18 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_16 ,
обвинуваченої, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, ОСОБА_13 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2020 ОСОБА_13 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та виправдано її за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в її діяннях.

Як указано у вироку, стороною обвинувачення ОСОБА_13 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а саме постановленні суддею завідомо неправосудних постанов в інших особистих інтересах у судових справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п.

Так обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду в суді першої інстанції є наступним.

Указом Президента України № 1046/2010 ОСОБА_13 19.11.2010 призначено на посаду судді Печерського районного суду м. Києва.

У ст. 68 Конституції України визначено, що кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Ст. 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 54 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддя зобов?язаний додержуватися присяги судді. Згідно зі ст. 55 вказаного Закону суддя присягає об?єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов?язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

За вимогами ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права.

Крім того, у Кодексі суддівської етики, затвердженому XI з`їздом суддів України від 22.02.2013, закріплено, що суддя повинен бути прикладом законослухняності, неухильно додержуватися присяги й завжди поводитися так, щоб зміцнювати віру громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду, повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов?язки і підтримувати свою професійну компетентність на належному рівні. Також суддя має здійснювати судочинство в межах та в порядку, визначених процесуальним законом.

У Розділі VII додатку до Рекомендацій СМ/Кес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов?язки, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, наголошується, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, та процесуальним законодавством України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як випливає з формулювання обвинувачення, пред?явленого ОСОБА_13 , остання, перебуваючи на посаді судді Печерського районного суду м. Києва, маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи, будучи відповідно до вимог зазначеного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов?язаною діяти лише на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у січні 2014 року вчинила умисний злочин проти правосуддя за наступних обставин.

У листопаді 2013 року Президентом України ОСОБА_17 прийнято рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію з Європейським Союзом, у результаті чого Кабінетом Міністрів України 21.11.2013 було прийнято рішення про призупинення процесу підготовки до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом.

Після цього, починаючи з 22.11.2013, на Майдані Незалежності в м. Києві розпочалися безстрокові виключно мирні збори громадян (Євромайдан) на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України.

Використовуючи гарантоване Європейською Конвенцією та Конституцією України право на мирні збори, продовжуючи протестні акції, передусім проти свавілля правоохоронних органів та на підтримку проєвропейської зовнішньої політики держави, з 30.11.2014 громадянами України організовано цивільний автопротест - Автомайдан. На знак незгоди із жорсткими діями влади 29.12.2013, використовуючи свої транспортні засоби, дотримуючись Правил дорожнього руху України, учасники руху Автомайдан організували та провели мирний захід - автопохід до резиденції Межигір?я Президента України ОСОБА_17 , яка розташована в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області.

При цьому службові особи органів ДАІ МВС України, діючи з метою перешкоджання організації та проведенню мирних акцій протесту, вуличних походів водіями учасників руху Автомайдан, починаючи з 29.12.2013, масово та системно складали завідомо неправдиві офіційні документи - рапорти, про нібито невиконання вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу, які потім слугували одним із головних доказів вини власника автомобіля у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, санкція якого передбачає позбавлення права керувати транспортним засобом строком від 3 до 6 місяців, що унеможливить в подальшому брати участь у проведенні мирних акцій протесту на автомобілях.

Так, у січні 2014 року з відділу ДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві до Печерського районного суду м. Києва надійшли протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Для розгляду їх розподілено судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 . За результатами розгляду вказаних протоколів, останньою умисно постановленні завідомо неправосудні постанови в інших особистих інтересах, тобто вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 375 КК України.

А саме, 09.01.2014 до Печерського районного суду м. Києва з відділу ДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 № 940846 від 05.01.2014 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, складений стосовно ОСОБА_18 , який розподілено для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 та судовій справі присвоєно № 757/805/14-п.

До зазначеного протоколу, як єдина підстава для його складання, доданий рапорт інспектора ДАІ ОСОБА_19 від 29.12.2013 про те, що о 17 год. 55 хв. на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві, водій автомобіля Шкода Фабія, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушив Правила дорожнього руху України (далі - ПДР).

Рапорт від імені ОСОБА_19 виготовлено у печатному вигляді та не підписано, тобто він є нікчемним документом та не може бути використаний як правова підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Будучи обізнаною із подіями, які відбувалися у державі, з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, у судді ОСОБА_13 виник умисел на постановлення завідомо неправосудного рішення.

Ознайомившись із матеріалами судової справи № 757/805/14-п, усвідомлюючи, що у цьому випадку взагалі не мало місця адміністративне правопорушення, розглядаючи вказану судову справу в порядку КУпАП та діючи у порушення закону, не дослідивши належним чином обставини справи, будучи обізнаною з вимогами чинного законодавства України, діючи умисно з метою постановлення завідомо неправосудного судового рішення, у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, що розташований у м. Києві по вул. Хрещатик, б. 42-А, за надуманих підстав суддя ОСОБА_13 22.01.2014 постановила рішення у зазначеній справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_18 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до резолютивної частини постанови суду від 22.01.2014, ОСОБА_18 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців.

Вказане рішення не відповідало вимогам законності та обґрунтованості, оскільки було постановлено з порушенням передбаченого законодавством порядку прийняття суддею рішення, без повно і всебічно з?ясованих обставин, тобто являється неправосудним.

Приймаючи вказану постанову, суддею ОСОБА_13 порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, за змістом яких при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об?єктивне з?ясування обставин справи, підлягають з?ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення ухвалюється на підставі доказів, долучених у суді й оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У подальшому, за клопотанням заступника прокурора Печерського району м. Києва, постановою судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 від 05.03.2014 ОСОБА_18 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, на підставі Закону України Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 1-23/2010 установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна вказана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об?єктивно з?ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону (ст.ст. 245, 280 КУпАП). Оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії зобов?язано суд з?ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів. Визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені неуповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

З матеріалів судової справи № 757/805/14-п установлено, що о 17 год. 55 хв. 29.12.2013 на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві ОСОБА_18 , керуючи автомобілем Шкода Фабія, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконала вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушила ПДР. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_18 участі не брала, суд розглянув справу за її відсутності.

Суддя ОСОБА_13 , приймаючи рішення, послалася на протокол серії АА2 № 940846, складений 05.01.2014 співробітником ДАІ ОСОБА_20 , та рапорт, складений 29.12.2013 інспектором ДАІ ОСОБА_19 . Тобто єдиною підставою складання вказаного протоколу був рапорт інспектора відділу ДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_19 . Однак, як вбачається з матеріалів судової справи, рапорт старшого інспектора капітана міліції ОСОБА_19 ним взагалі не підписано, тому вказаний документ не може слугувати доказом у справі, є недопустимим і не міг бути підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 Про незалежність судової влади, рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб.

Розглядаючи справу, суддя ОСОБА_13 , з метою реалізувати свій злочинний намір на постановлення завідомо неправосудної постанови до кінця, навмисно не взяла до уваги той факт, що рапорт старшого інспектора капітана міліції ОСОБА_19 ним взагалі не підписано, а лише виготовлено у печатному вигляді та надруковано на принтері. Також, у рапорті ОСОБА_19 не зазначено хто саме керував автомобілем марки Шкода Фабія, д.н.з. НОМЕР_1 . З наведеного вбачається, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт інспектора ДАІ ОСОБА_19 від 29.12.2013 є недопустимим доказом, оскільки його не підписано та встановленим порядком не зареєстровано, тобто отримано із порушенням визначеного законом порядку.

Діючи з тією ж метою, суддя ОСОБА_13 навмисно не викликала до суду та не опитала працівників міліції ОСОБА_19 та ОСОБА_20 для встановлення істини у справі й не з?ясувала у них, чи взагалі складав ОСОБА_19 рапорт.

Також у постанові суду від 22.01.2014 суддею ОСОБА_13 у порушення зазначених вимог закону не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_18 адміністративного правопорушення, натомість саму ОСОБА_18 у судовому засіданні навмисно не опитано, її пояснення відповідно не враховано.

Як вбачається з вищевикладеного, суддя ОСОБА_13 вчинила постановлення завідомо неправосудного рішення (постанови), діючи з прямим умислом, оскільки усвідомлювала відсутність у матеріалах справи підстав для притягнення ОСОБА_18 до адміністративної відповідальності, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні та бажала настання таких наслідків з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю.

Наведені факти, на переконання сторони обвинувачення, беззаперечно свідчать про те, що суддя ОСОБА_13 , зловживаючи своїми посадовими обов?язками при здійсненні судочинства, діючи з прямим умислом, навмисно допустила порушення вимог ст.ст. 3, 6, 19, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 54,11 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП та постановила завідомо неправосудну постанову від 22.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення № 757/805/14-п, що призвело до настання негативних наслідків порушення конституційних прав і свобод громадян на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановлене суддею ОСОБА_13 рішення від 22.01.2014 у судовій справі № 757/805/14-п про визнання ОСОБА_18 винною у вчиненні адміністративного правопорушення набуло досить широкого розголосу по всій території України, оскільки обставини справи були висвітлені у засобах масової інформації та спричинило обурення громадськості.

Крім того, 09.01.2014 до Печерського районного суду м. Києва з відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 № 940885 від 03.01.2014 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, складений стосовно ОСОБА_9 , який розподілено для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 та судовій справі присвоєно судовій справі № 757/809/14-п.

До зазначеного протоколу, як єдина підстава для його складання, додано рапорт від 29.12.2013 інспектора ДАІ ОСОБА_19 про те, що о 17 год. 45 хв. на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві, керуючи автомобілем Хюндай Туксон, д.н.з. НОМЕР_2 , водій не виконав вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушив ПДР України.

Будучи обізнаною із подіями, які відбувалися у державі, з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, у судді ОСОБА_13 виник умисел на постановлення завідомо неправосудного рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи № 757/809/14-п, усвідомлюючи, що у цьому випадку взагалі не мало місця адміністративне правопорушення, розглядаючи вказану судову справу в порядку КУпАП та діючи у порушення закону, не дослідивши належним чином обставини справи, будучи обізнаною з вимогами чинного законодавства України, діючи умисно з метою постановлення завідомо неправосудного судового рішення, у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, що розташований у м. Києві по вул. Хрещатик, б. 42-А, за надуманих підстав суддя ОСОБА_13 15.01.2014 постановила рішення у зазначеній справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_9 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до резолютивної частини постанови суду від 15.01.2014 ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців.

Вказане рішення не відповідало вимогам законності та обґрунтованості, оскільки було постановлено з порушенням передбаченого законодавством порядку прийняття суддею рішення, без повно і всебічно з`ясованих обставин, тобто являється неправосудним.

Приймаючи вказану постанову, суддею ОСОБА_13 порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, за змістом яких при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об?єктивне з?ясування обставин справи, підлягають з?ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення ухвалюється на підставі доказів, долучених у суді й оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У подальшому, 19.05.2014 постановою Апеляційного суду міста Києва задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_9 , рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2014 скасовано, а провадження у справі щодо ОСОБА_9 закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №1- 23/2010 установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна вказана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об?єктивно з?ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону (ст.ст. 245, 280 КУпАП). Оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії зобов?язано суд з?ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів. Визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені неуповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

З матеріалів судової справи № 757/809/14-п встановлено, що о 17 год. 45 хв. 29.12.2013 на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Хюндай Туксон, д.н.з. НОМЕР_2 , не виконала вимоги співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушила ПДР України. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 свою вину не визнала та заперечувала про факт вимоги щодо зупинки її автомобіля Хюндай Туксон, д.н.з. НОМЕР_2 , працівниками ДАІ. Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 також в судовому засіданні підтвердили пояснення ОСОБА_9 .

Суддя ОСОБА_13 , приймаючи рішення, послалася на протокол серії АА2 № 940885 від 03.01.2014, складений співробітником ДАІ ОСОБА_24 та рапорт від 29.12.2013, складений інспектором ДАІ ОСОБА_19 . Тобто єдиною підставою складання вказаного протоколу був рапорт інспектора відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 , про що зазначено у протоколі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.01.2007 № 8 Про незалежність судової влади рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя ОСОБА_13 з метою реалізувати свій злочинний намір на постановлення завідомо неправосудної постанови, тобто доводячи злочин до кінця, навмисно не взяла до уваги той факт, що у рапорті ОСОБА_19 не зазначено, хто саме керував автомобілем марки Хюндай Туксон, д.н.з. НОМЕР_2 . З наведеного вбачається, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт інспектора ДАІ ОСОБА_19 від 29.12.2013 є недопустимим документом і не може бути належним доказом, оскільки його у встановленому порядку не зареєстровано, тобто отримано із порушенням визначеного законом порядку.

Діючи з тією ж метою, суддя ОСОБА_13 не опитала працівника міліції ОСОБА_19 для встановлення істини у справі й не з?ясувала у нього, чи взагалі ОСОБА_19 складав рапорт.

Також у постанові суду від 15.01.2014 суддею ОСОБА_13 , у порушення зазначених вимог закону, не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення.

Як вбачається з вищевикладеного, суддя ОСОБА_13 вчинила постановлення завідомо неправосудного рішення (постанови), діючи з прямим умислом, оскільки усвідомлювала відсутність у матеріалах справи підстав для притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні та бажала настання таких наслідків з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю.

Наведені факти беззаперечно свідчать про те, що суддя ОСОБА_13 , зловживаючи своїми посадовими обов?язками при здійсненні судочинства, діючи з прямим умислом, навмисно допустила порушення вимог ст.ст. 3, 6, 19, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 54, 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП та постановила завідомо неправосудну постанову від 15.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення № 757/809/14-п, що призвело до настання негативних наслідків порушення конституційних прав і свобод громадян на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановлене суддею ОСОБА_13 рішення від 15.01.2014 у судовій справі № 757/809/14-п про визнання ОСОБА_9 винною у вчиненні адміністративного правопорушення набуло досить широкого розголосу по всій території України, оскільки обставини справи були висвітлені у засобах масової інформації, та спричинило обурення громадськості.

Крім того, 09.01.2014 до Печерського районного суду м. Києва з відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшов протокол серії АБ2 від 05.01.2014 № 019084 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, складений стосовно ОСОБА_10 , для розгляду його розподілено судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_13 та присвоєно судовій справі № 757/807/14-п.

До зазначеного протоколу як єдина підстава для його складання доданий рапорт від 29.12.2013 інспектора ДАІ ОСОБА_19 про те, що о 18 год. 10 хв. по вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в місті Києві, керуючи автомобілем Субару, д.н.з. НОМЕР_3 , водій не виконав вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушив ПДР України. Рапорт виготовлено на принтері та невстановленою особою поставлено від імені ОСОБА_19 підпис, та лише на його підставі був складений стосовно ОСОБА_10 протокол про адміністративне правопорушення, тобто він є недопустимим документом та не може бути використаний як правова підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Будучи обізнаною з подіями, які відбувалися у державі, з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, у судді ОСОБА_13 виник умисел на постановлення завідомо неправосудного рішення.

Ознайомившись з матеріалами судової справи № 757/807/14-п, усвідомлюючи, що у цьому випадку взагалі не мало місця адміністративне правопорушення, розглядаючи вказану судову справу в порядку КУпАП та діючи у порушення закону, не дослідивши належним чином обставини справи, будучи обізнаною з вимогами чинного законодавства України, діючи умисно з метою постановлення завідомо неправосудного судового рішення, у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, що розташований у м. Києві по вул. Хрещатик, б. 42-А, за надуманих підстав суддя ОСОБА_13 15.01.2014 постановила рішення у зазначеній справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_10 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до резолютивної частини постанови суду від 15.01.2014, ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців.

Вказане рішення не відповідало вимогам законності та обґрунтованості, оскільки було постановлено з порушенням передбаченого законодавством порядку прийняття суддею рішення, без повно і всебічно з`ясованих обставин, тобто являється неправосудним.

Приймаючи вказану постанову, суддею ОСОБА_13 порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, за змістом яких при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об?єктивне з`ясування обставин справи, підлягають з`ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення ухвалюється на підставі доказів, долучених у суді й оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У подальшому, 28.02.2014, за апеляційною скаргою захисника в інтересах ОСОБА_10 , постановою судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_25 постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2014, якою ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, - скасовано, а провадження у даній справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події цього адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 1- 23/2010 установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна вказана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з?ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону (ст.ст. 245, 280 КУпАП). Оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії зобов?язано суд з?ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів. Визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені неуповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

З матеріалів судової справи № 757/807/14-п установлено, що 29.12.2013 о 18 год. 10 хв. на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві, керуючи автомобілем Субару, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_10 не виконала вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушила п. 2.4 ПДР України. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_10 разом з її представником брала участь, надавала пояснення та докази про відсутність події з її боку адміністративного правопорушення, заявляла клопотання про виклик та допит свідків, оскільки у зазначений період часу не перебувала у адміністративних географічних межах м. Києва.

Суддя ОСОБА_13 , приймаючи рішення, послалася на протокол серії АБ2 № 019084, складений 05.01.2014 співробітником ДАІ ОСОБА_26 та рапорт, складений 29.12.2013 інспектором ДАІ ОСОБА_19 , обмежившись доводами ОСОБА_26 . Тобто єдиною підставою складання вказаного протоколу був рапорт інспектора відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 , про що зазначено у протоколі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 Про незалежність судової влади рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб.

Розглядаючи справу, суддя ОСОБА_13 , з метою реалізувати свій злочинний намір на постановлення неправосудної постанови, до кінця навмисно не з?ясувала тієї обставини, чи взагалі мала місце подія адміністративного правопорушення, про яку інспектором ДАІ складено протокол, не взяла до уваги надані докази та не спростувала доводи ОСОБА_27 та ОСОБА_10 , що остання в період з 26 до 30 грудня 2013 року не перебувала у м. Києві. Долучений до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт інспектора ДАІ ОСОБА_19 від 29.12.2013 є недопустимим документом і не може бути належним доказом, оскільки його у встановленому порядку не зареєстровано, тобто отримано з порушенням визначеного законом порядку.

Як вбачається із вищевикладеного, суддя ОСОБА_13 вчинила постановлення завідомо неправосудного рішення (постанови), діючи з прямим умислом, оскільки усвідомлювала відсутність у матеріалах справи підстав для притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні та бажала настання таких наслідків з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю.

Наведені факти беззаперечно свідчать про те, що судця ОСОБА_13 , зловживаючи своїми посадовими обов?язками при здійсненні судочинства, діючи з прямим умислом, навмисно допустила порушення вимог ст.ст. 3, 6, 19, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 54, 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП та постановила завідомо неправосудну постанову від 15.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення № 757/807/14-п, що призвело до настання негативних наслідків порушення конституційних прав і свобод громадян на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановлене суддею ОСОБА_13 рішення від 15.01.2014 у судовій справі № 757/807/14-п про визнання ОСОБА_10 винною у вчиненні адміністративного правопорушення набуло досить широкого розголосу по всій території України, оскільки обставини справи були висвітлені у засобах масової інформації, та спричинило обурення громадськості.

Крім того, у січні 2014 року до Печерського районного суду м. Києва з відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 № 939917 від 14.01.2014 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, складений стосовно ОСОБА_11 , для розгляду його розподілено судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 та присвоєно судовій справі № 757/1654/14-п.

До зазначеного протоколу як єдина підстава для його складання доданий рапорт від 29.12.2013 інспектора ДАІ ОСОБА_19 про те, що о 17 год. 40 хв. на перехресті вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві, керуючи автомобілем Форд КА, д.н.з. НОМЕР_4 , водій не виконав вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушив ПДР України.

Будучи обізнаною з подіями, які відбувалися у державі, з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, у судді ОСОБА_13 виник умисел на постановлення завідомо неправосудного рішення.

Ознайомившись з матеріалами судової справи № 757/1654/14-п, усвідомлюючи, що у цьому випадку взагалі це мало місця адміністративне правопорушення, розглядаючи вказану судову справу в порядку КУпАП та діючи у порушення закону, не дослідивши належним чином обставини справи, будучи обізнаною з вимогами чинного законодавства України, діючи умисно з метою постановлення завідомо неправосудного судового рішення, у приміщенні Печерського районного суду міста Києва, що розташований у м. Києві по вул. Хрещатик, б. 42-А, 28.01.2014 за надуманих підстав суддя ОСОБА_13 постановила рішення у зазначеній справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_11 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до резолютивної частини постанови суду від 28.01.2014 ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців.

Вказане рішення не відповідало вимогам законності та обґрунтованості, оскільки було постановлено з порушенням передбаченого законодавством порядку прийняття суддею рішення, без повно і всебічно з?ясованих обставин, тобто являється неправосудним.

Приймаючи вказану постанову, суддею ОСОБА_13 порушено вимоги ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, за змістом яких при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об?єктивне з?ясування обставин справи, підлягають з?ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення ухвалюється на підставі доказів, долучених у суді й оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У подальшому, 18.03.2014 Апеляційним судом міста Києва задоволено скаргу захисника ОСОБА_28 з доповненнями, подану в інтересах ОСОБА_11 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2014, якою ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, оскаржувану постанову скасовано, а провадження в справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 1- 23/2010 установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з?ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна вказана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об?єктивно з?ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону (ст.ст. 245, 280 КУпАП). Оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії зобов?язано суд з?ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів. Визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені неуповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

З матеріалів судової справи № 757/1654/14-п установлено, що 29.12.2013 о 17 год. 40 хв. по вул. Наддніпрянське шосе - вул. Залізничне шосе в м. Києві ОСОБА_11 , керуючи автомобілем Форд КА, НОМЕР_4 , не виконала вимогу співробітників ДАІ про зупинку, подану за допомогою жезла та свистка, чим порушила п. 2.4 ПДР України. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_11 участі не брала, суд розглянув справу у її відсутність та за наявності клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з неможливістю прибути саме на цю дату і час в судове засідання, тим самим позбавивши ОСОБА_11 права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.

Суддя ОСОБА_13 , приймаючи рішення, послалася на протокол серії АА2 № 939917, складений співробітником ДАІ ОСОБА_29 14.01.2014 та рапорт, складений 29.12.2013 інспектором ДАІ ОСОБА_19 . Тобто єдиною підставою складання вказаного протоколу був рапорт інспектора відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 , про що зазначено у протоколі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 Про незалежність судової влади рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об?єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб.

Розглядаючи справу, суддя ОСОБА_13 з метою реалізувати свій злочинний намір на постановлення неправосудної постанови до кінця навмисно не взяла до уваги той факт, що у рапорті ОСОБА_19 не зазначено, хто саме керував автомобілем марки Форд КА, державний номер НОМЕР_4 . З наведеного вбачається, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення рапорт інспектора ДАІ ОСОБА_19 від 29.12.2013 є недопустимим документом і не може бути належним доказом, оскільки його у встановленому порядку не зареєстровано, тобто отримано з порушенням визначеного законом порядку.

Діючи з тією ж метою, суддя ОСОБА_13 не викликала до суду та не опитала працівників міліції ОСОБА_19 та ОСОБА_29 для встановлення істини у справі й не з?ясувала у них, чи взагалі складав ОСОБА_19 рапорт.

Також у постанові суду від 28.01.2014 суддею ОСОБА_13 , у порушення зазначених вимог закону, не наведено належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_30 адміністративного правопорушення, натомість її показання судом прийнято до уваги критично.

Як вбачається з вищевикладеного, суддя ОСОБА_13 вчинила постановлення завідомо неправосудного рішення (постанови), діючи з прямим умислом, оскільки усвідомлювала відсутність у матеріалах справи підстав для притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні та бажала настання таких наслідків з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю.

Наведені факти беззаперечно свідчать про те, що суддя ОСОБА_13 , зловживаючи своїми посадовими обов?язками при здійсненні судочинства, діючи з прямим умислом, навмисно допустила порушення вимог ст.ст. 3, 6, 19, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 54, 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП та постановила завідомо неправосудну постанову від 22.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення № 757/1654/14-п, що призвело до настання негативних наслідків порушення конституційних прав і свобод громадян на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановлене суддею ОСОБА_13 рішення від 28.01.2014 у судовій справі № 757/1654/14-п про визнання ОСОБА_11 винною у вчиненні адміністративного правопорушення набуло досить широкого розголосу по всій території України, оскільки обставини справи були висвітлені у засобах масової інформації, та спричинило обурення громадськості.

Діючи з тією ж метою, суддя ОСОБА_13 навмисно не викликала до суду та не опитала працівників міліції ОСОБА_19 та ОСОБА_20 для встановлення істини у справі й не з?ясувала у них, чи взагалі складав ОСОБА_19 рапорт.

Як вбачається з вищевикладеного, суддя ОСОБА_13 вчинила постановлення завідомо неправосудного рішення (постанови), діючи з прямим умислом, оскільки усвідомлювала відсутність у матеріалах справи підстав для притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності, передбачала настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні та бажала настання таких наслідків з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю.

Наведені факти беззаперечно свідчать про те, що суддя ОСОБА_13 , зловживаючи своїми посадовими обов?язками при здійсненні судочинства, діючи з прямим умислом, навмисно допустила порушення вимог ст.ст. 3, 6, 19, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 54, 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП та постановила завідомо неправосудну постанову від 22.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення № 757/1654/14-п, що призвело до настання негативних наслідків порушення конституційних прав і свобод громадян на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Постановлене суддею ОСОБА_13 рішення від 28.01.2014 у судовій справі № 757/1654/14-п про визнання ОСОБА_11 винною у вчиненні адміністративного правопорушення набуло досить широкого розголосу по всій території України, оскільки обставини справи були висвітлені у засобах масової інформації, та спричинило обурення громадськості.

Також вчинення злочинного діяння суддею ОСОБА_13 , яка, будучи представником (судової) влади, покликана у першу чергу захищати законність у державі, призвело до підриву престижу та авторитету органу державної (судової) влади та порушення конституційних прав ОСОБА_11 .

Суб?єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 375 КК України, характеризується прямим умислом на постановлення завідомо неправосудного рішення при фактичному здійсненні правосуддя в межах відповідної судової юрисдикції в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, для відповідної судової юрисдикції.

Дії ОСОБА_13 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 375 КК України як постановлення суддею завідомо неправосудних постанов в інших особистих інтересах у судових справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п.

За результатами судового розгляду, з огляду на досліджені в судовому засіданні, проаналізовані та описані в мотивувальній частині вироку докази, у тому числі їх сукупність, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не містять даних, які доводили б поза розумним сумнівом те, що в діяннях судді ОСОБА_13 , пов?язаних з ухваленням постанов у справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п, є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а тому виправдав її за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в її діяннях.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, а також провести судове слідство, під час якого повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні: допитати потерпілих, допитати свідків, дослідити письмові докази, встановлені в ході досудового розслідування, оскільки вони досліджені судом першої інстанції неповністю та з порушенням.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор послався на те, що висновки суду є хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, містять істотні порушення вимог КПК України, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки суд першої інстанції взагалі відкинув фактично всі основні письмові докази сторони обвинувачення, не надав їм належної оцінки, у зв`язку з чим вирок суду підлягає, на його переконання, безумовному скасуванню.

А саме, як указує в апеляційній скарзі прокурор, під час допиту в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , судом першої інстанції вказані докази оцінені поверхово та висновки суду щодо них - є суперечливими, оскільки, як на час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, потерпілі наголошували на тому, що їм невідомо, за яких причин відносно них складались протоколи про адміністративне правопорушення, а також зазначили, що в день нібито вчинення останніми адміністративного правопорушення, передбаченого 122-2 КУпАП, вони не могли перебувати у місці, яке зазначено у вказаних протоколах. Вказане також підтверджується показаннями свідків.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні, як зазначив прокурор, надав оцінку доказам, які не мають відношення до кримінального провадження № 420 151 020 000 001 62 від 31.07.2015, в межах якого ОСОБА_13 висунуто обвинувачення, а фактично стосуються іншого кримінального провадження, а саме № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015, що виходить за межі судового розгляду.

Також прокурор звертає увагу, що судом неправильно надано оцінку такому доказу, як постанові заступника Генерального прокурора України від 06.08.2015 про доручення судового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих, яка винесена відповідно до ст.ст. 1, 7 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VІІ, ст. 37 КПК України і є законною.

Крім того, суд першої інстанції при винесенні рішення порушив принцип неупередженості, оскільки при наданні оцінки доказам судом за основу покладено докази обвинуваченої ОСОБА_13 , наданні в судовому засіданні.

Не погоджується прокурор і з тим, що показання потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав такими, що в повній мірі підтверджують позицію обвинуваченої, оскільки, на його думку, вказане повністю спростовується позицією та показаннями потерпілих, наданих під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді першої інстанції, а також їх поясненнями, наданими в межах розгляду справ про адміністративне правопорушення та іншими доказами у справі.

Послався прокурор і на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо неправомірності підписання повідомлення про підозру ОСОБА_13 особою, яка не мала на це повноважень, бо в судовому засіданні досліджено копію повідомлення про підозру ОСОБА_13 від 22.12.2014 за підписом заступника Генерального прокурора України ОСОБА_31 , якого, згідно листів від 26.01.2015 за № 23-104вих та № 23-101вих за підписом начальника відділу Генеральної прокуратури хоча і звільнено наказом за № 2888ц від 22.12.2014, проте, ні стороною захисту, ні судом, не перевірено та не підтверджено дату та час ознайомлення прокурора ОСОБА_31 з вказаним вище наказом про звільнення, що, як указує прокурор, свідчить про упередженість суду першої інстанції під час дослідження та надання оцінки доказам сторони захисту, а, отже, судом першої інстанції також невірно надано оцінку повідомленню про заміну раніше повідомленої підозри, підписане 02.02.2015 Генеральним прокурором України ОСОБА_32 , що істотно вплинуло на винесення судом вказаного рішення.

Прокурор вказує і про те, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що надані стороною обвинувачення докази, а саме: висновок експерта від 09.04.2015 за № 90/ікт, висновок експерта від 17.04.2015 за № 92/ікт, висновок експерта від 02.04.2015 за № 89/ікт та висновок експерта від 27.05.2015 за № 8889/15-35 - є недопустимими, оскільки прокурором не надано постанов про їх призначення, проте, як під час судового розгляду, так і під час виконання вимог ст. 290 КПК України, сторонами кримінального процесу не ставилось під сумнів законність отримання вказаних доказів. Крім того, у самих висновках експерта йдеться посилання на рішення слідчого щодо призначення вказаних експертиз.

Разом із цим, прокурор звертає увагу, що у своєму рішенні суд також зазначає про те, що ОСОБА_13 слід визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та виправдати її за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в її діяннях, проте, судом навіть не вказано та не обґрунтовано, які саме ознаки складу злочину відсутні в діях обвинуваченої ОСОБА_13 .

Підсумовуючи прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України), а саме ч. 2 ст. 375 КК України, адже судом безпідставно визнано ОСОБА_13 невинуватою та виправдано за цим законом.

Окрім того, не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2020 та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, при цьому заявивши клопотання повторно викликати та допитати усіх свідків, які допитувались у суді першої інстанції, а також свідків, яких не було допитано у суді першої інстанції ОСОБА_33 - суддю Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_34 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_35 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_36 - секретаря судового засідання, ОСОБА_37 - заступника керівника апарату суду, ОСОБА_38 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, представник потерпілих ОСОБА_12 стверджує, що винесений вирок є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, у зв`язку з неповнотою розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час здійснення судового провадження.

Окрім того, в ухваленні судового рішення, як указує представник потерпілих ОСОБА_12 , на його переконання, брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді (п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК).

Ухвалення судового рішення відбулось незаконним складом суду (п. 2. ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК).

Адвокат ОСОБА_12 зазначає і про те, що судом першої інстанції у досліджуваному кримінальному провадженні не був допитаний свідок ОСОБА_24 , який 03.01.2014, будучи старшим інспектором сектору оформлення матеріалів ДТП ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, прибув за місцем проживання ОСОБА_9 та склав щодо неї протокол серії АА2 № 940885 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, обставини чого були предметом його опитувався у судовому засіданні 15.01.2014 під час провадження в порядку КУпАП, а тому його свідчення були важливими для доведення винесеного ОСОБА_13 завідомої неправосудного рішення.

Також представник потерпілих вказує, що суд без будь-яких мотив відмовив у задоволені клопотання, яке він заявив у судовому засіданні, яке відбулось 26.06.2020 про повернення до стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а саме допиту свідків, які були допитані на стадії досудового слідства: ОСОБА_33 - судді Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_39 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_35 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_36 - секретаря судового засідання, ОСОБА_40 - заступника керівника апарату суду, водночас не було задоволено його клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_41 - керівника апарату Печерського районного суду м. Києва та не допитану ОСОБА_42 , яка на момент розгляду ОСОБА_13 справ у порядку КУпАП щодо потерпілих у даному провадженні, була головою Печерського районного суду м. Києва та відповідала за роботу апарату суду, а її помічники здійснювали авторозподіл справ на суддю ОСОБА_13 .

Адвокат ОСОБА_12 стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та не звернув увагу на очевидні невідповідності показань обвинуваченої, зокрема, суддею ОСОБА_13 не було враховано, що в справах №№ 757/805/14-п, 757/807/14-п, 757/809/14-п, 757/1654/14-п оформлялися рапорти, протоколи, які не були результатом правомірної поведінки працівників міліції, а обґрунтовані пояснення осіб, які притягалися до відповідальності, їх представників - суддею свідомо ігноровані. У справах же встановлення міліцією особи правопорушника суперечило приписам законодавства, як і застосовуваний порядок припинення адміністративного правопорушення. Звернуто увагу, що рапорти від імені ОСОБА_19 складені за допомогою технічних засобів, тобто не за місцем правопорушення, вони мали різні, явно відмінні, підписи, три справи, з такими підписами розглядалися одного дня. Жодна з притягнутих до відповідальності осіб свою вину не визнала, заперечуючи або рух за маршрутом, вказаним у протоколі, або факт керування транспортним засобом, або факт зупинення працівником міліції. Водночас як свідок особа, яка складала рапорт, судом жодного разу допитана не була. Враховуючи те, що склад правопорушення, встановлений статтею 122-2 КУпАП, передбачає умисну вину, суддя ОСОБА_13 не навела мотивів, чому не взяла до уваги доводи осіб, які притягались до адміністративної відповідальності, зокрема про те, що вони не бачили та не чули вимог про зупинку та їх ніхто не переслідував. А тому, на переконання представника потерпілих, дії судді свідчать про її свідоме ігнорування прав осіб, які притягалися до відповідальності.

Крім того, як указує адвокат ОСОБА_12 , судом взагалі не надано оцінки тому, що потерпіла ОСОБА_10 заперечувала будь-які порушення з її боку та сам факт присутності її у м. Києві 29.12.2013, а також послалася на складання протоколу без неї. У таких умовах єдиним свідком, який міг би підтвердити факт зупинки автомобіля потерпілої - був інспектор ОСОБА_19 і суддя ОСОБА_43 це усвідомлювала, оскільки дійсно спершу задовольнила клопотання представника потерпілої про виклик даного свідка, однак, коли 15.01.2014 він не з`явився, то, як засвідчує протокол судового засідання, вона самостійно та без з`ясування думки потерпілої та її представника вирішила виключити ОСОБА_19 з числа свідків, тим самим неможливо стверджувати, що обвинувачена задовольнила усі клопотання потерпілої, а такий висновок суду не цілком відповідає обставинам справи, ще і за тим, що у судді був час для розгляду справи у межах встановленого законом строку.

Також адвокат ОСОБА_12 звертає увагу, що судом у кримінальному провадженні не оцінено надання обвинуваченою недостовірної інформації про задоволення усіх клопотань представників ОСОБА_9 під час судового засідання в порядку КУпАП, насправді, ОСОБА_13 відхилила більшість клопотань без належного обґрунтування: про технічну фіксацію процесу, про витребування інших рапортів щодо не зупинки водіїв 29.12.2013 на вимогу інспекторів ДАІ, про отримання інформації щодо результатів розгляду заяви про злочин у діях інспекторів ДАІ, про витребування інформації щодо наявності відео та фотодоказів порушень ОСОБА_9 , про що стверджували інспектори ДАІ при складанні протоколу, про витребування рапорту щодо внесення виправлень до протоколу ДАІ АА2 № 940885, повторний виклик інспектора ОСОБА_19 , - чим унеможливила належний захист потерпілої ОСОБА_9 .

На переконання представника потерпілих, суд не дав жодної оцінки щодо справи № 757/1654/14-п, а саме способу виклику, надання пояснень свідком ОСОБА_29 та те, що обвинувачена відхилила клопотання представника потерпілої про зупинення розгляду справи та витребування доказів.

Крім того, суд дійшов висновку, що потерпіла ОСОБА_18 не брала участі у мирних акціях протесту, однак не дав будь-яку оцінку тому факту, що постановою обвинуваченої у справі № 757/805/14-п від 05.03.2014 потерпілу було звільнено від відповідальності саме як учасника акцій протесту.

Представник потерпілих також вказує, що суд жодним чином не дав оцінку тому факту, що усі справи, про адміністративні правопорушення за ст. 122-2 КУпАП, які надійшли 09.01.2014 до Печерського районного суду м. Києва були розподілені лише на суддів ОСОБА_13 та ОСОБА_33 попри те, що було ще 7 суддів, які були на роботі та розглядали таку категорію справ.

Також судом не надано оцінку невідповідності між показаннями керівника апарату Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_44 та наданим обвинуваченою Висновком Печерського районного суду м. Києва за результатами службового розслідування, проведеного задля перевірки факту несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду Діловодство-3, а саме у процес авторозподілу між суддями справ про адміністративні правопорушення від 30.07.2015. Зокрема свідок стверджувала, що жодні службові перевірки щодо автоматичного розподілу не проводились і їй невідомі факти втручання в автоматичний розподіл справ. Однак з наданого обвинуваченою Висновку вбачається, що вона брала участь у даному розслідуванні.

Звертає увагу представник потерпілих і на те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, оскільки на судовому засіданні 26.06.2020 потерпілою ОСОБА_10 було заявлено відвід головуючому ОСОБА_45 , який суддя ОСОБА_46 навіть відмовився розглядати та повернув потерпілій ОСОБА_10 .

Окрім того, суд необґрунтовано відмовив у клопотанні представника потерпілих про перенесення засідань, які відбулись 28.05.2020 та 03.06.2020, незважаючи на поважність причин неявки та відсутність належного повідомлення про засідання однієї з потерпілих.

У журналі судового засідання за 28.05.2020 зафіксовано, що суддя заявив, що потерпілі та представник 5 разів не з`явились, хоча були належно повідомлені, що повністю не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_10 не було повідомлена про жодне з цих 5-ти засідань, а на попередні 3 засідання - 20.05.2020, 15.05.2020, 24.04.2020 взагалі ніхто не з`явився, а не лише потерпілі, ще два засідання - 09.04.2020 та 13.04.2020 знято з розгляду самим судом, що засвідчує упередженість судді щодо потерпілих та вживання ним заходів для обмеження їх участі у важливих судових засіданнях.

Крім того, адвокат ОСОБА_47 зазначає, що ухвалення судового рішення відбулося незаконним складом з підстав того, що кримінальне провадження № 420 150 200 000 001 62, в рамках якого щодо ОСОБА_13 було складено обвинувальний акт та передано до суду, було виділене з кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31, яке в свою чергу було виділено з кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46, у якому суддя ОСОБА_46 був допитаний як свідок, що підтверджується ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_48 від 02.07.2018 у справі № 761/47135/17. На даний факт у дебатах звертав увагу представник потерпілих, однак суддею проігноровано це зауваження, тобто на думку адвоката ОСОБА_49 розгляд справи відбувався суддею який мав заявити про самовідвід з наведених вище підстав.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, обвинувачена ОСОБА_13 , щодо якої ухвалено виправдувальний вирок, подала заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_50 , в яких просить апеляційну скаргу представника потерпілих залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2020, яким її визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та виправдано її за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в її діяннях - залишити без змін та під час проведення апеляційного розгляду просить відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілих у справі: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_50 про виклик та допит усіх свідків, які допитувались у суді першої інстанції, а також ОСОБА_33 , ОСОБА_39 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_40 , ОСОБА_38 .

Також ОСОБА_13 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженій ОСОБА_8 , в яких також просила залишити апеляційні вимоги та клопотання прокурора - без задоволення.

Потерпілі про дату, час і місце розгляду провадження повідомлялися належним чином.

Неявка в судове засідання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 - не перешкоджає розгляду провадження, ще і за тим, що інтереси потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 представлені в судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокатом ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурорів щодо частково задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, пояснення представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі щодо незаконності судового рішення і вважав, що вирок суду підлягає скасуванню з ухвалення нового вироку про визнання винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, з закриттям провадження у зв?язку з Рішенням Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11.06.2020, яким ст. 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), пояснення потерпілої ОСОБА_10 , яка підтримала позицію свого представника ОСОБА_12 в повному обсязі, пояснення захисника та обвинуваченої, стосовно якої ухвалено виправдувальний вирок, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_13 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною обвинувачення у суді апеляційної інстанції.

Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції під час судового провадження та ухваленні вироку належним чином дотримані, оскільки висновки суду першої інстанції щодо недоведеності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, в діяннях ОСОБА_13 , - відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю досліджених в провадженні доказів.

Так, ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення в ухваленні суддею завідомо неправосудних постанов в інших особистих інтересах у судових справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п за обставин, викладених у обвинувальному акті, що наведені вище.

Суд першої інстанції, за досліджених у судовому засіданні доказів, на переконання колегії суддів, дійшов ґрунтовних висновків щодо визнання ОСОБА_13 невинуватою у пред?явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 375 КК України.

Так, суб?єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 375 КК України, характеризується прямим умислом, оскільки особа усвідомлює, що постановляє завідомо неправосудний судовий акт, зокрема у виді постанови, при фактичному здійсненні правосуддя в межах відповідної судової юрисдикції в порядку, передбаченому процесуальним законодавством для відповідної судової юрисдикції.

Дії ОСОБА_13 у досліджуваному кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 375 КК України як постановлення суддею завідомо неправосудних постанов в інших особистих інтересах у судових справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України, вина особи повинна бути доведена в законному порядку.

Ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані положення знайшли своє відтворення і у ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, норма ч. 2 якої вказує, що ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Водночас, положеннями ч. 6 ст. 22 КПК України регламентовано, що суд, зберігаючи об?єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов?язків.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, як наголошується в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Між тим, надані стороною обвинувачення докази не доводять в діях обвинуваченої ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а докази, надані стороною захисту - спростовують висунуте обвинувачення.

Так, ніхто з сторін провадження не заперечував обставин того, що Указом Президента України № 1046/2010 ОСОБА_13 19.11.2010 призначено на посаду судді Печерського районного суду м. Києва, яка, при відправленні нею правосуддя, повинна керуватися Конституцією України, положеннями ст.ст. 6, 54, 55 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кодексу суддівської етики, затвердженому XI з`їздом суддів України від 22.02.2013, Розділу VII додатку до Рекомендацій СМ/Кес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов?язки, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, та процесуальним законодавством України у застосуванні положень КУпАП.

ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, не визнала та показала, що кожна з справ, яка надійшла в її провадження за протоколами про адміністративне правопорушення, була їй визначена в порядку, визначеному Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, внаслідок автоматизованого їх розподілу.
При розгляді справ в порядку КУпАП, вона керувалася положеннями вказаного закону:
- ст. 278 КУпАП щодо вирішення питань при підготовці до розгляду справа чи належить розгляд справи до її компетенції; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката;
- ст. 276 КУпАП щодо місця розгляду справи, у строки, передбачені ст. 277 КУпАП;
- ст. 277-2 КУпАП щодо належного повідомлення осіб у справі про її розгляд, а у разі їх неявки вирішенню питань щодо можливості розгляду у відсутність осіб у справі на підставі ст.ст. 268, 279 КУпАП.
При розгляді справ за протоколами про адміністративне правопорушення вона керувалася положеннями:
- ст. 245 КУпАП, щодо завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення, якими зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
- ст. 280 КУпАП, якою задекларовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
- ст. 251 КУпАП щодо доказів в справі про адміністративне правопорушення, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами;

- ст. 252 КУпАП, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом;

- ст.ст. 268, 271 КУпАП та ст. 63 Конституції України щодо роз?яснення прав особі у справі;

- ст. 283 КУпАП щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення;

- ст. 285 КУпАП щодо направлення особі у справі копії постанови.

Епізод у справі № 757/805/14-п.

Як пояснила суду першої інстанції ОСОБА_13 , справа № 757/805/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_18 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, за правилами підсудності надійшла на адресу Печерського районного суду м. Києва 09.01.2014 та у цей же день - 09.01.2014 була передана їй як головуючій у справі судді та призначена до розгляду на 15.01.2014, про що, було повідомлено особу, яка притягалась до адміністративної відповідальності шляхом направлення на її адресу 10.01.2014 телеграми.
Оскільки ОСОБА_18 в судове засідання не з?явилася і даний про отримання нею телеграми не було - розгляд справи було відкладене на 22.01.2014.
Про час, дату та місце проведення судового засідання ОСОБА_18 повідомлена шляхом направлення на адресу місця її проживання телеграми та шляхом складання секретарем судового засідання відповідної телефонограми та повідомленням старшого секретаря канцелярії з адміністративних справ Печерського районного суду м. Києва.
Враховуючи відсутність будь-яких клопотань з боку ОСОБА_18 стосовно відкладення судового розгляду чи виклику свідків, чи витребування доказів, нею- ОСОБА_13 , як головуючим у справі суддею, у відповідності до положень ст.ст. 268, 279 КУпАП, було визнано можливим проводити розгляд справи у її відсутність за наявності належних даних щодо повідомлення ОСОБА_18 про час, дату та місце проведення судового засідання.
За наслідками проведення судового засідання, після дослідження всіх наявних на час розгляду справи доказів, судом по виходу з нарадчої кімнати проголошено постанову, копію якої, у відповідності до вимог ст. 285 КУпАП, 22.01.2014 вручено особисто ОСОБА_18 , яка прийшла до суду того ж дня, але через дві годин після судового засідання через запізнення.
ОСОБА_18 була роз`яснено суть постанови, порядок та строки її оскарження, а також порядок виконання.
Жодних даних щодо фальсифікації протоколу про адміністративне правопорушення, яке є самостійним джерелом доказу, за результатами розгляду якого було ухвалено постанову, на момент його розгляду у неї, як у судді, не було, оскільки він був складений та підписаний належною посадовою особою, а, отже, підстав ставити під сумнів викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставин його вчинення - не було.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції у кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_18 показала, що станом на грудень 2013 року в її власності перебував автомобіль марки Шкода фабія, яким користувався її чоловік, а також могла користуватися її матір.

Їй відомо, що відносно неї в грудні 2013 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за невиконання вимог працівника ДАІ про зупинку.
Її викликали в судове засідання для розгляду вказаного протоколу, однак вона в судове засідання прийшла з запізненням, з яких причин не пам?ятає, а тому справа була розглянута за її відсутності, однак їй повідомили результат розгляду справи.
Участі в акціях протесту вона особисто не приймала, як і в русі Автомайдан, у тому числі в автопробігу до резиденції колишнього Президента України ОСОБА_17 . Чи хтось міг на її автомобілі брати участь в такому автопробігу, їй не відомо. За результатами складання протоколу про адміністративне правопорушення посвідчення водія у неї не вилучалось.
Рішення за результатами судового розгляду вказаного протоколу нею не оскаржувалось та будь-яких претензій до судді ОСОБА_13 вона не має.

Показання потерпілої ОСОБА_18 не суперечить показанням ОСОБА_13 з приводу того, що ОСОБА_18 у визначний КУпАП спосіб викликалась в судове засідання з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо неї, однак не з`явилась у визначений час, що, в свою чергу, спростовує доводи сторони обвинувачення з приводу наявності в ОСОБА_13 умислу на розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_18 без отримання та врахування пояснень останньої.
Показаннями ОСОБА_18 не підтверджують і доводи сторони обвинувачення з приводу її участі в автопробігу до резиденції колишнього Президента України ОСОБА_17

ОСОБА_18 на адресу Прокуратури міста Києва подала заяву від 23.03.2015, у якій на стадії досудового розслідування себе потерпілою в кримінальному провадженні не вважала та будь-яких претензій до ОСОБА_13 не виказувала (а.п. 205 т. 11).

Згідно досліджених під час судового розгляду даних, які містяться в матеріалах справи № 757/805/14-п (а.п. 237 т. 7, а.п. 245-247 т. 7, а.п. 248 т. 7, а.п. 1-55 т. 9), 09.01.2014 на адресу Печерського районного суду м. Києва за вх. № 1522 з Відділу ДАІ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 за № 940846, складений 03.01.2014 інспектором групи ДНС ВДАІ Печерського РУ в м. Києві ОСОБА_20 стосовно ОСОБА_18 за ст. 122- 2 КУпАП.
Відповідно до наявного відтиску штампу, 09.01.2014 здійснено авторозподіл вказаної справи, яким визначено головуючу у справі суддю ОСОБА_13 .
10.01.2014 секретарем судового засідання на адресу ОСОБА_18 складено та направлено телеграму - повідомлення про виклик в судове засідання, яке призначене на 15.01.2014 на 11-00 год., яка адресату не вручена.
З наявного в матеріалах справи протоколу судового засідання від 15.01.2014 вбачається, що як наслідок неявки в судове засідання ОСОБА_18 та відсутності даних з приводу належного її повідомлення, в судовому засіданні оголошено перерву до 12-00 год. 22.01.2014, про що ОСОБА_18 повідомлено секретарем судового засідання та старшим секретарем адміністративної канцелярії суду, про що свідчать відповідні телефонограма та довідка.
Відповідно до даних, які містяться в протоколі судового засідання від 22.01.2014, ОСОБА_18 в судове засідання не з`явилась та головуючим у справі суддею ОСОБА_13 , на підставі ст. ст. 268, 279 КУпАП, визнано можливим розгляд справи у відсутність ОСОБА_18 .
За результатами розгляду вказаної справи, суддею ОСОБА_13 , ухвалено постанову, якою ОСОБА_18 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді 6 місяців позбавлення права керування транспортними засобами.
Копія постанови вручена ОСОБА_18 того ж самого дня - 22.01.2014.
З матеріалів справи також випливає, що ОСОБА_18 постанова у справі не оскаржувалась (а.п. 1-55 т. 9).

Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 11.03.2011 № 2-рп/2011 визначив, що давати оцінку процесуальним діям суддів щодо розгляду конкретної судової справи можуть тільки суди апеляційної чи касаційної інстанції, і не можуть даватись будь-якими органами, в тому числі і органами прокуратури.

Додатком до Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 на 1098-му засіданні заступників міністрів, зазначено (встановлено), що рішення судів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених в законодавстві (§16); коментуючи рішення суддів, виконавча та законодавча влада мають уникати критики, яка може підірвати незалежність судової влади або довіру до неї (§ 18).

Відповідна постанова судді ОСОБА_13 не оскаржена в апеляційному порядку, стала остаточним рішенням та не може бути піддана сумніву, що гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також правом на справедливий розгляд в суді.
Останнє має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін.
Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву (див. рішення Європейського суду з прав людини Брумареску проти Румунії п. 61, Салов проти України п. 93).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 294 КУпАП в редакції, що діяла на момент правозастосування, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 185-3 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 цієї статті, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ухвали Верховного Суду України від 12.05.2011 у справі № 5-302км11, судові рішення є обов?язковими для виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законодавством, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Отже, оскільки постанова від 22.01.2014 з підстав її незаконності в апеляційному порядку не оскаржувалася, тому відсутні будь-які підстави, для того, щоб стверджувати про незаконність даного рішення.

ОСОБА_18 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі ст. 4, ч. 2 ст. 5 Закону України Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України на стадії виконання постанови в порядку ст. 302 КУпАП (а.п. 34-35 т. 9), що само по собі ніяким чином не спростовує показання ОСОБА_18 про те, що вона не брала участь у масових акціях протесту, водночас не заперечуючи щодо звільнення її від відповідальності, що у свою чергу виключає обставини того, що суддя ОСОБА_13 знала про участь ОСОБА_18 у таких акціях.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 показав, що в грудні 2013 року він працював інспектором ДАІ Печерського району в м. Києві.

До його посадових обов`язків входило складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Ним було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_18 на підставі рапорту працівника ДАІ ОСОБА_19 .
Отримавши вказаний рапорт, в якому містились відомості щодо вчиненого правопорушення та відомості щодо автомобіля, він намагався встановити особу водія та разом з іншим працівником ДАІ, на підставі Закону України Про міліцію та наказів МВС України виїхав за місцем проживання ОСОБА_18 , однак її за місцем проживання не було, тому він отримав дані щодо власника транспортного засобу з реєстраційної бази НАІС, на підставі яких і склав відповідний протокол.
З ОСОБА_18 він особисто не спілкувався, проте спілкувався з ОСОБА_19 , який зазначив, що водієм не було виконано вимогу про зупинку автомобіля.
Рапорт, на підставі якого було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_18 , він- ОСОБА_20 отримав в приміщенні Печерського РУГУ МВС України в м. Києві від заступника начальника Печерського ДАІ ОСОБА_51 , який завжди видавав матеріали на відпрацювання та який сказав відпрацювати цей матеріал.
Ким був підписаний рапорт та чи містились на ньому якісь резолюції, не пам?ятає. Підстав сумніватись в достовірності даних, вказаних в рапорті, в нього не було. Немає і таких підстав для сумніву в нього і на даний час.
Оскільки він особисто не зупиняв автомобіль ОСОБА_18 та не складав рапорт, він не може пояснити чи відбувалось переслідування даного автомобіля.
Будь-яких даних з приводу руху Автомайдан на час складання протоколу про адміністративне правопорушення - не було, у рапорті зазначалось про рух автомобілів у колоні.
Через декілька днів після складання ним протоколу стосовно ОСОБА_18 , він від колег почув, що був якийсь рух автомобілів в напрямку Конча-Заспи, однак він не вникав в цю інформацію через завантаженість на роботі.
На той час у нього на відпрацюванні був єдиний рапорт, які рапорти були в його колег, - йому не відомо.
Його викликали в судове засідання в Голосіївський районний суд м. Києва.
В Печерський районний суд м. Києва викликали декількох інспекторів з його підрозділу, однак він пояснень в Печерському районному суді м. Києва не надавав.
Будь-яких вказівок з приводу переслідування учасників акцій протесту - не було. Також про будь-які зустрічі керівників ДАІ з працівниками ДАІ та про те, що складання протоколів щодо учасників акцій протесту було на контролі в керівника ДАІ м. Києва Курінного, - йому невідомо.

Показання свідка ОСОБА_20 вказують на те, що у обвинуваченої ОСОБА_13 не було даних щодо можливого внесення неправдивих відомостей до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_18 , про що не знав і ОСОБА_20 , учиняючи дії з приводу встановлення фактичних обставин, що викладені в рапорті ст. інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_19 , як і встановлення особи водія, який керував транспортним засобом 29.12.2013, за дорученням керівника - заступника начальника ВДАІ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_52 .

Крім того, протокол стосовно ОСОБА_18 складався не за її участь в автопробігу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що у справі не встановлено, а з інших підстав.

Епізод у справі № 757/807/14-п.

Як показала суду першої інстанції ОСОБА_13 , справа № 757/807/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_10 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, надійшла на адресу Печерського районного суду м. Києва 09.01.2014, коли і була передана їй для розгляду.
Справа була призначена до розгляду на 15.01.2014, про що у було повідомлено особу, яка притягалась до адміністративної відповідальності шляхом направлення на її адресу 10.01.2014 телеграми, яка того ж дня їй була вручена особисто, що стверджується зворотнім поштовим повідомленням.
13.01.2014 представнику особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, - адвокату ОСОБА_53 надано на ознайомлення матеріали справи № 757/807/14-п.
14.01.2014 на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_10 , клопотання ОСОБА_10 про виклик в судове засідання свідків: ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які долучені до матеріалів справи.
15.01.2014 у судовому засідання, повідомлено про долучення до матеріалів справи письмових пояснень, роз`яснено про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_19 , встановлено присутність в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 .
Щодо клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_54 та ОСОБА_55 , то як вказали в судовому засіданні сама ОСОБА_10 та представник її інтересів адвокат ОСОБА_56 , необхідності в їх допиті не має, тим самим фактично відмовились від заявленого клопотання.
В судовому засіданні, у відповідності до положень ст. 279 КУпАП, було оголошено протокол про адміністративне правопорушення, заслухано пояснення ОСОБА_10 , доводи її представника, пояснення свідків, в коло яких також входив інспектор з дізнання СОМ ДТП ВДАІ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_26 , яким і було складено протокол про адміністративне правопорушення, досліджені докази в справі.
Судом вживалися заходи і щодо забезпечення явки в судове засідання свідка ОСОБА_19 , шляхом виклику його за місцем роботи, для чого в судому засіданні оголошувалась перерва.
Враховуючи, що примусовий привід до свідка при розгляді справи про адміністративне правопорушення не застосовується, суд був позбавлений можливості отримати пояснення свідка ОСОБА_19 в судовому засіданні.
За наслідками проведення судового засідання, ухвалена постанова, копія якої 17.01.2014 вручена учасникам судового розгляду.
При ухвалені постанови, судом, наряду з іншими обставинами, враховано, що керування транспортними засобами не є основним джерелом заробітку ОСОБА_10 .
Зазначила, що підставою для скасування постанови в апеляційному порядку стало надання нових доказів, які не були та не могли бути відомі суду першої інстанції під час розгляду справи.

З показань в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що 02.01.2014, приблизно в обідній час, до неї в квартиру в м. Києві прийшли два співробітника ДАІ Печерського району, які сказали їй, що повинні скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо неї.

Вона запитала, з яких підстав, на що отримала відповідь, що вона не зупинилася на вимогу інспектора ДАІ, а саме 29.12.2013, приблизно о 18-10 год., за певною адресою в м. Києві.
У той час, коли прийшли вказані співробітники ДАІ, вона в квартирі була разом із чоловіком та донькою, вони сприйняли те, що відбувається, як жарт, оскільки в період з 26.12.2013 по 30.12.2013 вони всі разом перебували за межами м. Києва, де вони мають заміський будинок, тому вона-потерпіла повідомила працівникам ДАІ, що нічого підписувати не буде та, в свою чергу, подала зустрічну заяву на ім`я керівника Печерського ДАІ, в зв`язку з тим, що вона не розуміє, чому її примушують підписувати протокол про адміністративне правопорушення, яке вона не вчиняла і в указаному працівниками ДАІ місці - не перебувала.
Працівники ДАІ показали їй рапорт з приводу її буцімто не зупинки на вимогу інспектора ДАІ, яким було складено рапорт.
Рапорт був надрукований та містив якийсь підпис.
Водночас вона почала дивитися в соціальних мережах, що відбувається, оскільки всі в той час моніторили соціальні медіа, де вона побачила, що багато людей почали вказувати, що того ж дня до них навідувались працівники міліції у зв?язку з їх участю 29.12.2013 в автомайдані, який їздив в резиденцію до колишнього Президента в Межигір`я.
Вона-потерпіла 29.12.2013 не покидала межі м. Вишгород, хоча в постанові ухваленій суддею ОСОБА_13 зазначається м. Васильків.
29.12.2013 вони з чоловіком дійсно здійснювали поїздку, за кермом був чоловік, а зважаючи, що автомайдан розтягнувся на декілька кілометрів, вона з чоловіком кинули автомобіль та пішли пішки.
Наступного дня зранку ті самі працівники міліції знову прийшли до неї додому, однак вона їм не відчинила та сказала, що нічого підписувати не буде, оскільки нічого не вчиняла.
Указані працівники міліції протягом трьох днів чекали на неї під під`їздом її будинку та намагалися підійти до неї щоб підписати протокол.
05.01.2014 вона разом з чоловіком перебувала в аеропорту Бориспіль, де проводжали свою доньку, яка навчалась в Бельгії та поверталась туди на навчання після канікул, коли їй на телефон зателефонував працівник ДАІ ОСОБА_26 з приводу підписання протоколу про адміністративне правопорушення, на що вона йому сказала, щоб більше її не турбувати та повідомила, що нічого вона підписувати не буде і взагалі, що її немає вдома.
Згодом, через декілька днів вона на поштовому відділені отримала судову повістку про виклик до Печерського районного суду м. Києва, у зв?язку з чим звернулась до адвокатської компанії за наданням їй правової допомоги.
За матеріалами справи, з якими вона ознайомилася в суді, вона з адвокатами побачили, що існує протокол про вчинення нею адміністративного правопорушення, який нею не підписаний та рапорт того працівника, на вимогу якого вона начебто не зупинилась.
Надалі її викликали до суду на 09.00 год. 15.01.2015.
У списку справ, призначених до розгляду суддею ОСОБА_13 , на той день зазначались справи кожних півгодини за тією самою статтею, що і в неї.
У судове засідання вона прийшла разом з адвокатом, своїм чоловіком та журналісткою.
У судовому засіданні вона надала свої пояснення, чоловік її теж був опитаний. Вона повідомляла суду про доньку, яка перебуває в Бельгії та яка може підтвердити, що вона 29.12.2013 була в м. Вишгород.
Також її адвокатом було заявлено ряд клопотань, які всі були відхилені, однак в судовому засіданні було оголошено перерву для допиту свідка ОСОБА_26 , яким складено протокол.
Останній прийшов в судове засідання того ж дня, о 15-00 год., та на запитання її адвоката відповідав нечітко.
Суддя, після повернення з нарадчої кімнати, проголосила постанову, текст якої вона отримала через декілька днів.
На постанову вона подала апеляцію та 28.02.2014 Апеляційний суд міста Києва скасував постанову судді ОСОБА_13 , підстави скасування їй невідомі.
Вважає, що постанова, яку проголосила суддя ОСОБА_13 , була наперед підготовленою. Такі висновки вона зробила через щільний графік справ, призначених до судового розгляду.

Як далі видно з показань потерпілої ОСОБА_10 , після завершення розгляду на лікуванні в будь-яких медичних закладах не перебувала.
Будь-яких відомостей, які б підтверджували отримання неправомірної вигоди суддею ОСОБА_13 чи обіцянки отримання неправомірної вигоди або отримання вказівки, пов`язаних з розглядом справи про адміністративне правопорушення щодо неї-потерпілої, вона не має.
Також їй невідомо та вона не може стверджувати про будь-яке звернення суддею ОСОБА_13 до органів суддівського самоврядування та будь-яких представників діючої на той час чинної влади - з приводу кар`єрного росту останньої.
Про факт фальсифікації рапорту працівником ДАІ, на підставі якого був складений протокол про адміністративне правопорушення щодо неї, що встановлений вироком суду на час розгляду справи - їй не відомо.
Рішення постановлене щодо неї суддею ОСОБА_13 вважає несправедливим. Суддю ОСОБА_13 зневажає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що потерпіла ОСОБА_10 - є його дружиною, з якою він 29.12.2013 перебував у м. Вишгороді у їх заміському будинку.

В першій половині дня він з дружиною приєдналися до автомайдану та поїхали до резиденції колишнього Президента України ОСОБА_17 на їх сімейному автомобілі Субару Форестер, за кермом якого, того дня був він, хоча це питання ніким не з`ясовувалось, оскільки вказаним автомобілем право керувати мали він, його дружина та їх донька.
Там вони пробули якийсь час та повернулись до свого будинку у м. Вишгород.
Згодом до них додому в м. Києві в січні 2014 року прийшли працівники ДАІ та сказали, що його дружина ОСОБА_10 29.12.2013, о 18 год. 10 хв., не виконала вимогу працівника ДАІ зупинитися в м. Києві на Надніпрянському шосе.
Вони з дружиною пояснили, що такого не могло трапитись адже в той час вони в м. Києві взагалі не були та працівники ДАІ пішли.
Ще декілька разів їм в телефонному режимі пропонували приїхати та підписати протокол про адміністративне правопорушення, однак вони відмовлялись, востаннє їм зателефонували - 05.01.2014 з приводу складання протоколу про адміністративне правопорушення, проте, в той час вони були в аеропорту Бориспіль та відповіли, що нічого підписувати не будуть.
Отримавши повістку про прибуття до Печерського районного суду м. Києва, вони звернулися за допомогою до адвоката і тільки після його ознайомлення з матеріалами справи, вони дізнались, що на ОСОБА_10 було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Він- ОСОБА_27 надавав пояснення у суді як свідок.
За результатами судового розгляду справи суддею ОСОБА_13 його дружину - ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.
Вони оскаржили постанову суду першої інстанції та судом апеляційної інстанції зазначена постанова була скасована.
Вважає, що постановою суду першої інстанції дружині ОСОБА_10 завдано моральної шкоди.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 757/807/14-п та оригіналів документів з неї (а.п. 233-235 т. 7, а.п. 249 т. 7, а.п. 177-249 т. 9) вбачається, що на адресу Печерського районного суду м. Києва 09.01.2014 за вх. № 1517 з Відділу ДАІ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві надійшов протокол серії АБ2 № 019084, складений 05.01.2014 стосовно ОСОБА_10 за ст. 122-2 КУпАП.
Згідно з даними, які містяться на відтиску штампа, 09.01.2014 здійснено авторозподіл вказаної справи, за яким визначено головуючу у справі суддю - ОСОБА_13 .
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення АБ2 № 940885 його складено в присутності свідків ОСОБА_54 та ОСОБА_57 .
10.01.2014 на адресу ОСОБА_10 секретарем судового засідання направлено повістку про виклик в судове засідання, яке призначене на 10-00 год. 15.01.2014, яку отримала особисто ОСОБА_10 .
13.01.2014 захисник ОСОБА_58 - адвокат ОСОБА_59 ознайомився з матеріалами справи № 757/807/14-п.
14.01.2014 на адресу судді ОСОБА_13 надійшли письмові пояснення ОСОБА_10 з приводу складеного щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення та клопотання захисника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_60 про виклик в судове засідання для допиту як свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_19 та ОСОБА_26 - як осіб, в присутності яких складено протокол про адміністративне правопорушення, особу, яким складено рапорт про невиконання ОСОБА_61 вимог працівника ДАІ про зупинку, та особу, яка склала протокол, а також клопотання про виклик в судове засідання як свідка ОСОБА_27 .

Після опитування в судовому засіданні ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , захисник інтересів ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_59 зазначив про відсутність необхідності допиту інших осіб, зазначених в його клопотаннях, що було підтримано ОСОБА_10 .
Проте, для забезпечення явки в судове засідання свідка ОСОБА_19 в судовому засіданні оголошувалась перерва, після якої, враховуючи надані відомості з приводу неможливості забезпечення його явки в судове засідання, зважаючи на відсутність положень КУпАП, які б регулювали питання примусового приводу свідка та з метою забезпечення процесуальних строків розгляду справи, суддею ОСОБА_13 визнано можливим продовження розгляду справи у його відсутність.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 28.02.2014, постанова Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2014 скасована та адміністративне провадження стосовно ОСОБА_10 закрито з підстав відсутності події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.

Зі змісту постанови Апеляційного суду міста Києва від 28.02.2014 випливає, що крім доказів, які містилися у справі на час її розгляду судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції дослідив і нові докази, зокрема такі як ксерокопії рапортів того ж старшого інспектора ДАІ ОСОБА_19 , про зупинку ним ще декількох автомобілів у той самий час, що і автомобіля ОСОБА_10 , дослідивши які суд зробив висновок, що підписи інспектора ОСОБА_19 у всіх рапортах відрізняються поміж собою, а тому, на переконання суду, навіть без проведення почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_19 виконані, кожний, різними особами.
Водночас, судом апеляційної інстанції, з огляду на неодноразову неявку в судове засідання свідка ОСОБА_19 та відсутність положень КУпАП про примусовий привід свідка, зроблено висновок про неможливість встановлення справжності його підпису в рапорті, який став підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_10 , а, відтак, визнано зазначений рапорт недопустимим доказом у справі, і як наслідок визнаний неналежним доказом у справі протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_10 .
Також судом апеляційної інстанції досліджено в судовому засіданні роздруківку даних щодо постановлення під охорону та зняття з охорони дачного будинку ОСОБА_10 в період з 28.12.2013 по 30.12.2013, яка судом першої інстанції не досліджувалась.
Дослідження зазначених додаткових доказів, окрім пояснень ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_27 , дало суду апеляційної інстанції підставу зробити висновок про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, що потягло за собою її скасування (а.п. 37-40 т. 10).

Проаналізувавши показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_27 у кримінальному провадженні, у їх взаємозв`язку, з показаннями обвинуваченої та матеріалами справи № 757/807/14-п, суд першої інстанції дійшов висновку, що і вони підтверджують позицію ОСОБА_13 з приводу її необізнаності щодо участі ОСОБА_10 в автопробігу автомайдан, оскільки, як убачається з письмових пояснень ОСОБА_10 та її пояснень в судовому засіданні, остання про такі події судді ОСОБА_13 не заявляла, як не вказував на такі події й свідок ОСОБА_27 .

На переконання колегії суддів не є переконливими доводи апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 щодо перешкоджання суддею ОСОБА_13 виклику свідків у порядку КУпАП у справі за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_10 , зокрема свідка ОСОБА_19 , який не з?явився і до суду апеляційної інстанції, як не надішли до Апеляційного суду міста Києва і документи, які свідчать щодо дислокації перебування ОСОБА_19 під час патрулювання протягом 29.12.2013.

Епізод у справі № 757/809/14-п

За вказаним епізодом ОСОБА_13 надала аналогічні показання як і за епізодом стосовно ОСОБА_10 , додавши, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_9 , остання залучила двох захисників.
Всі клопотання про виклик свідків в судове засідання, заявлені ОСОБА_9 , судом були задоволені, у тому числі й допитано особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 , яким в свою чергу в судовому засіданні зазначено обставини складання та підписання вказаного протоколу.
Сама ж ОСОБА_9 в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомила, що добровільно відмовилась від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, який складався у її присутності, їй було достатньо зробити його фотографію на особистий телефон.

Як показала в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , 29.12.2013 вона на власному автомобілі разом із друзями: двома подругами та одним другом їздила до резиденції колишнього президента України ОСОБА_17 , до Межигір`я.

Повертаючись, одного з друзів вона висадила біля Іллінської церкви, а з подругами поїхали далі.
Згодом 03.01.2014 до неї додому прийшли працівники ДАІ та склали протокол. Вона всю розмову з працівниками ДАІ записала на диктофон.
Протокол про адміністративне правопорушення вона підписала помилково, оскільки не знала назв вулиць, по яким вона рухалась.
Оскільки при складанні протоколу вона відмовилась надавати працівникам ДАІ документи, які посвідчують її особу, їй не віддали копію протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї, однак вона його сфотографувала.
На той час вона вже дізналась через спілкування з друзями в соціальних мережах, що відносно всіх, хто їздив до резиденції бувшого президента України ОСОБА_17 в Межигір`я, працівники ДАІ складають протоколи про адміністративні правопорушення.
На 15.01.2014 її було викликано в судове засідання до Печерського районного суду м. Києва шляхом здійснення дзвінка на її номер телефону.
Судове засідання з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відбувалось під головуванням судді ОСОБА_13 в залі судових засідань та тривало приблизно 2 години, фіксування якого здійснювалось шляхом складання протоколу судового засідання.
Під час проведення судового засідання було допитано як свідків її друзів та сина, також допитано працівника ДАІ, яким складено протокол.
Вказаний працівник ДАІ стверджував про наявність відеозапису вчинення нею адміністративного правопорушення.
Загалом нею та її представниками було заявлено ряд клопотань, частина яких була задоволена, а в задоволенні деяких було відмовлено, таких як фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів та витребування відеозапису подій.
Причини відмови в задоволенні цих клопотань їй були незрозумілі.
За результатами розгляду справи суддя ОСОБА_13 проголосила рішення, копію якого вона отримала наступного дня.
Вказане рішення судді ОСОБА_13 , нею було оскаржене та Апеляційним судом міста Києва скасовано.
До суду апеляційної інстанції нею та її представниками надавались рапорти за підписом інспектора ДАІ ОСОБА_19 , які складені одночасно в різних місцях щодо різних осіб.
Загалом її обурило те, що суддя не прийняла до уваги показання її свідків, а погодилась з показаннями працівника ДАІ.
Також вважає неповним протокол судового засідання, яким здійснювалась фіксація судового розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо неї.
Посвідчення водія в неї не вилучалось.
З заявою про вчинення злочину суддею ОСОБА_13 вона не зверталась. Стверджує, що нею подавалася заява про визнання її потерпілою в даному кримінальному провадженні.
Також зазначила, що надсилала до органів прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення працівниками ДАІ, однак результатів розгляду цієї заяви не має.
Після завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення, на лікуванні в будь-яких медичних закладах із захворюваннями, які б були пов`язані з ухваленням відносно неї згадуваної постанови - не перебувала.
Будь-яких відомостей, які б підтверджували звернення суддею ОСОБА_13 до органів суддівського самоврядування, будь-яких представників діючої на той час чинної влади з приводу кар`єрного росту останньої - у неї-потерпілої не має.
Також їй не відомі факти встановлені вироком суду щодо фальсифікації рапорту, на підставі якого було складено щодо неї протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно даних, які містяться в досліджених в судовому засіданні матеріалах справи № 757/809/14 стосовно ОСОБА_9 (а.п. 251 т. 7, а.п. 57-177 т. 9) на адресу Печерського районного суду м. Києва 09.01.2014 за вх. № 1512 з Відділу ДАІ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 № 940885, складений 03.01.2014 стосовно ОСОБА_9 за ст. 122-2 КУпАП.
Згідно з даними, які містяться на відтиску штампа, 09.01.2014 здійснено авторозподіл вказаної справи, яким визначено головуючу у справі суддю ОСОБА_13 .
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення АА2 № 940885 його складено в присутності ОСОБА_9 , про що остання також зазначила під час її допиту в судовому засіданні.
Водночас, з даних протоколу видно, що ОСОБА_9 не погодилася тільки з тим, що її ніхто не зупиняв та ніяких сигналів (щодо зупинки) вона не бачила.
10.01.2014 секретарем судового засідання на адресу ОСОБА_9 направлено виклик в судове засідання на 15.01.2014, який остання отримала особисто, та 13.01.2014 ознайомилася з матеріалами справи № 757/809/14-п.
14.01.2014 на адресу місцевого суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_9 , письмові пояснення ОСОБА_21 та ряд клопотань, в тому числі про виклик в судове засідання як свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яке було задоволено в судовому засіданні 15.01.2014, як і опитано ОСОБА_9 та всіх свідків, окрім ОСОБА_19

ОСОБА_9 , як і свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_62 , ОСОБА_23 , заперечували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, однак також не повідомляли суду про їх або ОСОБА_9 участь в будь-яких мирних акціях протесту.

Свідок ОСОБА_24 15.04.2014 брав участь у судовому засіданні в порядку КУпАП, коли йому задавав питання і представник інтересів ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 (а.п. 88-93 т. 9).

Дійсно в судове засідання при розгляді кримінального провадження свідок ОСОБА_24 не з?явився, рішення про його привід в судове засідання (а.п. 36-37, 79-80 т. 11) - не виконаний (а.п. 67-68, 97-104, 116-123 т. 11), як і рішення від 27.02.2020 щодо доручення СУ УП ГУ НП в м. Києві встановити його місце перебування (а.п. 127, 155 т. 11).

У наступному, згідно даних журналів судових засідань, прокурор не наполягав на допиті свідка ОСОБА_24 , зокрема перед вирішенням питання щодо можливості переходу розгляду провадження до стадії судових дебатів (а.п. 57 т. 12).

За результатами розгляду справи № 757/809/14-п, ухвалено постанову про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, з мотивуванням прийнятого рішення, яка була оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно постанови Апеляційного суду міста Києва від 19.05.2014, апеляційна скарга ОСОБА_9 задоволена, а постанова суду першої інстанції скасована з закриттям адміністративного провадження за відсутності в діях ОСОБА_9 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Водночас, зі змісту постанови Апеляційного суду міста Києва від 19.05.2014 випливає, що судом апеляційної інстанції досліджено нові докази, зокрема допитано ОСОБА_19 , який в судовому засіданні заперечив складання ним рапорту від 29.12.2013, що і потягло за собою визнання недопустимим доказом у справі - протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_9 .
За дослідженими доказами не видно, що ОСОБА_9 під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо неї, заявляла суду першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_13 про її участь в автопробігу автомайдан, як і про обізнаність судді ОСОБА_13 , на час постановлення нею судового рішення у справі № 757/809/14-п, щодо наявності неправдивих відомостей зазначених в протоколі АА2 № 940885, і, як наслідок, щодо наявності умислу в судді ОСОБА_13 , на постановлення рішення саме про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП та позбавлення останньої права керування транспортним засобом.

По епізоду у справі № 757/1654/14-п

По суті розгляду справи стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_13 надала аналогічні показання, як і за епізодами стосовно притягнення до адміністративно відповідальності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
При цьому, як акцентувала ОСОБА_13 , судом було задоволено клопотання ОСОБА_11 та її захисника про виклик в судове засідання свідків, у зв?язку з чим розгляд справи двічі відкладався, про що повідомлялися і ОСОБА_11 і її захисник проте вони до суду не з?явилися, а тому розгляд справи, що була призначена на 28.01.2014 було закінчено у їх відсутність, після чого, тільки о 10 год. 28.01.2014, було подане клопотання про відкладення розгляду справи.
Додатково звернула увагу, що у поясненнях ОСОБА_11 , які були оцінені судом, про можливу присутність будь-яких свідків, показаннями б яких спростовувались події, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, остання не зазначала.
Як показала в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 , 29.12.2013 вона як журналіст їздила разом з учасниками автомайдану щоб висвітлювати події за їх участі, хоча її особиста позиція збігалась з учасниками автомайдану.

З дому в той день вона на автомобілі Форд виїхала зранку, до Межигір`я могла рухатись двома маршрутами: з вул. Круглоуніверситетської на вул. Грушевського, потім на Володимирський узвіз, а звідти на Поштову площу, а далі через міст, або по вул. Володимирській на Європейську площу, звідти на Володимирський узвіз, а потім на Поштову площу і тоді через міст.
З ким їхала в автомобілі не пам?ятає, оскільки все відбувалось спонтанно і автомобілі підбирали тих людей, які були без автомобіля.
Припускала, що з нею їхала її колега та ще хтось.
Всі вони виїжджали від ТЦ Дрім Таун та їхали до Межигір`я.
Особисто вона доїхала до Межигір`я, запаркувала автомобіль з правого боку та знаходилась там десь до 16 год. 30 хв., робила фотографії, після чого поїхала додому, так як було вже пізно.
Додому їхала по Наддніпрянському шосе, звідти звернула з Поштової площі на Європейську площу, а потім на вулицю Басейну, а тому ніяким чином ні сама, ні її автомобіль не могли бути в той день на Залізничному шосе, про що вказано в рапорті та протоколі про адміністративне правопорушення, складених щодо неї.
Додому повинна була прибути до 17-40 год., оскільки, після обробки фотографій, які зробила в Межигір`ї, вже о 18-40 год. опублікувала пост в соціальній мережі Фейсбук.
Проїжджаючи КПП, бачила працівників ДАІ, оскільки їхала вона та інші учасники колони дуже повільно.
12.01.2014 вона ще раз їздила з автомайданом та на тому ж КПП бачила працівників ДАІ, які фільмували всі автомобілі, що проїжджали повз них.
Вона також спілкувалась з працівником ДАІ - ОСОБА_63 , який перебував 12.01.2014 на КПП , який давав коментар та не міг пояснити, що він там робить.
02.01.2014 у той час, коли вона перебувала на роботі, їй зателефонував її батько та сказав, що до них додому прийшов працівник міліції, який намагався щось зробити, щось вручити, але так як батько злякався і не відчинив двері, то той залишив записку із номером телефону та попросив, щоб вона йому зателефонувала.
Коли вона зателефонувала за номером телефону, який був вказаний в записці, особа, яка представилась працівником ДАІ її розпитував, якими вулицями вона рухалась 29.12.2013, а потім сказав, що відносно неї складено рапорт і запросив у відділок задля складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення.
Оскільки вона вважала, що по телефону будь-хто може представитись будь-ким та залишити таку записку, - то нікуди не пішла.
Того ж дня з соціальних мереж стало зрозуміло, що працівники міліції приходили до багатьох учасників автомайдану, про що вона зробила відповідний журналістський матеріал про існування рапортів.
03.01.2014 керівництво ДАІ м. Києва збирало журналістів для проведення брифінгу саме з цього приводу, на якому були присутні представники провідних каналів в Україні, а також представник видання Українська правда, в якому вона на той час працювала, а відтак зазначена подія широко висвітлювалась. На брифінгу обговорювалось питання чому працівники ДАІ приходять додому до людей.
05.01.2014 до неї додому прийшли два працівники ДАІ - ОСОБА_64 та ОСОБА_65 , які намагались змусити її підписати протокол про адміністративне правопорушення, а оскільки вона чітко розуміла, що вони порушують закон, то сказала, що буде з ними спілкуватись тільки в офіційній обстановці за викликом повісткою. У цей день вона бачила надрукований та підписаний ОСОБА_19 рапорт, на підставі якого і був складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення.
За порадою інших, вона телефонувала до ОСОБА_66 з питанням чи не склали протокол щодо неї за сфальсифікованим рапортом, на що їй порадили у робочий день зателефонувати в Печерський районний суд м. Києва та дізнатись чи матеріали не передали туди.
Вона зателефонувала в канцелярію суду, де зі спілкування зробила висновок щодо обізнаності про справи автомайдану.
14.01.2014 після того, як вона отримала повістку про виклик до приміщення ОСОБА_66 , вона туди прийшла до інспектора ОСОБА_67 та написала йому великі пояснення з приводу того, що не згодна зі складеним протоколом.
На його вимогу підписати протокол, вона відмовилась, адже була незгодна з ним, після цього ОСОБА_64 сказав їй, що в такому випадку він мусить покликати понятих, які засвідчать її відмову від підписання протоколу.
Після цього, ОСОБА_64 пішов за понятими, вона пішла за ним та побачила, що ОСОБА_64 пішов до своїх співробітників, вона сприйняла це як тиск та вирішила підписати протокол, так як вважала, що працівники Печерського РУГУ МВС України в м. Києві - є заангажованими особами.
Потім її справа була направлена до суду, з якого вона отримала виклик.
Вона вважала, що в суді все завершиться, суд встановить істину у справі та дослідить всі докази.
17.01.2014 вона з адвокатом звернулася з позовом до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій інспектора ДАІ, який складав протокол, незаконними, однак рішенням суду в задоволенні її позову було відмовлено.
27.01.2014 відбулось судове засідання під головуванням судді ОСОБА_13 , в якому було задоволено клопотання про опитування ОСОБА_67 .
ОСОБА_64 в судове засідання не з?явився, але на адресу суду направив письмові пояснення, що її здивувало та обурило, оскільки свідок ОСОБА_64 працює на значній відстані від приміщення Печерського районного суду м. Києва, а тому в неї були сумніви, що він міг написати пояснення та направити їх в суд протягом години, на яку була оголошена перерва у справі.
Також нею та адвокатом було заявлено клопотання про виклик свідка ОСОБА_68 , яке також було задоволено та оголошено перерву в судовому засіданні на 28.01.2014, проти чого вони заперечували у зв?язку з неможливості прибуття.
28.01.2014 вона особисто занесла до Печерського районного суду м. Києва клопотання по відкладення судового розгляду та була впевнена, що судове засідання за її відсутності не відбудеться.
Більше ніякої інформації вона від суду не отримувала, а 31.01.2014 на її адресу надійшла постанова, якою її позбавили права керування транспортними засобами на 6 місяців, що є найсуворішим видом стягнення, хоча суд обтяжуючих обставин не встановив.
Також в постанові було зазначено, що вона начебто рухалась 29.12.2013 в напрямку м. Полтава, що не могло бути і таких даних в її письмових поясненнях не було.
Постанова була ухвалена в її відсутність, від неї не відбиралися жодні пояснення, не досліджувалися жодні докази.
Рішення її дуже обурило та вона втратила довіру до суду.
Вона подала апеляцію та Апеляційним судом міста Києва постанова була скасована.
Вважає, що на той час була авторитарна влада, якій багато хто намагався догодити. Припускає, що багато рішень суду постановлених в той час були нечесними.
Посвідчення водія в неї не вилучалось ні під час складання протоколу, ні після ухвалення суддею ОСОБА_13 постанови щодо неї.
Згодом в мережі Інтернет були викладені списки учасників автомайдану, яких потім не пускали до Російської Федерації.
В 2017 році її висадили з поїзда, який рухався в напрямку республіки Білорусь, при цьому працівниками митниці підстави не зазначались, однак вона вважає це був наслідок її участі в автомайдані.
З заявою про вчинення злочину суддею ОСОБА_13 вона не зверталась.
Чи давала письмову згоду на допит її як потерпілої, не пам?ятає, однак вважає себе потерпілою.
Після завершення розгляду справи щодо неї, на лікуванні в будь-яких медичних закладах із захворюваннями, які б були пов`язані з ухваленням щодо неї постанови, - не перебувала.
Будь-яких відомостей, які б підтверджували звернення суддею ОСОБА_13 до органів суддівського самоврядування, будь-яких представників діючої на той час чинної влади з приводу кар`єрного росту останньої, в неї немає.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_29 показав, що йому на відпрацювання надійшов рапорт іншого співробітника ДАІ про вчинення адміністративного правопорушення водієм автомобіля, а саме невиконання вимог працівником ДАІ про зупинку транспортного засобу.

Почерк працівника ОСОБА_69 , яким було складено рапорт, йому невідомий. Рапорт ним-свідком був отриманий в звичайному порядку, без будь-яких особливостей.
Зважаючи на отримання на відпрацювання такого рапорту, він намагався встановити дані водія цього автомобіля та, відповідно, скласти адміністративний протокол.
Ним, у відповідності до Закону України Про міліцію, який на той час був дійсний, був здійснений виїзд за місцем реєстрації власника автомобіля, але двері йому не відчинили, хто це був, не пам?ятає, однак він залишив свій номер телефону особі, що знаходилась в квартирі та вела з ним розмову для того, щоб мати можливість встановити всі обставини можливого вчинення адміністративного правопорушення.
Згодом йому зателефонувала ОСОБА_11 і, поспілкувавшись з нею, він направив їй повістку з викликом до Печерського РУГУ у м. Києві для оформлення адміністративного матеріалу.
Через деякий час ОСОБА_11 прийшла і він встановив її особу, роз`яснив їй права, встановив, що саме вона керує автомобілем, який був зазначений в рапорті, і склав відповідний протокол про адміністративне правопорушення, копію якого вручив ОСОБА_11 , а матеріали направив до суду.
Які ОСОБА_11 надавала пояснення під час складання протоколу, він не пам`ятав у зв`язку зі спливом часу.
Згодом його було викликано до Печерського районного суду м. Києва, у який спосіб сказати не зміг, оскільки він до суду за викликом ходив неодноразово, однак він не мав можливості з`явитись в судове засідання, тому написав пояснення і передав їх до суду.
Більше його нікуди не викликали.
Будь-яких нарад, на яких би надавались вказівки з приводу необхідності складання протоколів щодо учасників акцій протесту, керівництво не проводило, як не було таких вказівок взагалі ні від кого.
Про автомайдан він особисто дізнався тільки на допитах в органах прокуратури під час досудового розслідування, поняття автомайдан у грудні 2013 року не було.
Вважає, що слідчим неправильно викладені його показання під час досудового розслідування, а щодо складання ним протоколу стосовно ОСОБА_11 вказав, що для цього було достатньо рапорту.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 757/1654/14-п (а.п. 250 т. 7, а.п. 174-239 т. 8) встановлено наступне.
Так, 21.01.2014 на адресу Печерського районного суду м. Києва за вх. № 4165 з Відділу ДАІ Печерського РУГУ МВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 № 939917, складений 14.01.2014 стосовно ОСОБА_11 за ст. 122-2 КУпАП.
Згідно з даними, які містяться на відтиску штампа, 14.01.2014 здійснено авторозподіл вказаної справи, яким визначено головуючу у справі суддю - ОСОБА_13 .
Як видно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 939917, його складено в присутності ОСОБА_11 , про що остання також зазначила під час її допиту в судовому засіданні.
21.01.2014 секретарем судового засідання за номером телефону, зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_11 повідомлено про час, дату та місце проведення судового засідання у справі на 23.01.2014, про що складено відповідну телефонограму та направлено судову повістку за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні 23.01.2014 брала участь ОСОБА_11 та захисник її інтересів - адвокат ОСОБА_28 , коли оголошено перерву до 27.01.2014 задля дотримання вимог закону щодо необхідності повідомлення особи- ОСОБА_11 за 3 доби до початку судового розгляду.
У судовому засіданні 27.01.2014 було ухвалено рішення про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_70
27.01.2014 на адресу суду надійшли письмові пояснення свідка ОСОБА_29 , які оголошені в судовому засіданні та в судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2014 до 09-00 год. для забезпечення прибуття в судове засідання свідка ОСОБА_70 , який за повідомленням ОСОБА_11 перебуває у відрядженні в Черкаській області і може з?явитися тільки 28.01.2014, у зв?язку з чим розгляд провадження і було відкладено саме на цю дату, про що повідомлено і ОСОБА_11 і її захисника - адвоката ОСОБА_28 , що підтверджується їх особистими підписами у відповідній розписці.
Проте, ні ОСОБА_11 , ні захисник ОСОБА_71 , ні свідок ОСОБА_72 в судове засідання на 09.00 год. 28.01.2014 - не з`явилися і суддя ОСОБА_13 , з урахуванням положень ст.ст. 268, 279 КУпАП, визнала можливим проведення судового засідання за відсутності вказаних осіб, без фактичного розгляду клопотання ОСОБА_11 від 27.01.2014 про відкладення судового розгляду, яке суддя отримала о 10.00 год. 28.01.2014 після ухвалення рішення.

За результатами розгляду справи № 757/1654/14-п, суддею ОСОБА_13 ухвалено постанову про визнання ОСОБА_11 винуватою у вчиненні адміністративно правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, з накладенням стягнення, копія якої 28.01.2014 направлена на адресу ОСОБА_11 та особисто нею отримана 31.01.2014.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18.03.2014, постанову суду першої інстанції від 28.01.2014 у справі № 757/1654/14-п стосовно ОСОБА_11 скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, на задоволення апеляційних вимог сторони захисту.
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, окрім інших доказів, взяв до уваги показання ОСОБА_70 , які раніше не оцінювались судом першої інстанції, про що вказав у своїй постанові суд.
За будь-яких обставин, у суду першої інстанції, на час розгляду справи за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_11 не було даних щодо її участі в мирних акціях протесту, в тому числі й автопробігу автомайдан, під час якої ОСОБА_11 , за її ж поясненнями, здійснювала свою професійну діяльність.

За письмовими поясненнями свідка ОСОБА_29 у справі в порядку КУпАП, можна зробити висновок, що у судді ОСОБА_13 не було та не могло бути відомостей з приводу внесення до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_11 даних, які не відповідали фактичним обставинам справи.

Постанови Апеляційного суду міста Києва є остаточними та оскарженню не підлягають.

На противагу доводам апеляційної скарги представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 , слід вказати, що чинним КУпАП не передбачено фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів.

З показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_73 в судовому засіданні у кримінальному провадженні, кожного окремо, вбачається, що в грудні 2013 року вони працювали інспекторами ДАІ Печерського району в м. Києві.

29.12.2013 вони перебували на чергуванні біля станції метро Видубичі в м. Києві на перехресті Столичного шосе та Залізничного шосе з 07-00 год. і до вечора того ж дня. Від старшого чергового їм надійшло повідомлення, що до них рухається велика колона автомобілів, які перешкоджають нормальному руху інших транспортних засобів, а тому такі автомобілі слід зупиняти.
І дійсно через деякий час повз них проїхала колона автомобілів, десь у кількості 200 автомобілів, рух якої був не в бік села Нові Петрівці.
При цьому, ОСОБА_19 намагався здійснити зупинку автомобілів Шкода фабія та Пежо, однак водії цих автомобілів не зупинились, тому ОСОБА_73 записав номера зазначених автомобілів, а ОСОБА_19 склав відповідні рапорти про невиконання зупинки на вимогу інспектора ДАІ, причини для чого були, оскільки водії, які рухались в колоні, порушували Правила дорожнього руху України, бо зайняли 4 полоси для руху та в колоні без погодження ДАІ рухались більше 5 автомобілів.
Вказівок від старшого чергового по місту переслідувати ці автомобілі не було, а тому ОСОБА_19 і склав рапорти та передав відповідну інформацію наступним патрулям, а згодом рапорти передав до відділу адмінпрактики.
Щодо переслідування транспортних засобів, то, як пояснили свідки, переслідування автомобіля, який не здійснив зупинку транспортного засобу на вимогу працівника ДАІ, здійснюється патрулем ДАІ не завжди.
Будь яких інших рапортів щодо невиконання вимог про зупинку ні ОСОБА_19 , ні ОСОБА_73 того дня не складали та інші автомобілі, що рухались в колоні, вони не зупиняли.
Згодом, з засобів масової інформації свідку ОСОБА_19 стало відомо, що від його імені складалась велика кількість рапортів про невиконання водіями вимог про зупинку, однак його ніхто не просив підписати такі рапорти та він їх не підписував, хто саме від його- ОСОБА_19 імені склав рапорти та скільки їх було, - їм невідомо, від керівників щодо необхідності складання рапортів стосовно учасників акцій протесту - вони не отримували та жодних дій керівництва, які б можливо було розцінити як вказівку, - не було.
Станом на грудень 2013 року поняття автомайдан їм відомо не було, як і такого громадського руху, а воно з`явилося тільки в березні 2014 року.
29.12.2013 ніхто їм не повідомляв про якісь масові заворушення чи то акції протесту.
Причини руху автомобілів в колоні, їм невідомі, однак вважають це акцією протесту.
Також свідки показали, в ДАІ часто проводились інструктажі з приводу дій працівників ДАІ в тій чи інші ситуації, однак окремих зборів, на яких би надавалися вказівки щодо складання рапортів та протоколів щодо учасників будь-яких акцій протесту, - не було.

Свідок ОСОБА_19 , оглянувши рапорт, складений стосовно ОСОБА_11 та підписаний від його імені, зазначив, що ніколи такого рапорту він не складав та підпис, що у ньому міститься - не його.
Показав, що не пригадує чи викликали його в суд.
З приводу складання рапортів, він-свідок ні з ким не спілкувався, у тому числі з ОСОБА_29 , ОСОБА_20 чи ОСОБА_74 .

Свідок ОСОБА_73 , у свою чергу, пояснив, що викликався в судове засідання в Печерський районний суд м. Києва, однак результати проведення такого засідання йому невідомі.

Показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_75 суд першої інстанції визнав допустимими доказами у справі, однак оцінив їх як такі, що не містять жодних відомостей з приводу ухвалення суддею ОСОБА_13 постанов, які стороною обвинувачення вказані в обвинувальному акті як неправосудні.

Відповідно до даних протоколу огляду від 15.12.2014, ОСОБА_19 29.12.2013 перебував з 17 год. 41 хв. по 20 год. 19 хв. в м. Київ, по вул. Будіндустрії в напрямку до ст. Видубичі (а.п. 243 т. 7), а згідно протоколу огляду від 17.12.2014, ОСОБА_73 , на підставі даних щодо телефонних з?єднань 29.12.2013 з 10.37 по 14.22 перебував в м. Києві від вул. Кіквідзе у напрямку до шосе Залізничний (а.п. 244 т. 7).

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_76 показала, що з 2006 року працює керівником апарату Печерського районного суду м. Києва.
У коло її функціональних обов`язків входить, у тому числі, контроль за додержанням Положення про авторозподіл та Інструкції з діловодства в загальному місцевому суді.
Порядок реєстрації в суді справ про адміністративні правопорушення станом на 2014 рік був наступним: матеріали, які надійшли до суду реєструвались в загальній канцелярії, потім матеріали передавались до адміністративної канцелярії, де реєструвалась картка на особу, а потім передавались відповідальним особам для здійснення авторозподілу, після чого під розпис судді.
Суддя, отримавши матеріали справи, може в базі документообігу суду побачити прізвище особи, яка зареєструвала матеріали та яка здійснила авторозподіл.
Відомості з приводу відсутності на роботі певного судді до бази документообігу суду вносить кадрова служба і вже з наявністю внесених таких даних працівник апарату, відповідальний за авторозподіл, його здійснює.
Здійснити внесення будь-яких даних з втручання в авторозподіл - технічно не можливо.
Ні голова суду, ні вона як керівник апарату суду, що є відповідальними особами в суді за дотримання Положення про авторозподіл, виходячи з посадових обов`язків, не може давати вказівки з приводу визначення шляхом авторозподілу конкретного судді для розгляду справи.
Наказом голови суду визначались відповідальні особи за здійснення авторозподілу справ//проваджень, якими на час січня 2014 року були ОСОБА_35 і ОСОБА_77 .
Станом на січень 2014 року в Печерському районному суді м. Києва був розподіл на колегії суддів з розгляду різних категорій справ, склад яких затверджувався рішенням Зборів суддів.
Хто саме здійснював у досліджуваний період розгляд справ про адміністративні правопорушення, окрім судді ОСОБА_13 , - вона не пам?ятає.
Також до системи документообігу суду доступ мають всі працівники апарату суду в межах своїх функціональних обов`язків.
Будь-які факти втручання в авторозподіл працівниками апарату їй не відомі.
З нею особисто ніхто не спілкувався з приводу розгляду справ про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та з такими матеріалами вона не знайома.
Також вона не може вказати на середні строки розгляду суддями Печерського районного суду м. Києва в січні 2014 року справ про адміністративні правопорушення, зокрема за ст. 122-2 КУпАП, а також на кількість справ, які надійшли до Печерського районного суду м. Києва в січні 2014 року за ст. 122-1 КУпАП.
Їй відомі обставини вилучення органами прокуратури даних бази документообігу суду з метою проведення перевірки здійснення авторозподілу, однак про результати здійснення такої перевірки - вона не знає.
Як пересічний громадянин вона була обізнана щодо подій в січні 2014 року на Майдані Незалежності в м. Києві.
ОСОБА_13 може охарактеризувати виключно позитивно. За час роботи останньої на посаді судді жодних скарг на порушення строків розгляду справ на адресу суду не надходило та до дисциплінарної відповідальності суддя ОСОБА_13 не притягалась.

З показань свідка ОСОБА_78 в судовому засіданні суду першої інстанції видно, що станом на січень 2014 року він працював на посаді помічника судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 .

В коло його обов`язків входило: підготовка справ до розгляду, підбір законодавчої бази для розгляду відповідної справи, контроль за роботою секретаря судового засідання. Ним здійснювалась перевірка анкетних даних учасників судового засідання, виклик яких необхідно здійснити в судове засідання, організація роботи секретаря судового засідання з метою забезпечення належного повідомлення учасників судового засідання. Іноді ним готувались проекти процесуальних документів.
В січні 2014 року справи про адміністративні правопорушення розглядались суддею ОСОБА_13 , як і в залі судового засідання, при умові наявності вільного залу, так і могли бути розглянуті в кабінеті. Де саме були розглянуті справи стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 - він не пам?ятає.
Зазначені справи не відрізнялись нічим від інших справ, що перебували у провадженні судді, ніяким способом не ідентифікувались за якимись особливостями, ніяких позначок, які б вказували на причетність вказаних осіб до будь-яких акцій протесту, - не містили.
Розгляд досліджуваних справ відбувався в загальному порядку.
Він не пам?ятає, чи читав він пояснення осіб, які містились в матеріалах цих справ. В судове засідання учасники викликались як секретарем судового засідання, так і ним, шляхом складання телефонограми за наявності в матеріалах справи працюючого номеру телефону, направлення судових повісток за адресами, вказаними в протоколі про адміністративні правопорушення, направлення СМС-повідомлень на номери мобільного телефону, а також шляхом направлення телеграм.
Всі учасники повідомлялись про час, дату та місце проведення судового засідання в строки, визначені КУпАП.
Розгляд справ про адміністративні правопорушення суддею ОСОБА_13 , в переважній більшості випадків, відбувався в строки, визначені КУпАП, а саме в 15-денний строк з дня надходження справи до суду.
У виключних випадках, розгляд справ міг відбутися понад строки, установлені законом, наприклад, у зв?язку з поверненням протоколу про адміністративне правопорушення після дооформлення з органів ДАІ, а також у разі зловживання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її правами на участь в судовому засіданні.
Здебільшого всі справи про адміністративні правопорушення розглядались суддею ОСОБА_13 за участі особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності.
У разі ж розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підстави для такого розгляду завжди викладались у мотивувальній частині постанови.
В судовому засіданні з розгляду справ про адміністративне правопорушення могла бути оголошена перерва для забезпечення явки свідка, який викликався, за відомим номером телефону або шляхом направлення повістки на відому суду адресу.
Водночас, така перерва могла бути оголошена як на годину, півгодини, так і на декілька днів, все залежало від можливості забезпечення явки свідка в судове засідання. Дата та час судових засідань визначалися з урахуванням поточного навантаження на суддю.
Розгляд справ про адміністративні правопорушення міг фіксуватися виключно протоколом судового засідання, фіксація таких справ технічними засобами - не здійснювалась в жодній справі, розглянутій суддею ОСОБА_13 , оскільки КУпАП не передбачає здійснення такої фіксації за допомогою звукозаписувального пристрою.
Рішення у справах приймаються виключно суддею ОСОБА_13 .
Здебільшого проекти рішень у справах про адміністративні правопорушення, писав він як помічник судді.
Ким готувались проекти рішень у справах стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , вже не пам?ятає, але припускає, що їх готувала суддя ОСОБА_13 .
В січні 2014 року справи про адміністративні правопорушення розглядались суддями, які входили до колегії з розгляду кримінальних справ, однак точну кількість складу такої колегії він вказати не може.
Головою суду на січень 2014 року була ОСОБА_79 , яка відсутня на роботі з лютого 2014 року.
Відповідальними особами за здійснення авторозподілу справ в січні 2014 року були помічники голови суду ОСОБА_35 та ще одна дівчина, прізвища якої він не пам`ятає, оскільки остання на даний час не працює.
В суді проводились наради як керівником апарату суду, так і головою суду, за участі суддів та працівників апарату суду, однак чи були такі в січні 2014 року, - також не пам`ятає.
Разом з тим зазначив, що будь-яких нарад саме з приводу розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2 КУпАП, - взагалі не було.
В яких відносинах між собою перебували ОСОБА_13 та помічник голови суду ОСОБА_35 - йому не відомо.
Про будь-які факти втручання в авторозподіл справ, йому не відомо.
Дані, хто з уповноважених осіб здійснив авторозподіл, відображались або на відтиску штампа з зазначенням прізвища особи, яка його здійснювала або в протоколі авторозподілу.
Хто саме здійснював авторозподіл справ стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_18 - він не пам?ятає.
Коли ним отримувались справи з канцелярії, він перевіряв чи справа розподілена судді ОСОБА_13 .
У який спосіб відбувався авторозподіл будь-яких справ - він не перевіряв, оскільки це не входило до його повноважень.
На даний час авторозподіл судових справ здійснюють помічники голови суду та заступник керівника апарату суду.
Порядок здійснення авторозподілу затверджується рішенням зборів суддів, яким визначається категорії справ для розгляду відповідним судовим колегіям.
Дані з приводу відсутності судді на роботі до бази документообігу суду вносяться відповідальними за це працівниками.
ОСОБА_13 може охарактеризувати виключно позитивно, вважає її суддею за покликанням.
Будь-які дані з приводу можливого впливу на суддю ОСОБА_13 , здійсненого шляхом підкупу, вмовляння, погроз, прохання, тощо задля прийняття якихось рішень у справах, - йому не відомі.
Також не відомі й обставини звернення суддею ОСОБА_13 до органів суддівського самоврядування, будь-яких представників діючої на той час чинної влади з приводу кар`єрного росту останньої.

Показання свідків ОСОБА_76 та ОСОБА_78 визнані судом допустимими доказами у справі, що не оспорюється в апеляційних скаргах.

Між тим означені показання не містять даних з приводу вчинення//не вчинення ОСОБА_13 діяння, інкримінованого їй стороною обвинувачення.
В показання зазначених свідків наявні дані, що характеризують особу обвинуваченої, що є предметом доказування з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, а, відтак, суд і прийняв їх та враховував як виключно позитивні характеристики про особу обвинуваченої, надані свідками.

Окрім описаних вище доказів, стороною обвинувачення надано наступні письмові докази.

А саме, згідно витягів з кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015, що сформовані 09.02.2015 та 05.03.2015, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по факту постановлення суддями Печерського районного суду м. Києва завідомо неправосудних постанов в інших особистих інтересах стосовно учасників Всеукраїнського громадського руху Автомайдан та інших учасників мирних акцій протесту були внесені 05.02.2015 виключно на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення за результатами перевірки в порядку нагляду.
Як орган досудового розслідування зазначена Прокуратура міста Києва та прокуратура Вінницької області - відповідно (а.п. 174, 175 т. 5).

Визначалися у даному провадженні і група слідчий, прокурорів та їх зміни в постановах від 12.02.2015 (а.п. 21-22 т. 7), від 19.02.2015 (а.п. 25-26 т. 7), від 19.02.2015 (а.п. 30-32 т. 15), від 04.03.2015 (а.п. 20 т. 7), від 17.07.2015 (а.п. 193 т. 5), та змінювалася підслідність в постанові від 19.02.2015 (а.п. 23-24 т. 7).

Доручення//копії доручень, постанови про визначення групи слідчих та визначення підслідності у кримінальних провадженнях: № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 за датою винесення//постановлення від 22.11.2014 (а.п. 176 т. 5), від 24.11.2014 (а.п. 177 т. 5), від 05.12.2014 (а.п. 190 -191 т. 5), від 12.02.2015 (а.п. 178 -180 т. 5), від 12.02.2015 (а.п. 181-183 т. 5), від 12.02.2015 (а.п. 184 -185 т. 5), від 12.02.2015 (а.п. 186 -187 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 227-228 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 229-230 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 231-233 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 234-235 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 236-237 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 238-204 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 241-242 т. 5), від 12.05.2015 (а.п. 243-244 т. 5); № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 за датою винесення//постановлення від 06.08.2015 (а.п. 188 - 189 т. 5), від 06.08.2015 (а.п. 194-196 т. 5), від 20.05.2013 (а.п. 247-248 т. 5); № 420 151 000 000 006 13 від 20.05.2013 з датою винесення постановлення від 20.05.2013 (а.п. 245-246 т. 5); № 420 151 000 000 006 11 від 20.05.2015 за датою винесення//постановлення від 20.05.2015 (а.п. 249-250 т. 5).

Виносилися постанови про об?єднання кримінальних проваджень: від 31.07.2015 - № 420 150 200 000 001 62, № 420 150 200 000 001 63, № 420 150 200 000 001 64, № 420 150 200 000 001 65 в кримінальне провадження № 420 150 200 000 001 62 (а.п. 197 - 223 т. 5); від 22.05.2015 - № 420 151 000 000 006 08, № 420 151 000 000 006 09, № 420 151 000 000 006 10, № 420 151 000 000 006 11, № 420 151 000 000 006 12, № 420 151 000 000 006 13, № 420 151 000 000 006 14 та № 420 151 000 000 001 31 (а.п. 224- 226 т. 5), та про виділення від 31.07.2015 з кримінальної справи № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 матеріалів досудових розслідувань щодо підозоюваної ОСОБА_13 за № 420 150 200 000 001 62, № 420 150 200 000 001 63, № 420 150 200 000 001 64, № 420 150 200 000 001 65 (а.п. 1-30 т. 6).

Вказані процесуальні документи вказують про хід досліджуваного кримінального провадження, як і інші документи, що вказані у вироку.

Згідно копії повідомлення про підозру від 22.12.2014, ОСОБА_13 було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 375 КК України за підписом першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_31 (а.п. 31-39 т. 6).

Водночас, як свідчать копія (незавірена) рішення ВККСУ від 29.01.2015, у відстороненні судді ОСОБА_13 від посади відмовлено у зв`язку з неврученням повідомлення про підозру (а.п. 40-43 т. 6), а за копією рішення ВККСУ від 10.03.2015 її відсторонено від посади судді (а.п. 44-45 т. 6), яким взято до уваги копію повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_13 за підписом Генерального прокурора ОСОБА_80 від 02.02.2015 за ч. 2 ст. 375 КК України ( ОСОБА_18 ) (а.п. 46-54 т. 6), яка скасована як свідчить копія постанови ВАСУ від 17.06.2015 (а.п. 175-178 т. 6).

За копією постанови ВРУ від 04.03.2015, надано згоду на затримання та арешт (взяття під варту) судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 (а.п. 56 т. 6).

Долучені до матеріалів провадження і копії рапортів за підписом, зокрема ОСОБА_19 щодо невиконання вимог працівника ДАІ про зупинку водіями автомобілем Хюндай Тюксон (а.п. 63 т. 6), Шкода фабія (а.п. 64 т. 6), Кіа Піканто (а.п. 65 т. 6), Кіа (а.п. 66 т. 6), Субару (а.п. 67 т. 6).
Всі вони містять підписи на відміну від тверджень представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 .
При цьому слід вказати, що чинним законодавством не передбачено спосіб виконання рапорту - друкований чи від руки.

Постановами від 18.03.2015 (а.п. 108-111 т. 6), від 05.05.2015 (а.п. 117-121 т. 6) від 24.07.2015 (а.п. 127-139 т. 6), від 17.07.2015 (а.п. 140-141 т. 6), від 13.10.2015 (а.п. 142-143, 144-145 т. 6), продовжувався строк досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015

За ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2014, у справі № 752/18016/14-к надано тимчасовий доступ до речей та документів, оригіналів протоколів у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інших осіб (а.п. 211-231 т. 6)

Як указують дані протоколу огляду від 17.04.2015-20.04.2015, було проведено огляд Бази даних комп`ютерної програми Д-3 документообігу Печерського районного суду м. Києва з додатками (а.п. 87-119, 119-124 т. 7).
За наказом голови Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2013 за № 90-3/2013, було призначено відповідальну особу за авторозподіл в Печерському районному суді м. Києва - помічника голови суду ОСОБА_35 (а.п. 124-125 т. 7)

Висновком за результатами проведення експертиз комп`ютерної техніки та програмних ресурсів від 27.05.2015 за № 8889/15-35, визначено здійснення фіксації автоматичного розподілу справ між суддями Печерського районного суду м. Києва 09.01.2014 (а.п. 126-190 т. 7).

Згідно копії витягу з протоколу зборів суддів Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2013, визначено суддів по розгляду справ про адміністративні правопорушення суддями кримінальної колегії (а.п. 242 т. 7).

Оцінюючи на предмет допустимості та належності наданих письмових доказів у справі, слід дійти наступного висновку.

Так, згідно змісту витягів з кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015, які сформовані 09.02.2015 та 05.03.2015, випливає, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесені 05.02.2015 та дане кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 375 КК України виділене 05.02.2015 з матеріалів кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014.

Натомість, згідно наданих стороною обвинувачення копій постанови від 12.02.2015 за підписом Генерального прокурора ОСОБА_81 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 178-180 т. 5), постанови від 12.02.2015 за підписом Генерального прокурора України ОСОБА_81 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 181-183 т. 5), постанови за підписом Генерального прокурора ОСОБА_81 від 12.02.2015 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 184-185 т. 5), постанови від 12.02.2015 за підписом Генерального прокурора ОСОБА_81 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 з числа прокурорів прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва (а.п. 186-187 т. 5), постанови від 05.12.2014 заступника прокурора міста Києва ОСОБА_82 про зміну прокурорів в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 190-191 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 прокуратурі Чернівецької області (а.п. 227-228 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 229-230 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 231-233 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 за прокуратурою Чернівецької області (а.п. 234-235 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 236-237 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих прокуратури Чернівецької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 238-240 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 12.02.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 за прокуратурою Чернівецької області (а.п. 241-242 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 20.05.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 за прокуратурою Вінницької області (а.п. 243-244 т. 5), постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 13.10.2015 про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 до 12-ти місяців до 21.01.2016 (а.п. 142-143 т. 5), - датовані за часом пізніше після виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а відтак суд їх визнав неналежними доказами у справі та відкинув, не надаючи оцінки їх змісту.
З приводу наданих стороною обвинувачення як доказів постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 06.08.2015 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа працівників прокуратури Вінницької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 (а.п. 188-189 т. 5), постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 17.07.2015 про внесення змін до міжрегіональної групи прокурорів в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 193 т. 5), постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 06.08.2015 про призначення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів прокуратури Вінницької області та прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 (а.п. 194-196 т. 5), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 19.02.2015 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів прокуратури міста Києва та прокуратури Вінницької області в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 25-26 т. 7), постанови Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 19.02.2015 про доручення досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих прокуратури міста Києва та прокуратури Вінницької області (а.п. 30-32 т. 7), то насамперед слід констатувати про відсутність в означених доказах будь-яких даних, що б підтверджували висунуте ОСОБА_13 обвинувачення.
Разом з тим, слід вказати, що дійсно постанови заступника Генерального прокурора України від 06.08.2015 про доручення судового розслідування у кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих, винесені відповідно до ст.ст. 1, 7 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 1697-VІІ, що не суперечить вимогам ст. 37 КПК України, як указано в апеляційній скарзі прокурора, проте дана обставина не може вплинути на визнання їх такими, що містять дані про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Що стосується наданих стороною обвинувачення постанови прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_84 від 20.05.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 151 000 000 006 13 від 20.05.2015 СВ Прокуратури Вінницької області (а.п. 245-246 т. 5), постанови прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури міста Києва ОСОБА_84 від 20.05.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 151 000 000 006 13 від 20.05.2015 СВ прокуратури Вінницької області (а.п. 247-248 т. 5), постанови прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури міста Києва ОСОБА_84 від 20.05.2015 про визначення підслідності (а.п. 249-250 т. 5), що з резолютивної частини кожної з них випливає, що прокурор Прокуратури міста Києва ОСОБА_85 доручив проведення досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень слідчому відділу Прокуратури Вінницької області, між тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 36 КПК України, тільки Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.
Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури міста Києва ОСОБА_85 не входить до переліку посадових осіб органів прокуратури, яким законом надано право доручати проведення досудового розслідування кримінального провадження іншому органу.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені постанови прийняті не уповноваженою на те особою, і як наслідок є незаконними та не можуть бути прийняті судом як допустимі докази.
Однак, навіть незважаючи на їх незаконність, їх зміст не містять даних на підтвердження висунутого ОСОБА_13 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України.

Надані як докази стороною обвинувачення надані: копія доручення від 24.11.2014 Прокуратури міста Києва у кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 слідчим СВ Прокуратури міста Києва на проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження (а.п. 177 т. 5), копія рішення ВККСУ від 29.01.2015, яким відмовлено в задоволенні клопотання Генеральної прокуратури України про відсторонення судді ОСОБА_13 від посади у зв`язку з неврученням повідомлення про підозру (а.п. 40-43 т. 6), копія рішення ВККСУ від 10.03.2015 про задоволення клопотання Генеральної прокуратури України про відсторонення ОСОБА_13 від посади судді (а.п. 44-45 т. 6), копія постанови ВРУ від 04.03.2015 про надання згоди на затримання та арешт (взяття під варту) судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 (а.п. 56 т. 6), заперечення адвоката ОСОБА_86 на клопотання про продовження строку досудового розслідування (а.п. 57, 58-59, 60, 61 т. 6), апеляційна скарга Прокуратури Вінницької області на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2015, якою до ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (а.п. 90-93 т. 6), апеляційна скарга ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2015, якою до ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (а.п. 94-107 т. 6), клопотання за підписом Генерального прокурора України ОСОБА_81 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 04.03.2015 стосовно ОСОБА_13 (а.п. 146-155 т. 6), клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_13 (а.п. 156-165 т. 6), рапорт з приводу ненадання стороною захисту заперечень на клопотання щодо продовження строків досудового розслідування (а.п. 166 т. 6), супровідний лист щодо направлення на адресу ВККСУ проекту клопотання про відсторонення судді ОСОБА_13 від посади (а.п. 174 т. 6), копія постанови ВАСУ від 17.06.2015 про скасування рішення ВККСУ від 10.03.2015 про відсторонення судді ОСОБА_13 від посади, якою визнано протиправними дії ВККСУ та рішення про відсторонення ОСОБА_13 від посади судді скасовано (а.п. 175-178 т. 6), копії ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.02.2015 у справах № 727/1186/15-к, якими відмовлено в задоволенні клопотання про проведення обушків в приміщенні Печерського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 179-186 т. 6), рапорт слідчого прокуратури міста Києва ОСОБА_87 про неможливість вручення документів (а.п. 202-203 т. 6), акт від 21.01.2015 про неможливість вручення процесуальних документів (а.п. 204-205 т. 6), повістка про виклик ОСОБА_13 до Вінницького міського суду Вінницької області на 06.03.2015 (а.п. 209 т. 6), копія ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2014 у справі № 752/18016/14-к про надання тимчасового доступу до речей та документів, а саме оригіналів протоколів у справах про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інших осіб (а.п. 211-231 т. 6), копія постанови ВРУ про надання згоди на затримання та арешт (тримання під вартою) судді Царевич від 04.03.2015 (а.п. 19 т. 7), постанова Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 04.03.2015 про зміну прокурорів в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015, якою включено до складу прокурорів ОСОБА_81 (а.п. 20, 79 т. 7), постанова Генерального прокурора України від 12.02.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 за прокуратурою Чернівецької області (а.п. 21-22 т. 7), постанова Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 19.02.2015 про визначення підслідності кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 за прокуратурою Вінницької області (а.п. 23-24 т. 7), постанова прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Вінницької області ОСОБА_88 від 31.07.2015 про виділення з матеріалів кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 матеріалів досудових розслідувань щодо підозрюваної ОСОБА_13 за № 420 150 200 000 001 62, № 420 150 200 000 001 63, № 420 150 200 000 001 64, № 420 150 200 000 001 65 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України (а.п. 1-30 т. 6), копія ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2015 про надання тимчасового доступу до з`єднань за номерами телефонів, належних ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_19 , ОСОБА_93 , ОСОБА_29 , ОСОБА_94 (а.п. 80 т. 7), протокол тимчасового доступу від 13.05.2015, згідно якого вилучені надані в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області документи та інформація (а.п. 82-86 т. 7), протокол огляду від 17.04.2015-20.04.2015, згідно з яким проведено огляд Бази даних комп`ютерної програми Д-3 документообігу Печерського районного суду м. Києва з додатками (а.п. 87-119, 119-124 т. 7), протокол огляду, складений слідчим в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_95 від 29.12.2014, відповідно до якого ОСОБА_95 проведено огляд рапортів та протоколів складених стосовно, зокрема ОСОБА_18 у кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 (а.п. 37-39 т. 7), постанова слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_96 від 29.12.2014 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів: рапорту ОСОБА_19 та протоколу складеного ОСОБА_20 відносно ОСОБА_18 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 (а.п. 33-36 т. 7), копія ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2015 про надання дозволу на проведення обшуку в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 в приміщенні Печерського районного суду м. Києва (а.п. 45-49 т. 7), копія протоколу обшуку від 26.02.2015 на виконання зазначеної ухвали (а.п. 50-74 т. 7), копія постанови старшого слідчого СВ Прокуратури міста Києва ОСОБА_97 від 24.04.2015 про визнання речовими доказами речей, вилучених в ході проведення обушку (а.п. 75-76 т. 7), копія постанови старшого слідчого СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_97 від 07.03.2015 про визнання речовими доказами речей, вилучених в ході проведення обушку (а.п. 77-78 т. 7), постанова прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Вінницької області ОСОБА_88 від 31.07.2015 про об`єднання кримінальних проваджень № 420 150 200 000 001 62, № 420 150 200 000 001 63, № 420 150 200 000 001 64, № 420 150 200 000 001 65 в кримінальне провадження № 420 150 200 000 001 62 (а.п. 197-223 т. 5), протокол вручення ОСОБА_13 процесуальних документів від 21.01.2015 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 (а.п. 136-140 т. 8), протокол огляду диску з відеозаписом вручення ОСОБА_13 процесуальних документів від 26.01.2015 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 (а.п.141-147 т. 8), копія постанови прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва Прокуратури Вінницької області ОСОБА_88 від 22.05.2015 про об`єднання кримінальних проваджень № 420 151 000 000 006 08, № 420 151 000 000 006 09, № 420 151 000 000 006 10, № 420 151 000 000 006 11, № 420 151 000 000 006 12, № 420 151 000 000 006 13, № 420 151 000 000 006 14 від 20.05.2014 та № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (ч. 2 ст. 343, ст. 340, ч. 1 ст. 376-1, ч. 2 ст. 375 КК України) (а.п. 224-226 т. 5), копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2015 про застосування відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання (а.п. 238-241 т. 7), протокол огляду від 17.12.2014 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 телефонних з`єднань номера телефону ОСОБА_75 з метою встановлення місця знаходження останнього станом на 29.12.2013 (а.п. 244 т. 7), протокол доступу до речей і документів від 30.12.2014 в Печерському районному суді м. Києва, відповідно до якого під час тимчасового доступу вилучено копію справи відносно ОСОБА_18 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 від 24.02.2014 (а.п. 245-247 т. 7), постанова від 17.04.2015 у кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 про визнання копії матеріалів справи відносно ОСОБА_18 речовим доказом (а.п. 248 т. 7), постанова від 17.04.2015 у кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 про визнання копії матеріалів справи відносно ОСОБА_10 речовим доказом (а.п. 249 т. 7), постанова від 17.04.2015 у кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 про визнання копії матеріалів справи відносно ОСОБА_11 речовим доказом (а.п. 250 т. 7), постанова від 17.04.2015 у кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 про визнання копій матеріалів справи відносно ОСОБА_9 речовим доказом (а.п. 251 т. 7), є такими, що ні прямо, ні опосередковано не підтверджують висновки сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті.

Зазначені докази тільки констатують проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та прийняття ряду процесуальних рішень, без їх наповнення даними, що могли б мати значення для провадження.

Дослідив та проаналізував суд першої інстанції постанову слідчого в ОВС СВ прокуратури міста Києва ОСОБА_96 від 29.12.2014 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів: рапорту ОСОБА_19 та протоколу, складеного ОСОБА_20 стосовно ОСОБА_18 в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46 (а.п. 33-36 т. 7), та вказав, що речовим доказом в даному кримінальному провадженні визнано рапорт, складений ОСОБА_19 , а не роздрукований на аркуші паперу А-4 документ під назвою рапорт без підпису, як це зазначено в обвинувальному акті.

Також стороною обвинувачення надано ряд доказів, які опосередковано вказують на обставини, що досліджувалися в даному провадженні.

А саме: положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджене рішенням Ради суддів від 26.11.2010 за № 30 (а.п. 218-232 т. 7), копія наказу голови Печерського районного суду м. Києва про призначення відповідальних осіб за авторозподіл в Печерському районному суді м. Києва (а.п. 124-125 т. 7), копія наказу голови Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 за № 302-з/2015 про відрядження ОСОБА_13 (а.п. 210 т. 6), роздруківка з новин Юридична практика (а.п. 172 т. 6).
Вони, як кожен окремо, так і у їх взаємозв`язку з іншими доказами містять відомості, які не підлягають доказуванню, з огляду на положення ст. 91 КПК України та обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Матеріали особової справи судді ОСОБА_13 , досліджувалися судом першої інстанції, як дані, що характеризують її особу.
Водночас, звернуто увагу на виключно позитивні характеристики судді та відсутність дисциплінарних стягнень застосованих щодо судді.

За дослідженим листом за підписом, зокрема судді ОСОБА_13 (а.п. 167-171 т. 6), Рішенням Ради суддів України від 12.03.2015 за № 23 визнано, що в діях співробітників правоохоронних органів під час здійснення кримінального провадження стосовно ОСОБА_13 містяться ознаки посягання на незалежність судової влади.

Досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції і висновки комп`ютерно-технічної експертизи від 09.04.2015 за № 90/ікт (а.п. 191-198 т. 7), від 17.04.2015 за № 92/ікт (а.п. 199-206 т. 7), від 02.04.2015 за № 89/ікт (а.п. 207-217 т. 7), та висновок за результатами проведення експертиз комп`ютерної техніки та програмних ресурсів від 27.05.2015 за № 8889/15-35 по базі документообігу автоматизованого розподілу Печерського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 126-190 т. 7), які надані стороною обвинувачення без постанов про призначення цих експертиз всупереч п. 1.8 Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 08.01.1998 № 53/5, в редакції, що діяла на момент проведення експертиз, яка регламентує, що підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ - постанова//ухвала про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою//органом, або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов?язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об?єкти, що підлягають дослідженню.
А тому ці експертні висновки, з огляду і на стадію їх надання суду - доповнень, суд і визнав як такі, що проведені без дотримання вимог закону, а їх результати - недопустимими доказами у провадженні.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що під час проведення судового розгляду і під час виконання вимог ст. 290 КПК України сторонами провадження не ставилося під сумнів законність отриманих доказів, а в самих висновках є посилання на рішення слідчого щодо призначення вказаних експертиз, - ніяким чином не впливають на висновки суду, ще і за тим, що є незрозумілим, яку ж саме інформацію вони містять стосовно пред?явленого ОСОБА_13 обвинувачення щодо ухвалення суддею завідомо неправосудних постанов в особистих інтересах.

Досліджувалися судом першої інстанції і надані стороною обвинувачення як докази у провадженні постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 06.08.2015 про доручення досудового розслідування групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа працівників Прокуратури Вінницької області та Прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 (а.п. 188-189 т. 5), постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 17.07.2015 про внесення змін до міжрегіональної групи прокурорів в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 193 т. 5), постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 06.08.2015 про призначення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів Прокуратури Вінницької області та Прокуратури міста Києва в кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62 від 31.07.2015 (а.п. 194-196 т. 5), постанова Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 19.02.2015 про внесення змін до групи прокурорів та створення міжрегіональної групи прокурорів з числа прокурорів Прокуратури міста Києва та Прокуратури Вінницької області в кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 25-26 т. 7), постанова Генерального прокурора України ОСОБА_81 від 19.02.2015 про доручення досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 групі слідчих та створення міжрегіональної групи слідчих з числа слідчих Прокуратури міста Києва та Прокуратури Вінницької області (а.п. 30-32 т. 7), зміст яких не вказує на наявність будь-яких даних, що б підтверджували висунуте ОСОБА_13 обвинувачення.

Стороною обвинувачення як докази також надані: постанова заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_98 від 18.03.2015 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 до 4-х місяців до 20.05.2015 (а.п. 108-111 т. 6), клопотання ст. слідчого в ОВС СВ прокуратури Вінницької області ОСОБА_99 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 112-116 т. 6), постанова заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_98 від 05.05.2015 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 до 6-ти місяців до 21.07.2015 (а.п. 117-121 т. 6), які за своїм змістом також не вказують на вчинення ОСОБА_13 інкримінованого їй стороною обвинувачення діяння.

Водночас, суд першої інстанції зауважив, що в межах кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 заступником прокурора Вінницької області ОСОБА_100 18.03.2015 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування цього кримінального провадження до 4 місяців, тобто до 20.05.2015, але за ст. 219 КПК України в редакції, що діяла на момент прийняття зазначеної постанови, досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину і строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому § 4 глави 24 КПК України, у свою чергу, відповідно до положень ч. 4 ст. 278 КПК України, дата та час повідомлення про підозру невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та з цього часу починається відлік строків досудового розслідування кримінального провадження.

Даними роздруківки витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 (а.п. 210 т. 11), наданими стороною захисту в судовому засіданні, які отримані нею на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про надання тимчасового доступу до речей та документів від 09.07.2015 у справі № 127/14261/15-к, підтверджується, що датою повідомлення про підозру ОСОБА_13 - є 23.12.2014 (а.п. 212 т. 11), отже, строк досудового розслідування, виходячи з вимог ст. 219 КПК України в редакції, яка діяла на час прийняття означеної постанови, вказаного кримінального провадження сплинув - 23.02.2015, а будь-які дані з приводу того, що з 23.02.2015 по 18.03.2015 заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_101 , чи будь-який інший прокурор групи прокурорів в кримінальному провадженні, звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 117 КПК України про поновлення процесуального строку на продовження строків досудового розслідування кримінального провадження, - суду надані не були, а тому, суд ґрунтовно дійшов висновку, що станом на день прийняття зазначеної постанови строки досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 закінчились, а відтак їх продовження 18.03.2015 заступником прокурора Вінницької області ОСОБА_100 не відповідало вимогам КПК України та не було законним, що в свою чергу потягло й незаконність постанови заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_98 від 05.05.2015 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 до 6-ти місяців, тобто до 21.07.2015, незаконність постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_83 від 17.07.2015 про продовження строків досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 до 9-ти місяців, тобто до 21.10.2015 (а.п. 140-141 т. 7), та мало наслідком те, що всі докази, які зібрані органом досудового розслідування після 23.02.2015 - є такими, які зібрані з порушенням вимог КПК України, а, відтак, не можуть визнаватися допустимими, а процесуальні дії та рішення, - є такими, що вчинені та прийняті за межами кримінального провадження.

Також стороною обвинувачення подано до суду першої інстанції наступні документи: копія постанови заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_102 від 24.07.2015 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 щодо працівників ДАІ до 5-ти місяців, тобто до 27.10.2015 (а.п. 127-139 т. 6), клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_33 (а.п. 122-126 т. 6), постанова від 17.04.2015 у кримінальному провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015 про визнання копії матеріалів справи відносно ОСОБА_103 речовим доказом (а.п. 252 т. 7), довідка видана ОСОБА_10 з приводу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі її заяви щодо підпалу її автомобіля (а.п. 173 т. 6), копія висновку експертного почеркознавчого дослідження від 19.02.2014 Українського центру судових експертиз, зробленого за заявою ОСОБА_104 з приводу підписів на рапортах інспектора ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_105 (а.п. 77-86 т. 6), копія рапорту за підписом ОСОБА_106 , складеного відносно нездійснення зупинки на вимогу працівника ДАІ водієм автомобіля ЗАЗ (а.п. 68 т. 6), копія рапорту складеного відносно нездійснення зупинки на вимогу працівника ДАІ водієм автомобіля Деу (а.п. 69 т. 6), копії рапортів за підписом інспектора ОСОБА_107 (а.п. 70-72 т. 6), - які жодним чином не стосуються даного кримінального провадження, а мають відношення до інших кримінальних проваджень та інших осіб, ніж ті, які беруть участь в даному кримінальному проваджені.

Такі документи суд з огляду на викладене, не може прийняти як належні докази у справі та відкидає їх.

Крім того, суд, дослідивши позицію сторони захисту з приводу неналежного повідомлення ОСОБА_13 про підозру в даному кримінальному провадженні, дійшов наступного.

Так, в судовому засіданні досліджено копію повідомлення про підозру ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 375 КК України від 22.12.2014 у кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46, яка до того ж має виправлення в даті, що ніяким чином не описано (а.п. 31 т. 6), за підписом першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_31 (а.п. 31-39 т. 6).

Водночас, згідно наявних в матеріалах даних, які містяться в досліджених в судовому засіданні копіях листів від 26.01.2015 за № 23-104вих.15 та від 26.01.2015 за № 23-101вих.15 за підписом начальника відділу доступу до публічної інформації Генеральної прокуратури України ОСОБА_108 , ОСОБА_31 звільнено наказом Генерального прокурора України за № 2888ц від 22.12.2014 за власним бажанням (а.п. 227, 245 т. 11), що в свою чергу може вказувати на неправомірність підписання повідомлення про підозру особою, яка на час її підписання була звільнена з органів прокуратури.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ні стороною захисту, ні судом не перевірено та не підтверджено дату та час ознайомлення ОСОБА_31 з вказаним вище наказом про його звільнення - явно не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону щодо покладення вимоги доказування на сторону обвинувачення.
02.02.2015 Генеральним прокурором України ОСОБА_32 було складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, також в межах кримінального провадження № 420 141 000 200 000 46, яким повідомленням підозру було змінено з ч. 1 на ч. 2 ст. 375 КК України (а.п. 46-54 т. 6).
Разом з цим, вважаючи неправомірність підписання первинного повідомлення про підозру ОСОБА_109 за межами свого перебування на посаді в органах прокуратури (після звільнення), підписання повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_32 , на переконання суду, з чим погоджується і колегія суддів, не може тягнути і не тягне за собою жодних юридичних наслідків.
Також, копія повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_13 за підписом Генерального прокурора ОСОБА_80 від 02.02.2015 за ч. 2 ст. 375 КК України, не містить останнього аркуша, на якому повинні бути зазначені відомості з приводу роз`яснення суті повідомленої підозри та роз`яснення права і обов`язків ОСОБА_13 , що є порушенням вимог ст. 42 КПК України щодо права підозрюваного знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють та бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення (а.п. 1 - 8 т. 7).

Згідно змісту дослідженого наданою стороною захисту копії протоколу про роз`яснення підозрюваному (обвинуваченому) правил користування електронними засобами контролю, складеного стосовно ОСОБА_13 , під час проведення згадуваної процесуальної дії були присутні, окрім працівників Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, слідчий групи слідчих в кримінальному провадження та захисники ОСОБА_13 - ОСОБА_110 та ОСОБА_111 , останній при цьому виклав свої зауваження та долучив договір про надання правової допомоги від 04.03.2015 (а.п. 218-220 т. 11).
Отже стороні обвинувачення достеменно було відомо про здійснення захисту інтересів ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_112 .
Однак, як убачається з дослідженого в судовому засіданні повідомлення про завершення досудового розслідування та запиту про надання доступу до матеріалів сторони захисту від 07.08.2015 у кримінальному провадженні № 420 150 200 000 001 62, стороною обвинувачення зібрані на досудовому розслідуванні матеріали захиснику ОСОБА_111 не були надані, що є порушенням вимог ст. 290 КПК України, які регламентують, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити всім захисникам підозрюваного про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та надати їм доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні (а.п. 221-222, 223-224 т.11).

За викладеним, суд першої інстанції і колегія суддів знаходить слушними доводи сторони захисту з приводу неналежного повідомлення ОСОБА_13 про підозру, здійснення кримінального провадження щодо неї поза межами строків, визначених КПК України, прийняття стороною обвинувачення процесуальних рішень, які не ґрунтуються на вимогах КПК України та неналежне відкриття матеріалів стороною обвинувачення стороні захисту, як того вимагає ст. 290 КПК України.

Підсумовуючи, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі надані стороною обвинувачення докази, як кожен окремо, так і у їх взаємозв`язку, не доводять наявності в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, що вважає ґрунтовним і колегія суддів з огляду на таке.

Як указують положення ст. 375 КК України в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-III, яка діяла на момент вчинення інкримінованого діяння, кримінальна відповідальність за вказаним законом настає у разі постановлення суддею лише завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.

Щодо правозастосування цієї норми Верховний Суд України у своїх ухвалах від 20.11.2014 у справі № 5-24кс14 та від 18.06.2015 року у справі № 5-56кс15, як і Верховний Суд у справі № 399/383/15 від 20.06.2019, у справі № 759/15166/15-к від 05.03.2019, у справі № 520/8135/15 від 26.06.2018 та інших, сформулювали правовий висновок, який оцінюється за правилами ч. 6 ст. 368 КПК України.

Зокрема, в цих висновках констатовано, що на законодавчому рівні не визначено поняття неправосудне судове рішення, відсутні підстави ототожнювати його з такими поняттями, як незаконне та необґрунтоване, а також немає підстав стверджувати, що неправосудне судове рішення це у будь-якому випадку таке рішення, яке було скасовано вищою судовою інстанцією.
Крім цього, наголошено, що поняття неправосудне судове рішення у поєднанні з вказівкою на завідомість його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя. Про неправосудність судового рішення може свідчити умисне викривлення фактичних обставин справи, спотворення фактичних даних тощо.

І Конституційний Суд України у Рішенні від 11.06.2020 № 7-р/2020 наголосив на тому, що зазначена норма кримінального права не встановлює об?єктивних критеріїв визнання судового акта неправосудним, а також не розкриває змісту такої суб?єктивної ознаки злочину, як вчинення суддею відповідних дій завідомо.

Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, уможливлює неоднозначне розуміння змісту складу злочину, що є несумісним з вимогами ясності, передбачуваності закону та юридичної визначеності як елемента принципу верховенства права.
Нечіткість диспозиції ст. 375 КК України створює ризик зловживань з боку правоохоронних органів у виді протиправного впливу на суддів шляхом їх кримінального переслідування за реалізацію своїх повноважень щодо здійснення правосуддя, що нівелює конституційний принцип незалежності судової влади.
У контексті презумпції законної сили нескасованих судових актів, засади їх обов?язковості і заборони перегляду за межами встановлених законом апеляційної та касаційної процедур Конституційний Суд України висловився про неприпустимість оцінювання рішень суду органами досудового розслідування і прокуратури під час вчинення ними дій, наслідком яких може стати притягнення суддів до кримінальної відповідальності.

За будь-яких обставин, за диспозицією матеріального закону, постановлення завідомо неправосудного судового акта, відповідальність за яке передбачена ст. 375 КК України, є спеціальним видом службового зловживання в галузі здійснення правосуддя, суб?єкт якого (суддя) умисно з будь-яких мотивів свідомо і цілеспрямовано використовує своє службове становище всупереч інтересам правосуддя.
Суб?єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 375 КК України, може характеризуватися тільки прямим умислом з обов?язковістю наявності мотиву.
За судовим розглядом на підставі поданих сторонами доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, встановлено, що суддя ОСОБА_13 всі справи про адміністративні правопорушення, постанови у яких сторона обвинувачення вважає завідомо неправосудними, розглянула у строк, визначений ст. 277 КУпАП, за правилами територіальної підсудності та своїх юрисдикційних повноважень як судді Печерського районного суду м. Києва, на підставі та виключно в межах належного процесуального приводу - протоколів про адміністративне правопорушення, які складено уповноваженими на такі дії службовими особами, відповідно до ст. 255 КУпАП, і містить всі обов?язкові реквізити, що передбачені ст. 256 КУпАП.
Провадження у цих судових справах розпочато за наявності процесуальних підстав, які підлягали розгляду в порядку судочинства у справах про адміністративні правопорушення в районному суді, як суді першої інстанції.
Суддею ОСОБА_13 було дотримано і належну судову процедуру щодо підготовки справ до розгляду, їх призначення, сповіщення осіб, проведення судового розгляду за участю зацікавлених осіб, який складався зі стадій встановлення осіб - учасників процесу, роз?яснення прав, розв?язання клопотань, заслуховування пояснень, дослідження доказів, відкладання судових засідань для забезпечення прибуття свідків в судові засідання на задоволення клопотань учасників судового розгляду, проголошення постанов, роз?яснення порядку їх оскарження, вручення у визначені КУпАП строки їх копій.
Суддею ОСОБА_13 , крім іншого, було забезпечено під час судового процесу реалізацію принципів змагальності, безпосередності дослідження доказів, гласності, а також забезпечено право на захист та оскарження.

Дотримання суддею ОСОБА_13 процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення - стороною обвинувачення не заперечуються.

Отже, жодні досліджені судом першої інстанції докази, які були визнані належними та допустимими, не викривають ОСОБА_13 в ухваленні завідомо неправосудних постанов за обставин, викладених в обвинувальному акті, а лише констатують факт ухвалення нею судових рішень, які були скасовані судом апеляційної інстанції.
Що ж стосується допитаних в суді потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , то вони висловили свою незгоду з відповідними рішеннями суду першої інстанції як сторони провадження і як зацікавлені особи.
Незгода однієї зі сторін із судовим рішенням, ухваленим не на її користь, не може свідчити про винесення суддею завідомо неправосудного рішення.

ОСОБА_18 себе потерпілою у провадженнях не вважає.

ОСОБА_13 обвинувачувалася у вчиненні злочину з інших особистих інтересів, а саме з метою проявити свою лояльність до чинної на той час влади і таким способом отримати преференції для подальшого просування по службі.
Однак, сторона обвинувачення, на дотримання положень ст. 91 КПК України, не надала жодного належного та допустимого доказу того, в чому саме полягав прояв лояльність ОСОБА_13 до чинної на той час влади і що це був спосіб отримати преференції для подальшого просування по службі.

Так, в судом встановлено, що на час ухвалення постанов у справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п ОСОБА_13 працювала на посаді судді Печерського районного суду м. Києва в межах п`ятирічного строку, до закінчення якого, з часу ухвалення зазначених постанов, залишався термін в 1 рік і 10 місяців - 19.11.2015.
Згідно даних листа - відповіді Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15.04.2015 за № П-4958/15, ОСОБА_13 із заявою чи проханням про переведення її до іншого суду, до Комісії не зверталася, питання про її звільнення чи притягнення до відповідальності не вирішувалось (а.п. 206 т. 11).
Всі допитані в судовому засіданні свідки та потерпілі повідомили суду, що їм також не відомо про такі обставини.

За вказаним підстав вважати доведеним твердження сторони обвинувачення з приводу наявних у ОСОБА_13 кар?єристських мотивів та інших особистих інтересів, преференції для подальшого просування по службі - не має.

Щодо твердження сторони обвинувачення з приводу намагання судді ОСОБА_13 проявити лояльність до діючої на той час влади, то вони є узагальнюючими та неконкретизованим, адже з обвинувачення не випливає до яких саме представників, якої з гілок влади були намагання прояву лояльності у ОСОБА_13 і чим це підтверджується.

Не знайшла свого підтвердження і позиція сторони обвинувачення, що ОСОБА_13 достовірно знала під час ухвалення постанов у справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п про те, що ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не вчиняли дій, за які наступає відповідальність за ст. 122-2 КУпАП, а протоколи про це складено у порушення вимог ст. 256 КУпАП, за відсутності свідків, без наявності належних та допустимих доказів, які вказували б на ґрунтовність притягнення зазначених осіб до адміністративної відповідальності, свідомо прагнула та бажала всупереч матеріальному та процесуальному закону і встановленим фактичним обставинам, незаконно притягнути їх до адміністративної відповідальності та постановити судові рішення, які за своєю суттю не були актом правосуддя, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, порушення конституційних прав громадян, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні для того, щоб вважати доведеним пред?явлене ОСОБА_13 обвинувачення за ч. 2 ст. 375 КК України.

Дослідив суд першої інстанції доводи потерпілої ОСОБА_10 та представника її інтересів - адвоката ОСОБА_12 щодо ухвалення стосовно цієї потерпілої завідомо неправосудної постанови з посиланням на науково-експертний висновок Центру дослідження проблем верховенства права та його втілення в національну практику України Національного університету Києво-Могилянська академія за підписом Наукового керівника Центру ОСОБА_113 від 06.02.2014 вих. № 4-308/1 (а.п. 32-36 т. 10), під час проведення якого не досліджували та не могли досліджувати постанову на предмет її завідомо неправосудності.
Що ж стосується аналізу у висновку накладеного на ОСОБА_10 стягнення, то саме призначення стягнення в межах санкції статті - є виключними дискреційними повноваженнями суду, які надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, внаслідок інтелектуально-вольової владної діяльності суду з вирішення, у визначених законом випадках, спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного стягнення тощо.
Також в згадуваному висновку міститься твердження з приводу неврахування суддею ОСОБА_13 вимог нормативних підзаконних актів щодо недослідження нею підстав здійснення вимоги про зупинку транспортного засобу, між тим, норми КУпАП (які діяли на час інкримінованої обвинувачені події), який в ієрархії нормативних актів має вищу юридичну силу ніж підзаконні акти, не вимагали таких дій від суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП.
Поряд з вказаним, у згадуваному висновку як порушення, допущене суддею ОСОБА_13 зазначається не проведення допиту свідків ОСОБА_114 та ОСОБА_115 . Однак, як стверджується матеріалами справи відносно ОСОБА_10 , які детально описані в мотивувальній частині вироку вище, саме представник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_59 в судовому засіданні відмовився від виклику в судове засідання зазначених осіб та така його процесуальна позиція була підтримана ОСОБА_10 .

На переконання колегії суддів, за будь-яких обставин Центр дослідження проблем верховенства права та його втілення в національну практику України Національного університету Києво-Могилянська академія не є судом апеляційної інстанції, щоб давати оцінку постанові суду першої інстанції на предмет її правосудності, адже перевірка дотримання вимог закону та повнота розгляду справи входить виключно до повноважень суду апеляційної інстанції під час перегляду рішень суду першої інстанції у справах про адміністративні правопорушення та відповідно охоплюється нормами КУпАП.

Що стосується доводів представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 з приводу можливого втручання в базу документообігу Печерського районного суду м. Києва під час здійснення авторозподілу справ № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п, то такі доводи виходять за межі пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення, хоча і їм у вироку дана оцінка.
За цим, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення клопотання сторони захисту з приводу допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_34 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_35 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_36 - секретаря судового засідання, ОСОБА_37 - заступника керівника апарату суду, а також ОСОБА_79 та ОСОБА_33 - суддю Печерського районного суду м. Києва, оскільки вказані особи ніяким чином не мають відношення до ухвалених суддею ОСОБА_13 постанов стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і з обвинувачення ОСОБА_13 їх дії у інкримінованому їх правопорушенні за ч. 2 ст. 375 КК України - не випливають.

Поряд з зазначеним, звертається увага і на те, що відповідно до дослідженої в судовому засіданні копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46, згідно якого підставою для внесення відомостей до Реєстр було самостійне виявлення слідчим/прокурором ознак злочину, а не заяви осіб, які визнані в даному кримінальному провадженні потерпілими (а.п. 40-44 т. 7).
Водночас, ні прокурором, ні потерпілими чи їх представником суду не надано доказів того, що такі особи самостійно звертались до правоохоронних органів з приводу вчинення відносно них злочину суддею ОСОБА_13 .

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджується заподіяння ОСОБА_13 шкоди ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які визнані потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Крім того, стороною обвинувачення в обвинувальному акті є посилання на те, що суддею ОСОБА_13 умисно ухвалені постанови саме щодо учасників руху Автомайдан.
Між тим, і це обвинувачення в повній мірі спростовано дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема поясненнями тих же потерпілих, які себе до учасників цього руху не відносили.
Однак, навіть якщо слідувати з обвинувачення з приводу безпідставності складання протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП щодо учасників руху Автомайдан, зважаючи саме на їх участь в так званому автопробігу, то слід вказати наступне.

Як передбачено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Політичні переконання особи жодним чином не можуть вплинути на вирішення питання про наявність (відсутність) в діях особи певного правопорушення.
Такої підстави для звільнення особи від відповідальності, як вчинення правопорушення з політичних переконань, чинним законодавством, зокрема ст. 17 КУпАП, не передбачено.

Як встановлено дослідженими в судовому засіданні доказами, в ході судового розгляду справ про адміністративні правопорушення під головуванням судді ОСОБА_13 не було встановлено даних, які би свідчили про причетність ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 до руху Автомайдан, вказані особи про ці обставини не заявляли ні в своїх поясненнях на стадії дізнання, ні в судовому засіданні, а навпаки стверджували, що в момент описаних подій в протоколах про адміністративне правопорушення знаходились в різних місцях.

З листа від 25.04.2015 за № 059-1206 за підписом заступника Директора Департаменту суспільних комунікацій випливає, що до Департаменту суспільних комунікацій Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не надходило письмових повідомлень від організаторів щодо проведення з 20.11.2013 по 22.01.2014 у м. Києві заходів у формі цивільного автопротесту та мирного заходу - автопоходу Автомайдан (а.п. 225 т. 11).

Отже, за викладеним, у сукупності, слід дійти висновку, що наявні у провадженні докази не містять даних, які б доводили поза розумним сумнівом те, що в діяннях судді ОСОБА_13 , пов?язаних з ухваленням постанов у справах № 757/805/14-п, № 757/807/14-п, № 757/809/14-п та № 757/1654/14-п - є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а переконання судді не підлягає контролю, якщо немає явного порушення закону всупереч його позитивному змісту, а допускати перевірку такого переконання судді у кримінальному порядку означало б зробити неможливим виконання суддівських обов?язків.

Порушення, у тому числі і умисне, суддею ОСОБА_13 вимог матеріального закону - не доведено, скасування ухвалених під її головуванням трьох судових рішень відбулося з інших підстав, зокрема за дослідженими новими//додатковими доказами у провадженнях.

Як зазначено у Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) КРЕС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи судові помили у визначенні чи застосуванні закону та здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.
Є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов?язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій.
КРЕС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур перегляду рішень у судах.
Провадження щодо судді має здійснюватися з урахуванням конституційного принципу незалежності суддівської діяльності, відповідно до якого воно не може бути спрямоване на оцінку судових рішень суддів, які можуть піддаватися критиці лише шляхом оскарження відповідно до закону. Той факт, що рішення судді може бути переглянуте, змінено чи скасоване, не може бути підставою для відповідальності. Відповідальність суддів не повинна поширюватися на зміст їх рішень або на випадки судових помилок, як це має місце в даній справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв?язку.

З урахуванням того, що в провадженні забезпечено всебічний, повний та об?єктивний розгляд всіх обставин, в їх сукупності, суд першої інстанції і дійшов висновку про недоведеність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, в діях ОСОБА_13 , а тому остання підлягала виправдуванню, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.
При цьому, всі встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування та необхідність надання додаткової правової оцінки вказаним фактам в контексті перевірки обвинувачення нівелюється висновками суду про цілковиту недоведеність такого обвинувачення за результатами дослідження та оцінки доказів.

Оскільки, ОСОБА_13 та в її інтересах захисник ОСОБА_16 не вважали за необхідне ухвалювати рішення на підставі Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 № 7-р/2020, якою ст. 375 КК України визнано неконституційною, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 8, ч.ч. 1, 2 ст. 126, ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та залишає вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2020, яким ОСОБА_13 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та виправдано її за цим обвинуваченням за недоведеності складу вказаного злочину в її діянні - без змін.

Підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Не є такими підставами і твердження сторони обвинувачення про те, що провадження було розглянуто незаконним складом суду.

Так, дійсно в судовому засіданні 20.05.2020 (а.п. 186 т. 11), розгляд провадження за клопотанням представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 (а.п. 185 т. 11) було відкладено на 11.30 год. 28.05.2020 (а.п. 186 т. 11), про що повідомлено обвинувачену, представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 (а.п. 188-192 т. 11).

Надалі у провадженні, за електронним підписом наявне клопотання адвоката ОСОБА_12 , який представляє інтереси у провадженні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , від 27.05.2020 про відкладення розгляду провадження з огляду на те, що він та потерпілі не можуть бути присутніми у судовому засіданні о 11.30 год. 28.05.2020 у зв?язку з обмеженнями, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З вказаного клопотання видно, що 27.05.2020 адвокат ОСОБА_12 повідомив про дату, час та місце розгляду провадження і потерпілу ОСОБА_10 (а.п. 193 т. 11).

З журналу судового засідання від 28.05.2020 вбачається, що на обговорення учасників судового розгляду було поставлено клопотання адвоката ОСОБА_12 про відкладення судового засідання, проте згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061, № 32, ст. 1091, № 34, ст. 1139) - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291, від 29.04.2020 № 313 та від 04.05.2020 № 332, - з 22.05.2020 було послаблено вимоги щодо карантинних заходів, за якими, зокрема була відновлена робота громадського транспорту у м. Києві, у зв?язку з чим учасники провадження і вважали за можливе продовжити судовий розгляд, про що ухвалив рішення головуючий суддя.

Робота судів взагалі не припинялася задля надання особам доступу до правосуддя.
Водночас, на пропозицію прокурора, для надання можливості реалізувати своє право в судовому засіданні і потерпілим та їх представнику судове засідання було відкладено на 03.06.2020 (а.п. 39-46 т. 12), про що були завчасно повідомлені всі учасники провадження (а.п. 47-54 т. 11), водночас 02.06.2020 на адресу суду надійшло чергове клопотання адвоката ОСОБА_12 про відкладення судового розгляду (а.п. 55 т. 11), яке було задоволено і розгляд провадження відкладено на 16.06.2020 з урахуванням занятості адвоката ОСОБА_12 по виконанню іншої роботи (а.п. 56-58 т. 11).
Жоден з потерпілих в судове засідання 03.06.2020 не з?явився.

В судове засідання 16.06.2020, не дивлячись на належне своєчасне повідомлення (а.п. 61, 63-65 т. 11), потерпілі не з?явилися.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_12 заявив клопотання про відкладення судового розгляду задля його ознайомлення з матеріалами провадження та підготовки до судових дебатів, що як і неявка потерпілих в судове засідання стороною захисту було розцінено як зловживання правами, у зв?язку з чим на обговорення учасників провадження поставлено питання щодо можливості розпочати судові дебати, а адвокат ОСОБА_12 у свою чергу усно заявив відвід головуючому судді щодо його упередженості стосовно потерпілих, у зв?язку з чим було прийнято рішення про відкладення судового розгляду (а.п. 66-67 т. 11).

На підставі усного клопотання про відвід головуючого судді ОСОБА_116 , суддею 16.06.2020 була складена доповідна записка задля її реєстрації для передачі визначеному автоматизованою системою судді для розгляду (а.п. 68 т. 11), яка і була розглянута суддею ОСОБА_117 23.06.2020 (а.п. 111-112 т. 11), після чого було призначено судове засідання на 11.30 26.06.2020, про що були повідомлені учасники провадження (а.п. 99-105 т. 11).

У судовому засіданні 26.06.2020 потерпіла ОСОБА_10 подала заяву про відвід головуючого судді (а.п. 113, 114 т. 11), яку залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 81 КПК України, оскільки вона розцінена як така, що має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, що розглядається (а.п. 137 т. 11).

Доводи, зокрема прокурора в суді апеляційної інстанції, про те, що судом безпідставно застосовані положення ст. 81 КПК України до заявлено відводу потерпілої ОСОБА_10 , оскільки вони не були тотожними з підставами, що були висвітлені адвокатом ОСОБА_12 - не є переконливими, оскільки на розгляд судді ОСОБА_118 було поставлено питання щодо упередженості головуючого у провадженні судді ОСОБА_116 , який фактично хотів проводити судовий розгляд на стадії дебатів у відсутності потерпілих, зокрема ОСОБА_10 , за тим, що і у заяві про відвід потерпілої ОСОБА_10 також висвітлюється щодо розгляду провадження у її відсутність, ще і за тим, що вона вважає, що була неналежним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду провадження, відкидаючи її повідомлення у спосіб доставки смс-повідомлення.

Водночас необхідно зауважити, що обвинувальний акт до суду надійшов у січні 2016 року, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, учасники провадження, у тому числі і потерпілі, користувалися своїм правом бути повідомленим про розгляд відомої їм справи, на власний розсуд, як і бути присутніми у судовому засіданні, заявляти клопотання чи висловлювати свою думку з приводу наступних дат судових засідань тощо.

Будь-яких доказів на поважність причин неявки в судове засідання потерпіла ОСОБА_10 не надала, а призначення розгляду провадження з періодичністю - 06.03.2020, 20.03.2020, 09.04.2020, 13.04.2020, 24.04.2020, 15.05.2020, 20.05.2020, 28.05.2020, 03.06.2020, 16.06.2020, 26.06.2020, з яких судові засідання не відбулися у зв?язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті 06.03.2020 (а.п. 130 т. 11), з веденням карантинних заходів 20.03.2020, 09.04.2020, 13.04.2020 (а.п. 137, 148, 158 т. 11), з неякою в судове засідання учасників розгляду 24.04.2020, 15.05.2020, 20.05.2020 ніхто не з?явився (а.п. 168, 178, 186 т. 11), відбулися лише судові засідання 28.05.2020 та 03.06.2020, коли в судове засідання потерпілі та їх представник не з?явилися, 16.06.2020 - неявка потерпілих та 26.06.2020 було проведено засідання за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п. 39-46, 56-58, 66-67, 136-143 т. 11) - ніяким чином не може ні про що свідчити, що фактично і було розцінено судом при подачі 26.06.2020 потерпілої ОСОБА_10 заяви про відвід головуючого судді як зловживання правом з метою затягування кримінального провадження.

Не є беззастережними і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_12 про те, що він у судовому засіданні 26.06.2020 під час судових дебатів звертав увагу суду, що головуючий суддя ОСОБА_46 не може брати участь у розгляді справи, оскільки він допитувався як свідок у кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46, з якого було виділене кримінальне провадження № 420 151 000 000 001 31, з якого виділене кримінальне провадження № 420 150 200 000 001 62 щодо судді ОСОБА_13 , - оскільки адвокат ОСОБА_12 на стадії судових дебатів послався лише на констатацію самого факту допиту судді ОСОБА_116 у кримінальному провадженні № 420 141 000 200 000 46, проте не вказав чи взагалі суддя ОСОБА_46 давав показання у вказаному провадженні, а не послався на ст. 63 Конституцію України і не відмовився від давання показань, і навіть за обставин їх дачі, яким чином вони стосуються пред?явленого ОСОБА_13 обвинувачення у здійсненню нею дій по постановленню одноособово завідомо неправосудних постанов в порядку КУпАП стосовно потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інших особистих інтересах.
Самовідвід суддею ОСОБА_119 не заявлений, як не заявлений йому відвід стороною обвинувачення з цих підстав протягом з?ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами.

Вирішено в судовому засіданні 26.06.2020 і клопотання представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 про допит як свідків ряду осіб, шляхом його повернення заявнику, отже в його задоволенні було відмовлено.
Дійсно, хоча вказане клопотання і було розглянуто у такий спосіб, але воно ніяким чином не вплинуло на об?єм доказів, що підлягали дослідженню в межах висунутого ОСОБА_13 обвинувачення.
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_12 про виклик і допит як свідків ОСОБА_33 - судді Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_39 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_35 - помічника голови Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_36 - секретаря судового засідання, ОСОБА_40 - заступника керівника апарату суду, ОСОБА_79 судом апеляційної інстанції також відмовлено.

Колегія суддів розцінює таким, що є суб?єктивною оцінкою судового рішення виступ прокурора в суді апеляційної інстанції про те, що суд допустився протиріч посилаючись на те, що: досліджені докази не вказують на вчинення обвинуваченою ОСОБА_13 інкримінованого їй стороною обвинувачення діяння; що не доведено обвинувачення; що докази не містять даних, які доводили б поза розумним сумнівом те, що в діянні ОСОБА_13 є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України.

У провадженні № 420 151 200 000 001 62 від 31.07.2015 досліджувалися всі докази, у тому числі, що були надані стороною обвинувачення, які стосуються інших провадженнях, зокрема і у провадженні № 420 151 000 000 001 31 від 05.02.2015.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування віднесені на рахунок держави.

Питання речових доказів у провадженні вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року, яким ОСОБА_13 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, та виправдано її за цим обвинуваченням за недоведеністю складу вказаного злочину в її діяннях, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3