 не контролювали, хоч би і запізніле, але належне оформлення таких надходжень в касу банку і саме ця бездіяльність сприяла вчиненню ОСОБА_16 інкримінованих їй злочинів.
В посадові обов`язки ОСОБА_17 , крім іншого, входило забезпечення і організація діяльності Філії відповідне до переліку операцій згідно дозволу, наданого Банком у межах банківської ліцензії та дозволу, отриманого Банком на здійснення операцій, вимогам законодавчих актів України, нормативних актів Банку, наказів, розпоряджень, інших рішень Банку; видача в межах своїх повноважень обов`язкових для виконання працівниками Філії наказів та розпоряджень; безпосередній контроль виконання кожної окремої функції Філії.
Ці свої обов`язки ОСОБА_78 також з недбальства, внаслідок несумлінного до них ставлення не виконував.
У справі встановлено, що, будучи директором Філії з 17 травня 2000 року, ОСОБА_17 діяльність Філії у відповідність до вимог законодавчих актів України, нормативних актів Банку, наказів, розпоряджень, інших рішень Банку не привів і в межах своїх повноважень належних для забезпечення законного функціонування Філії та упередження злочинів обов`язкових для виконання працівниками Філії наказів та розпоряджень не видавав і безпосередньо не контролював виконання кожної окремої функції Філії.
Так, всупереч вимогам законодавчих актів України, зокрема Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 28 листопада 2007 року, а аналогічні Закони в Україні існували і з 20 березня 1991 року № 872-ХII, 7 грудня 2000 року № 2121-III, нормативних актів, зокрема затвердженої Постановою Правління Національного Банку України 14 серпня 2003 року "Інструкції про касові операції в банках України", з подальшими змінами, наказів та розпоряджень Банку, зокрема "Положення про здійснення вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами в національній та іноземній валюті" затвердженого президентом цього банку 2 лютого 2004 року, "Положення про здійснення касових операцій в КБ "Експобанк", роботу філії в частині відповідності згаданим вимогам не налагодив, і сам відповідну посадову інструкцію начальника відділу касових операцій видав лише 20 грудня 2007 року, а посадову інструкцію головного бухгалтера Філії він видав лише 19 січня 2009 року.
В силу цієї бездіяльності, у Філії протягом тривалого часу належна робота з внесками громадян в іноземній та національній валюті організована не була, встановленим порядком депозитні рахунки не відкривались, обмежуючись розписками ОСОБА_16 про отримання коштів, записами в не знищених, невстановленого зразка, депозитних книжках та картонках, чорнових записах ОСОБА_16 у її робочих зошитах, які зберігалися особисто у ОСОБА_16 , і тому не піддавались контролю з боку керівництва, не знищеними тривалий час залишалися такі, що втратили чинність штампи, що й сприяло вчиненню нею злочинних дій протягом тривалого часу.
Саме цю бездіяльність директора Філії ОСОБА_17 суд першої інстанції правильно визнав доведеною сукупністю цих, а також інших, описаних у вироку, доказів та розцінив як недбале виконання ОСОБА_17 його як директора Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк" службових обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення у виді невжиття заходів для упередження і припинення злочинної діяльності та правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 367 КК України за кваліфікуючою ознакою спричинення тяжких наслідків.
З аналогічних підстав правильне рішення прийняв суд і в частині визнання винуватою ОСОБА_90 в службовій недбалості, бо вона, будучи, як було доведено, достеменно поставленою до відома принаймні про деякі випадки неналежного оформлення банківської документації Вербою, навіть ці випадки не проконтролювала, і врешті жодних заходів для припинення неправильної організації банківської роботи в частині не оформлення належним чином депозитних рахунків на внески, в тому числі у національній та іноземній валюті, не оформлення обміну валют, невнесення реальних надходжень коштів в касу банку, не знищення таких, які не відповідають встановленим зразкам депозитних книжок, карточок, штампів, не вживала, тобто, достовірність облікових даних, повноту відображення господарських операцій філії, фінансову та касову дисципліну, всупереч прямим своїм обов`язкам, відображеним в п, п. 3.5. п. 36, п. п. 3., 9.3 п. 16, в порушення п.п. 3.1., 3.4., 3.5.. 5.1. посадової інструкції головного бухгалтера - керівника бек-офісу Станкобудівної філії ВАТ КБ "Експобанк", (затвердженої директором ОСОБА_17 від 19 січня 2009 року), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року, ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 28 листопада 2007 року не виконала, чим не вжила заходів до упередження чи припинення злочинних дій ОСОБА_16 , які останньою вчинялися протягом тривалого часу з грудня 2006 року по червень 2009 року, що потягло тяжкі наслідки у виді спричинення клієнтам банку матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, тобто за ч. 2 ст. 367 КК України.
При цьому, судова колегія має на увазі, що посилання в апеляціях ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та їхнього захисника ОСОБА_19 на те, що у Філії у встановлені строки проводились внутрішні перевірки, перевірки та ревізії, які влаштовували керівні органи Банку, аудиторські перевірки, які жодних порушень не встановлювали, що встановленим порядком знімались і відправлялись у сховище банку чи здавались інкасаторам залишки національної та іноземної валюти на кінець робочого дня тощо, не спростовують цього обвинувачення, а навпаки, - його підтверджують, бо такі результати стали можливими саме через відсутність належно налаштованої та документованої системи прийняття та обігу коштів, негайної здачі їх в касу, перевірок робочих місць тощо, чого ні ОСОБА_17 , ні ОСОБА_18 не виконували в силу несумлінного ставлення до виконання своїх службових обов`язків.
За таких обставин апеляційні скарги засуджених ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 і їх захисника - адвоката ОСОБА_19 задоволенню не підлягають, бо і в цій частині суд ухвалив законне, обгрунтоване, вмотивоване і справедливе рішення.
Розглядаючи апеляційні вимоги прокурора та потерпілих - цивільних позивачів і їх представників, судова колегія визнає наступне.
Відповідно до положень ст. 28 КПК України 1960 року, за правилами якого проведено досудове слідство і проводиться судовий розгляд,, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.
Такий позов може бути пред`явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи, але до початку судового слідства. Відмова у позові в порядку цивільного судочинства позбавляє позивача права пред`явити той же позов у кримінальній справі. Водночас, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Чинне на час ухвалення судового рішення кримінально-процесуальне та цивільно- процесуальне законодавство дійсно передбачало лише два варіанти залишення цивільного позову без розгляду, на які обґрунтовано послалися прокурор, потерпілі - цивільні позивачі та їхні представники в апеляціях, і які у цьому конкретному випадку практично відсутні, за винятком смерті потерпілого ОСОБА_66 і відсутності на час ухвалення судового розгляду його правонаступника, який міг би належно представляти в суді його інтереси.
Вирішуючи залишити частину позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції фактично послався лише на те, що потерпілі не визначили характер спірних правовідносин та відповідні норми матеріального права, які ці правовідносини регулюють, одночасно посилаючись на норми ст. ст. 1166 та 1172 ЦК України.
Аналізуючи ж ці правові норми, суд вказав, що такі посилання не є правильними, бо ст. 1172 ЦК України встановлює відповідальність, яка витікає з деліктних правовідносин, а ст. 1166 цього ж кодексу встановлює матеріальну відповідальність, яка витікає з правовідносин договірного характеру.
Більш детально суд цього формулювання не пояснив, але очевидно, що при цьому він мав на увазі, зокрема те, що у випадку будь-якого способу вирішення цивільних позовів у цій справі, постраждають перед усім потерпілі - цивільні позивачі, бо суд не зможе задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі, а лише в межах обвинувачення, визнаного цим судом доведеним, тобто, як і було судом зроблено в частині випадків - стягнувши заподіяну моральну та матеріальну шкоду винятково з ОСОБА_16 , а не солідарним порядком з неї та ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , а також і з ПАТ "Експобанк" як юридичної особи, яка мала певний обов`язок відповідати за шкоду, спричинену її працівниками при виконанні ними своїх трудових обов`язків, і до того ж, - лише у визначених трудовим законодавством межах.
Відмова в задоволенні позовних вимог, або задоволення їх частково - також не можливі, бо такі рішення не лише не задовольнять потерпілих - цивільних відповідачів, але й підірвуть довіру до висновку суду щодо доведеності провини кожного з обвинувачених, будуть неправильними в плані застосування основних принципів процесуального судочинства, істотно порушать права та охоронювані законом свободи і інтереси учасників кримінального провадження.
Послався також суд на право у виняткових випадках, коли у даному судовому засіданні разом з ухваленням вироку практично неможливо провести розрахунки за кожною з позовних заяв, а такі розрахунки уточнювались потерпілими впродовж всього судового розгляду в судах першої, та й апеляційної, інстанцій, зважаючи на неможливість в подальшому відкладати вирішення кримінальної справи по суті обвинувачення, маючи також на увазі, що в будь-якому випадку залишення позовних заяв без розгляду не відобразиться негативно на правильності рішення суду щодо обсягу обвинувачення, в якому кожен з обвинувачених визнаний винуватим, юридичної кваліфікації скоєного ними, виду та розміру покарання, та й інших питань, які вирішує суд при прийнятті рішення, залишити цивільні позови без розгляду з передачею їх на розгляд в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд, як правильно зауважили апелянти, будь-яких правових обґрунтувань чи прикладів загально визнаної судової практики не навів, бо таких насправді не існує.
За таких обставин, судова колегія мала б скасувати вирок в частині залишення низки цивільних позовів без розгляду і призначити новий розгляд цих позовів у порядку цивільного судочинства.
Однак, фактично таке саме рішення - про передачу цивільних позовів на розгляд у порядку цивільного судочинства, прийняв і суд першої інстанції, тобто, хоча формально і не дотримавшись вимог чинного на час ухвалення рішення кримінально-процесуального закону, але фактично прийнявши рішення правильне і справедливе, яке жодним чином не обмежило можливість зацікавленим особам в подальшому, в порядку цивільного судочинства здійснювати захист своїх дійсних чи гаданих прав, свобод і законних інтересів, не сплачуючи, до того ж, державного мита, а також і маючи на увазі, що на цей час ПАТ "Експобанк" встановленим порядком визнаний банкрутом, відповідати за позовами до Банку, у визначених законом межах, має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, на цей час, порівняно з періодом, до якого відносяться злочинні дії, істотно змінилися обставини, курси валют тощо, отож права та законні інтереси учасників провадження можуть бути задоволені в більш повних обсягах, і судом, який розглядатиме цивільні позови більш професіонально, ніж суд, який спеціалізується в розгляді справ кримінальних.
В силу викладеного, судова колегія залишає без задоволення апеляційні вимоги прокурора, потерпілих - цивільних позивачів та їхніх представників в частині скасування вказаного рішення суду першої інстанції, визнаючи це більш доцільним, а також і спрямованим на більш повний та всебічний захист прав учасників провадження і уникнення подальшої тяганини в розгляді кримінальної справи.
В силу наведених міркувань, не можуть бути задоволені й інші апеляційні вимоги, бо вони ґрунтуються на відстоюванні правової позиції про винуватість ОСОБА_17 і ОСОБА_18 у вчиненні злочинів організованою групою разом з ОСОБА_16 , а ця позиція матеріалам кримінальної справи і чинному кримінальному та кримінально-процесуальному закону суперечить.
Що стосується позиції представника потерпілого ОСОБА_31 - адвоката ОСОБА_93 про скасування вироку в частині застосування до ОСОБА_16 Закону України "Про амністію у 2014 році", призначення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та додаткового покарання ОСОБА_18 у виді позбавлення права обіймати посаду головного бухгалтера ПАТ КБ "Експобанк", з пропозицією узгодити ці покарання з чинним КК України, то вона не ґрунтується на чинному на час вчинення кримінальних правопорушень кримінальному законодавстві України, бо на той час одне з можливих покарань за ч. 2 ст. 367 КК України було передбачене у виді штрафу від 50 до 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а посилене це покарання було лише внесенням відповідних змін до санкції ч. 2 ст. 367 КК України Законом України від 5 січня 12011 року
Стаття 2 Закону України "Про амністію у 2014 році" прямо передбачає обов`язок " Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання."
У цьому випадку встановлені у вказаній правовій нормі винятки не стосуються ОСОБА_16 , вона відбула у зв`язку з цією справою у попередньому ув`язненні два роки сім місяців три дні в період до набрання Законом "Про амністію у 2014 році" чинності, остаточне покарання їй призначене у виді позбавлення волі строком на десять років, відбутий строк покарання, таким чином, перевищує одну чверть призначеного покарання, отож суд першої інстанції прийняв у цій частині правильне рішення.
Чинна на час вчинення ОСОБА_18 злочину санкція ч. 2 ст. 367 КК України передбачала, серед інших можливість призначення покарання у виді пообіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Сама конструкція цього тексту не вказує на будь-які правила визначення які саме "певні посади" і який саме вид "певної діяльності" вправі обрати суд, призначаючи обвинуваченому покарання.
Отож, рішення суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_18 права обіймати саме певну посаду "головного бухгалтера ПАТ КБ "Експобанк", цій правовій нормі не суперечить.
До того ж, суд обґрунтовано прийняв рішення про необхідність звільнити ОСОБА_18 від відбування призначеного їй покарання у зв`язку з закінченням визначеного строку давності, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України.
Таким чином, ці міркування апелянта практичного значення не мають і самі по собі не можуть послужити достатньою підставою для зміни чи скасування судового рішення, яке, в цілому, є законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим.
Аналізуючи апеляційну скаргу потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_14 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року про скасування арешту на нерухоме майно, накладеного згідно постанов слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_85 від 1 та 19 лютого 2010 року, судова колегія визнає, що ця апеляція також не підлягає задоволенню, бо на час прийняття судом першої інстанції цього, оскарженого, рішення, суд володів достатніми для такого рішення приводами, підставами та належними доказами.
Та обставина, що в подальшому ОСОБА_14 виявив, що суду були надані неправдиві відомості про іпотечні обмеження власності ПАТ КБ "Експобанк", бо насправді таких обмежень не було, може вказувати на можливість перегляду цього рішення за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що передбачає окремий порядок такого перегляду і виходить за межі компетенції цієї судової колегії.
Таким чином, судова колегія визнає, що в задоволенні всіх апеляційних скарг потрібно відмовити в повному обсязі, бо судом ухвалені законні, обгрунтовані, вмотивовані та справедливі судові рішення.
В силу вказаного, керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_94 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , представника потерпілих ОСОБА_38 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 - адвоката ОСОБА_95 , представника потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , ОСОБА_34 , ОСОБА_36 - адвоката ОСОБА_96 , представника потерпілого ОСОБА_31 - адвоката ОСОБА_97 , обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , їхнього захисника - адвоката ОСОБА_19 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 1 липня 2014 року відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а потерпілого ОСОБА_14 - і на постанову цього ж суду від 15 грудня 2012 року у цій кримінальній справі, залишити без задоволення,а вказаний вирок та постанову суду першої інстанції, - без змін.

Судді: