Справа № 128/1063/21
УХВАЛА
Іменем України

29 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000248, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що приблизно о 23 годині 25.12.2020, він перебуваючи у парку, що розташований в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, підійшов до ОСОБА_4 та його подруги ОСОБА_7 , які відпочивали на лавочці. У подальшому, ОСОБА_6 маючи умисел на вчинення хуліганства, без будь-яких причин, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке проявилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці, підійшовши до ОСОБА_4 , почав виражатись в його сторону нецензурною лайкою, висловлювати претензії щодо спілкування останнього російською мовою, після чого наніс ОСОБА_4 удар кулаком правої руки в область лобної ділянки ліворуч.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, показуючи свою зверхність над оточуючими, ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_4 , який разом із ОСОБА_7 намагався відійти, повалив його на землю та наніс останньому кулаком правої руки близько двох ударів в область лівого передпліччя та голови, близько двох ударів лівою рукою в область правої руки та один удар лівою ногою в область правого плеча.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, множинних забоїв (осадження, набряк, синці, кровопідтьоки) м`яких тканин голови; травматичний вивих правого плеча.

Згідно висновку експерта №19/152 від 25.02.2021 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, множинних забоїв (осадження, набряк, синці, кровопідтьоки) м`яких тканин голови належать до легких тілесних ушкоджень, а тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху правого плеча - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав подану письмову заяву про закриття провадження по справі, просив закрити кримінальне провадження і звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, оскільки він відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про які внесено в ЄРДР на підставі його заяви, а в іншій частині обвинувачення вони з обвинуваченим примирилися. Так, обвинувачений перед ним вибачився, відшкодував йому матеріальні та моральні збитки, будь-яких претензій до обвинуваченого він не має.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали подане письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, відповідно до якого вказали, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 примирилися, ОСОБА_6 вибачився за скоєний злочин та проявив розкаяння у скоєному, потерпілий не має жодних матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого, на останнього образ не тримає, обвинувачений злочин вчинив вперше, за місцем проживання характеризується позитивно. Також вказали, що потерпілий ОСОБА_4 також відмовляється від приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, досудове розслідування якого було розпочато за його заявою. Тому просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296, в зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із примиренням з потерпілим та відмовою потерпілого від приватного обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчомусудовому засіданні не заперечувала проти закриття кримінального провадження, враховуючи що кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України здійснюється за формою приватного обвинувачення, тому потерпілий вправі відмовитись від обвинувачення, що є підставою для закриття кримінального провадження згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також прокурор вважає, що наявні підстави для закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 46 КК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності та примирився з потерпілим.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд дійшов наступного висновку.

Так, примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути досягнутим в будь-який момент під час судового провадження до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, суд проінформував обвинуваченого та потерпілого про правову природу такого примирення та його наслідки.

Згідно з ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, серед іншого, ч. 1 ст. 122 КК України.

Положеннями ч. 4 ст. 26 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Оскільки відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, враховуючи, що форма даного кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є приватною, потерпілий відмовився від обвинувачення та клопоче про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а обвинувачений проти цього не заперечує, переконавшись, що заява потерпілого ОСОБА_6 добровільна, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в частині його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Згідно з положеннями ст.ст. 285, 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 12.08.2020 у справі № 127/31068/19 наголосив, що особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів вищевказаної тяжкості, які утворюють сукупність, не перешкоджає звільненню обвинуваченого від кримінальної відповідальності за умови, що вони не складають реальної сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КК України, сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

Сукупність злочинів може бути ідеальною та реальною. Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно, а також г) наявність усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК. Реальна сукупність має місце, коли особа в різний час кількома різними та відокремленими одне від одного діяннями вчинила два або більше злочинів. Кожен зі злочинів, які становлять сукупність, кваліфікується окремо за відповідною статтею (частиною статті) КК.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність у інкримінованих ОСОБА_6 діяннях ознак саме ідеальної сукупності кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що однією дією в один час вчинив одночасно два кримінальних правопорушення, тому в даному випадку має місце притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення кожного кримінального правопорушення вперше.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України як особа, що вперше вчинила кримінальний проступок, примирився з потерпілим та відшкодував завдану потерпілому шкоду в добровільному порядку, переконавшись, що заява потерпілого та обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності добровільна, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, суд вважає, що такі дії відповідають ст. 46 КК України, а кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України підлягає закриттю зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Інші клопотання, які підлягають до вирішення в даному кримінальному провадженні, відсутні.

Керуючись ст. 46 КК України, ст.ст. 284 - 288, 314, 477 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Закрити кримінальне провадження № 0000248, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020, в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_4 .

Закрити кримінальне провадження № 0000248, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020, в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_4 від обвинувачення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: