Справа № 274/7405/20 Провадження № 1-кс/0274/1047/21 УХВАЛА
27.07.2021 м.Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні,
Вважає, що постанова слідчого не є вмотивованою, оскільки не містить жодної підстави вважати її особою, якій не завдано шкоди; є необґрунтованою та не узгоджується з положеннями КПК України.
Скаржник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи за її скаргою у судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву, в якій вказує на те, що вимоги скарги підтримує повністю, просить розгляд скарги провести без її участі.
З урахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, враховуючи позицію заявника про можливість розгляду скарги у його відсутність, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність скаржника ОСОБА_3 .
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив та надав заяву про розгляд скарги в його відсутності, також направивши до суду матеріали кримінального провадження.
Відсутність слідчого, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги, що передбачено ч. 3 ст. 306 КПК України.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 5 ст. 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
31.12.2020 ОСОБА_3 подала до слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській облсті ОСОБА_4 клопотання про залучення її до провадження в якості потерпілої.
Постановою слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 02.01.2021 відмовлено у в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні .
Процесуальне рішення слідчого мотивоване тим, що в ході розслідування кримінального провадження та зі змісту заяви ОСОБА_3 не вбачається заподіяння їй майнової, фізичної чи моральної шкоди.
Проте, такий висновок слідчого є передчасним, адже всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 , зазначених у заяві (клопотанні), не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні останньої потерпілою у кримінальному провадженні.
Посилання у постанові на положення кримінального процесуального закону не можна ототожнювати з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Водночас, слідча, в порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежилася лише посиланням на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_3 майнової, фізичної чи моральної шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останньої про залучення у якості потерпілої, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останньою у постанові не наведено, що є неприпустимим.
За таких обставин вимоги скарги в частині скасування оскаржуваної постанови слідчого є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
В той же час слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимог скарги щодо зобов`язання слідчого винести мотивовуану постанову про розгляд клопотання з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, за змістом статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Таким чином сама по собі наявність заяви про залучення особи до провадження як потерпілого за нормою кримінального процесуального закону надає такій особі прав і обов`язків потерпілого. Отже наявність такої заяви у матеріалах кримінального провадження фактично підтверджує статус заявника як потерпілого і не вимагає будь-яких інших дій для підтвердження набуття даного процесуального статусу у кримінальному провадженні.
Зазначена позиція повністю відповідає роз`ясненням, наданим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017. Так, у даному Листі суд касаційної інстанції зазначив, що «по-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших - обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування».
За наведених обставин, на думку слідчого судді, у задоволенні вимог скарги про зобов`язання слідчого винести вмотивовану постанову про розгляд клопотання слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 55, 303, 307 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1