Справа № 308/4399/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та інших учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/145/21, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року змінено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на період судового розгляду кримінального провадження, але не більше шістдесяти днів, а саме до 20 травня 2021 року, без можливості внесення застави.

В ухвалі вказується на те, що ухвалою цього ж суду від 07.05.2020 обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливість внесення застави в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 336320 грн., і дію вказаного запобіжного заходу продовжено, зокрема за ухвалою цього суду від 05.02.2021, строком до 07.04.2021 включно. В ухвалі також вказується на те, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом взято до уваги те, що 07.05.2020 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 17.08.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230, відповідно до якого ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що докази, зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження виявилися достатніми для обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що зрештою свідчить про «обґрунтованість підозри» ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що 24.02.2021 ухвалою судді ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження, внесеного 09.01.2020 до ЄРДР за №0000007 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (єдиний унікальний номер справи 308/675/20) передано судді ОСОБА_9 для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з розглядуваним останнім кримінальним провадженням за єдиним унікальним номером судової справи 308/4399/20. Відповідно до ухвали цього ж суду від 05.02.2021 вказані кримінальні провадження об`єднані в одне. Окрім цього в ухвалі вказується на те, що при обранні та надалі при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 судом взято до уваги наявність ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, що вказані ризики не зникли, не зменшились і продовжують існувати. В ухвалі також вказується на те, що ОСОБА_7 інкримінується повторність вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин; в провадженні цього ж складу суду знаходиться два кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а згідно з даних АСДС «Д-3» у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що свідчить про наявність ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. При цьому встановлення обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, шляхом дослідження їх відповідними доказами у об`єднаному кримінальному провадженні, на даний час не здійснювалося, зокрема свідки не допитувалися, що створює загрозу незаконного впливу ОСОБА_7 на таких з метою зміни даних ними під час досудового розслідування показів. Враховуючи наведене, а також те, що діяльність у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема зі збуту вказаного, є прибутковою, суд дійшов переконання, що внесення застави в будь-якому розмірі не стимулюватиме ОСОБА_7 до виконання обов`язків, покладених на нього судом, у зв`язку з тим, що втрата застави шляхом звернення її у дохід держави у разі невиконання процесуальних обов`язків не потягне таких фінансових обтяжень, які будуть спонукати його виконувати процесуальні обов`язки та запобігати встановленим судом ризикам. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема у здійсненні збуту вказаного серед громадян, вживання наркотиків та психотропних речовин є кримінально караним діянням, що викликає залежність та згубно впливає на стан здоров`я людини, суд вважає, що подальше утримання ОСОБА_7 під вартою є виправданим й з огляду на суспільний інтерес. Разом із тим, у порядку виключення, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає недоцільним визначати будь-який розмір застави, оскільки визначення розміру застави, що перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на думку суду, не упередить ризик можливого продовження обвинуваченим злочинів, а визначення ж розміру застави в непомірно великому розмірі, який обвинувачений завідомо не зможе внести, суд вважає недоцільним, так як лише номінально виконуватиме припис КПК України про необхідність визначення застави. Тому, суд дійшов висновку про доцільність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що сторона обвинувачення звернулася до суду не з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , а з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість суд, розглянувши таке клопотання та задовольнивши його, фактично вирішив інше питання, яке не ініціювалося стороною обвинувачення, що підтверджується змістом та вимогами клопотання сторони обвинувачення, в якому жодним чином не відображено та не зазначено вимоги щодо зміни раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу, а міститься прохання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу. Посилається на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, вказує на те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України класифікується як тяжкий, а тому при постановленні оскаржуваної ухвали суд не мав права керуватися положеннями п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, і як наслідок, приймати рішення про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу без визначення розміру застави. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , неявка яких з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від вищевказаних осіб не надходило, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання під час досудового слідства підозрюваному та під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при продовженні строку дії цього запобіжного заходу не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано взяв до уваги і те, що: ОСОБА_7 інкримінується повторність вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин; у провадженні цього ж складу суду знаходиться два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а згідно з даних АСДС «Д-3» у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що свідчить про наявність ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку тому факту, що встановлення обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, шляхом дослідження їх відповідними доказами у об`єднаному кримінальному провадженні, на даний час не здійснювалося, зокрема свідки не допитувалися, що в свою чергу створює загрозу незаконного впливу ОСОБА_7 на таких з метою зміни даних ними під час досудового розслідування показів, із чим погоджується й апеляційний суд.
Тому, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років із конфіскацією майна, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.
При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 у силу характеру інкримінованого йому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов належного висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні й такі, що не дають підстав для відмови в продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу на більш м`який.
При оцінці доводів апеляційної скарги про відмову в продовженні ОСОБА_7 строку тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що сторона захисту не посилається в апеляційній скарзі на будь-які обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченго, а також не надала будь-яких доказів (документів) у підтвердження сімейного, матеріального та фінансового стану обвинуваченого, - що в свою чергу не дає підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який, який би відповідав ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого та обставинам, за яких вчинено кримінально-карні дії.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_7 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинене, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів.
Також колегія суддів бере до уваги те, що обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підлягає з`ясуванню в ході судового розгляду кримінального провадження, однак, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується (скоєні кримінально-протиправні діяння віднесені до тяжких злочинів), покарання, яке передбачено за їх вчинення, а також дані про особу обвинуваченого (повторно обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів), дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищенаведених ризиків, запобіганню яких, на переконання колегії суддів, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На будь-які інші обставини у підтвердження доводів про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, чи незастосування запобіжного заходу взагалі, в апеляційній скарзі не вказується.
При цьому, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою продовжено відповідно до вимог та в межах строку, визначених ст. 197 КПК України.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не дав належної оцінки тому факту, що при обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як альтернативу було визначено заставу в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 336320 гривень, яка може бути внесена обвинуваченим чи іншим заставодавцем у будь-який момент, а в клопотанні прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою не порушується питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою без визначення розміру застави.
Вищевказане свідчить про те, що суд першої інстанції, продовживши ОСОБА_7 строк тримання під вартою без визначення розміру застави, вийшов за межі заявленого прокурором клопотання та погіршив становище обвинуваченого, що в силу вимог кримінального процесуального закону є неприпустимим.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до положень КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.
З урахуванням наведеного вище, висновки суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави при продовженні строку тримання під вартою є необґрунтованими, так є не узгоджується з положеннями КПК України, у зв`язку з чим, підлягають виключенню з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваної ухвали, а доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала до зміни шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилань та висновків суду на «без можливості внесення застави».
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року, якою змінено обвинуваченому в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на період судового розгляду кримінального провадження, але не більше шістдесяти днів, а саме до 20 травня 2021 року без можливості внесення застави, - змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 23.03.2021 посилання на «без можливості внесення застави».
У решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :