Номер провадження: 11-кп/813/1328/21
Номер справи місцевого суду: 521/2095/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гоштени Контемирського району Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого: 18.02.2016 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 08.09.2015 року по 28.09.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14.07.2016 року за ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 18.02.2016 року по 21.03.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 на виробництві установи не працевлаштований, врахував позицію засудженого, який пояснив, що не бажає працювати в зв`язку із невисокою оплатою праці, дані його характеристики, зокрема те, що за вироком суду засуджений вину не визнав, у скоєному злочині не розкаюється, за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності притягувався 12 (дванадцять) разів.

Суд також врахував позицію комісії ДУ «ОВК №14» від 10.01.2020 року, відповідно до якої засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення як такому, що не став на шлях виправлення.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що засудженим ОСОБА_8 та його захисником не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, у зв`язку з чим звільнення засудженого достроково майже на 1/3 невідбутого покарання при відсутності даних про сумлінну поведінку і ставлення до праці, не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги з доповненнями, доводи яких є аналогічними, в яких просили скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційних скарг обґрунтували тим, що після прибуття до колонії ОСОБА_8 був працевлаштований, приймав активну участь у прибиранні та благоустрою території колонії, своє робоче та спальне місце тримає у чистоті, одружився, має три заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, на теперішній час не порушував режим колонії.

На профілактичних обліках не перебуває, за вироком матеріального позову не має.

Крім того, ОСОБА_8 приймав участь у волонтерскій роботі ГО «Клуб взаємодопомоги «Життя плюс», які мають намір його працевлаштувати, у якості соціального працівника, у разі УДО.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали провадження за клопотання засудженого ОСОБА_8 та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Балтського районного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі.

Апеляційний суд зазначає, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, а саме з 08.09.2015 року по 28.09.2015 року була зарахована засудженому з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Також ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 18.02.2016 року по 21.03.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду в суді його клопотання про умовно-дострокове звільнення відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним доказом виправлення засудженого ОСОБА_8 , який, відповідно до характеристики адміністрації колонії на виробництві установи не працевлаштований, враховує позицію засудженого, який пояснив, що не бажає працювати в зв`язку із невисокою оплатою праці, враховує дані його характеристики, зокрема те, що за вироком суду засуджений вину не визнав, у скоєному злочині не розкаюється.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Апеляційний суд зазначає, що засуджений ОСОБА_8 має чотири судимості, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, та з огляду на те, що ОСОБА_8 на виробництві установи відбування покарання не працевлаштований, оскільки не бажає працювати в зв`язку із невисокою оплатою праці, апеляційний суд вважає, що своїм ставленням до праці засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

За таких обставин апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_8 буде працювати в ГО «Клуб взаємодопомоги «Життя плюс», які мають намір його працевлаштувати, у якості соціального працівника.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 під час відбування покарання одружився, однак вважає, що зазначений соціальний фактор не є таким, що сприяє виправленню засудженого та є підставою для його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, хоча ОСОБА_8 на теперішній час визнається таким, що не має стягнень, однак за період відбування покарання в установі 13 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність у нього сумлінної поведінки, яка є одним із необхідних доказів виправлення засудженого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що комісією ДУ «ОВК №14» 10.01.2020 року, засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення як такому, що не став на шлях виправлення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що на теперішній час, призначене ОСОБА_8 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405,407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4