Справа № 444/3112/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/412/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року у м. Львові
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бучач, Бучацького району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

встановила:
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2019 року і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання 4 роки і 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.
Обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 18.03.2021 року, тобто з часу обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 07.11.2019 року на майно - мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 7» («Xiaomi Redmi Note 7) IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 - скасовано.
Вирішено питання про речові докази.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеності вини у вчиненому злочині та вірності кваліфікації його дій, просить змінити оскаржуваний вирок та обрати йому за ч. 2 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що призначене йому покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає тяжкості скоєного злочину та його особі. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність шкоди, заподіяної потерпілій, яка у судових дебатах просила суворо його не карати, пробачила його та зазначила про відсутність до нього претензій. Також, суд першої інстанції не врахував те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, яка тривалий час хворіє. Зауважує про готовність понести покарання, однак вважає, що призначене йому судом першої інстанції покарання є суворим.
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 22 жовтня 2019 року близько 17 години, знаходячись у сквері в АДРЕСА_2 , умисно, повторно, з метою викрадення чужого майна підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та не кажучи до останньої жодного слова умисно вирвав з її правої руки мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 7» («Xiaomi Redmi Note 7"), по якому вона розмовляла, таким чином відкрито заволодів ним, після чого не реагуючи на прохання потерпілої припинити протиправні дії та віддати телефон, покинув місце події та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, занісши телефон за місцем проживання. В результаті спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5300 гривень 00 копійок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
При апеляційному розгляді обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.
Прокурор заперечив апеляційні вимоги обвинуваченого з огляду на безпідставність таких, та просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначив, що початок строку відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з 22 лютого 2021р.
Заслухавши доповідача, думку присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Щодо апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про призначення йому покарання, колегія суддів враховує наступне.
В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, і у даному кримінальному провадженні злочин вчинено обвинуваченим під час іспитового строку, що свідчить про небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення, те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Даних про те, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 перебувають особи, зокрема, його мати, матеріали справи не містять, і такі судом апеляційної інстанції не враховуються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 , який не працює та не займається суспільно - корисною працею, замість надання допомоги матері проводить свій час на власний розсуд, вчиняючи при цьому незаконні дії.
Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, що є мінімальним згідно санкції даної статті, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 був засуджений вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки.
Не відбувши покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2019 року обвинувачений ОСОБА_6 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за який його засуджено оскаржуваним вироком.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднав до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03.07.2019 року, та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_6 покарання та визнає подану ним апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки така не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку у частині призначеного обвинуваченому покарання.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно визначено початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання.
Так, згідно вироку Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою і початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 18 березня 2021 року, тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою .
Проте, у межах даного кримінального провадження ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року обвинуваченого ОСОБА_6 тимчасово залишено у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» у зв`язку із здійсненням судом першої інстанції судового розгляду даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 130-131).
Отже, на переконання колегії суддів, у даному випадку початок строку відбування обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі слід рахувати з часу тимчасового залишення обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», а саме з 22 лютого 2021р.
За таких обставин вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 слід змінити у частині визначення початку строку відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 змінити у частині визначення початку строку відбування покарання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 22 лютого 2021р.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: