Справа № 447/274/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/340/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовлено.

На цю ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задоволити подання та застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно дострокове звільнення.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, несправедливою, така постановлена з істотним порушенням норм процесуального права засудженого, висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи та не ґрунтуються на повному, всебічному, незалежному дослідженні всіх істотних обставин справи. Звертає увагу, що у судовому засіданні суду першої інстанції представник ВК підтримав подання з тих підстав, що засуджений відбув встановлену законом частину покарання, працевлаштований та добросовісно працює в установі, приймає участь у програмах виховного впливу, має 5 заохочень, стягнення відсутні. Захисник вважає, що наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 має право на умовно-дострокове звільнення, однак суд першої інстанції прийшов до помилкового та безпідставного висновку, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.Наголошує, що посилання суду першої інстанції на вчинення засудженим тяжкого злочину та наявність заборгованості по цивільному позову, яка частково регулярно по мірі можливості засудженим погашається є порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думкупрокурора, який заперечив апеляційні вимоги захисника, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали подання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.06.2018р. ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

Даний вирок суду 21.12.2018р. Хмельницьким апеляційним судом в частині призначення покарання скасовано та постановлено у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

Початок строку відбування покарання 01.01.2018р., кінець строку 01.01.2024р.

Згідно характеристики, перебуваючи у СІЗО м. Хмельницьк засуджений порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. У Миколаївську ВК № 50 засуджений ОСОБА_7 прибув 26.02.2019р. За власною ініціативою з перших днів перебування в колонії виявив бажання працювати. За час відбування покарання у Миколаївській ВК № 50 режиму утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, 5 разів заохочувався за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить належні висновки, приймає активну участь у суспільно-корисній праці щодо покращення комунально-побутових умов для засуджених відділення та роботах по благоустрою колонії. 23.01.2020р. ОСОБА_7 переведений до дільниці соціальної реабілітації. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Творчість».

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Начальник ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» звернувся до суду із поданням, погодженим головою спостережної комісії, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , оскільки він відбув встановлену ст. 81 КК України частину строку покарання і довів своє виправлення. У поданні зазначено, що станом на 06.01.2021р. невідбутий засудженим термін покарання складає 2 роки 11 місяців 25 днів.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що таке подання є передчасним, оскільки засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, цивільний позов не відшкодував, та не вчинив жодних дій на його погашення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали подання та вірно встановив, що засуджений відбуває покарання призначене за вчинення злочинів, один із яких є тяжким злочином. Згідно характеризуючи даних ОСОБА_7 , який має заохочення та не має стягнень, відбув встановлену законом частину покарання та стає на шлях виправлення. Крім цього, суд першої інстанції вірно врахував, що за вироком суду з засудженого підлягає до стягнення на користь потерпілих відшкодування моральної шкоди у розмірі 773 000 грн., яке на даний час ним не погашена.

При цьому, як у судовому засіданні суду першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи засуджений ОСОБА_7 так і не зміг пояснити у яких саме програмах чи виховних заходах він бере участь та де він працевлаштований.

Апеляційні покликання про відсутність порушень вимог режиму утримання, та неодноразове заохочення з боку адміністрації установи внаслідок відповідної поведінки та сумлінного ставлення до праці, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ч.2 ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд враховує те, що засуджений перебуває у місцях позбавлення волі з 01.01.2018р., у ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» перебуває з 26.02.2019р. і перше заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав 07.10.2019р.

Врахування судом першої інстанції факту відбування ОСОБА_7 покарання за вчинення, зокрема тяжкого злочину, а також наявність невідшкодованої засудженим моральної шкодиу значному розмірі, визначеного вироком суду, у сукупності із іншими обставинами є вірним.

Апеляційні доводи захисника про те, що заборгованість по цивільному позову частково регулярно по мірі можливості засудженим погашається жодними доказами по справі не підтверджені.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, щозазначені у поданні адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)»та наведені захисником в апеляційній скарзі обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_7 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 22.03.2021р. відносно засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: