ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/334/21 Справа № 711/8141/20 Категорія: ч.1 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0003314 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:
- 20.06.2002 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
- 28.07.2004 Соснівським районним судом м. Черкаси за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 13.07.2006 із місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 16 днів;
3) 26.01.2011 Соснівським районним судом м. Черкаси за ст.ст. 185 ч.2, 121 ч.1, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 10.02.2016 у зв`язку з відбуттям покарання,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до 6 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 26 лютого 2021 року.
На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 15 вересня 2020 року по 26 лютого 2021 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 17 тис. 556 грн.98 коп.
Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2021 ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 20 годині 55 хвилин 14 вересня 2020 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар ножем в ліву частину живота. Внаслідок вказаних умисних дій обвинуваченого потерпілому завдано тілесні ушкодження у вигляді рани передньої поверхні живота у здухвинній ділянці зліва, яка проникає в черевну порожнину з ушкодженням тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, та крововиливу в черевну порожнину, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як таких, що небезпечні для життя.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просив його змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 в з`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано стан здоров`я ОСОБА_8 , а саме наявність ряду невиліковних хвороб, які в місцях позбавлення волі загострюються та можуть призвести до невідворотних наслідків.

Судом не взято до уваги щире каяття обвинуваченого, сприяння у розкритті злочину та визнавальні покази, що лягли в основу вироку.

Вважає, що покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України відповідатиме меті покарання та особі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , тому судом апеляційної інстанції вирок районного суду в цій частині не перевіряється.

Доводи захисника ОСОБА_7 про суворість призначеного обвинуваченому покарання та необхідність його пом`якшення з застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши часткове визнання винуватості обвинуваченим, його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, пом`якшуючі покарання обставини наявність низки захворювань та обтяжуючі рецидив кримінальних правопорушень, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 121 КК України, у виді 6 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, та із звільненням його від відбування реального покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних та корисливих кримінальних правопорушень, у тому числі за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, за яке відбував реальне покарання, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, після відбуття покарання за попереднім вироком суду, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке, крім того, призначено судом першої інстанції в розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не взято до уваги стан його здоров`я, а саме наявність захворювань на ВІЛ Снід, гепатити та туберкульоз, а також його щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, визнання вини, що є підставами для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України, є необґрунтованими.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції в повній мірі враховано стан його здоров`я, що дало суду підстави не призначати останньому покарання у максимальних межах, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що останній поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсував йому перенесені страждання, при цьому вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений визнав частково.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів всі дані про особу ОСОБА_8 та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання, і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69,75 КК України, як про це просить захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, ч. 1 п. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2021 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді