ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2205/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2619/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 рокупро задоволення подання про звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 14.11.2018 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2018 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 20.06.2018 року, кінець строку 20.06.2022 року.
Адміністрація Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» та спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення засудженогоОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року задоволено подання ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» та спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого та звільнено ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк 11 місяців 15 днів.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що подання підлягає задоволенню, оскільки засуджений на момент розгляду клопотання відбув покарання строком 3 роки 15 днів позбавлення волі, що становить більш ніж 2/3 частини призначеного судом строку покарання, за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів виправлення, тому подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі не є доцільним і засудженого слід умовно-достроково звільнити від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 11 місяців 15 днів.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що за весь час відбування покарання своєю поведінкою ОСОБА_8 не довів свого виправлення, раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але на протязі цього строку вчинив новий злочин, протягом відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року має 10 стягнень та лише 3 заохочення, які почав отримувати тільки з 20.06.2020 року.
Крім того, прокурор просить врахувати усі дані, що характеризують особу засудженого за час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та щодо наявності у ОСОБА_8 попередніх судимостей.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , думку засудженого та його захисника щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженого, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше засуджувався:
1) 12.12.2005 року вироком Лозівського районного суду Харківської області за ст. ст. 186 ч. 2, 296 ч. 2, 70, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
2) 14.09.2006 року вироком Лозівського районного суду Харківської області за ст. ст. 186 ч. 2, 189 ч. 2, 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 23.12.2008 року умовно - достроково на невідбутий строк 2 роки 5 місяців 3 дні;
3) 14.06.2011 року вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією половини майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання частково приєднано до даного покарання невідбуту частину покарання за вироком Лозівського районного суду Харківської області від 14.09.2006 року у виді 2 років 6 місяців 3 днів та остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією половини майна;
4) 12.04.2012 року вироком Оріхівського районного суду Запоріжської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано покарання призначене за вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.06.2011 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений 10.05.2016 року після відбуття строку покарання;
5) 14.11.2018 року вироком Лозівського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.01.2019 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2018 року більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Початок строку: 20.06.2018 року. Кінець строку: 20.06.2022 року.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, ОСОБА_8 з 22.06.2018 року тримався в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». За час тримання характеризувався негативно, мав три дисциплінарних стягнення, заохочень не мав.
З 03.01.2019 року відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№ 43)». За час відбування покарання характеризується позитивно, мав сім дисциплінарних стягнень, які були погашені та зняті у встановленому законом порядку. Адміністрацією установи заохочувався три рази за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Працевлаштований старшим днювальним у відділенні соціально-психологічної служби № 4. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. До виконання робіт із благоустрію установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до статті 123 КВК України приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення», відвідує лекції правового характеру, культурно-масові заходи, пройшов курси підготовки до звільнення. На профілактичному обліку засуджений не перебував.
Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує зв`язки з дружиною.
Згідно характеристики Голови Церкви ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_8 є прихожанином у Церкві, за цей час почав змінюватися в кращий бік, також почав наставляти інших засуджених на шлях до примирення та каяття. ОСОБА_8 допомагає церкві не тільки словом, але ж і ділом, адже він є вкрай кваліфікованим слюсарем сантехніком газо-електро-зварювальником. ОСОБА_8 самокритичний, визнає власні упущення, бере активну участь у громадському житті колонії та церкви, що розташована на території колонії, користується авторитетом серед осіб, що відбувають покарання, скромний в побуті, одружений.
Із відомостей довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений ОСОБА_8 має 10 стягнень в період з 31.07.2018 року по 31.03.2020 року та 3 заохочення в період з 20.06.2020 року по 21.12.2020 року.
Вказані дані ніким не оспорюються.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, за який засуджений вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14.01.2019 року.
Крім того, за час відбування покарання за останнім вироком ОСОБА_8 допускав порушення режиму тримання, за що мав 10 стягнень у виді попереджень, доган, суворих доган та ДІЗО на 14 діб, які станом на час апеляційного розгляду хоча і погашені, але свідчать про негативну поведінку засудженого та його небажання стати на шлях виправлення і перевиховання. Починаючи з 22.06.2018 року засуджений має 3 заохочення, які почав отримувати лише з 20.06.2020 року.
Тобто, поведінка засудженого ОСОБА_8 кардинально протилежно почала змінюватися перед відкриттям пільги, передбаченої ст.81 КК України (20.02.2021), та вже в характеристиці, складеної 17.03.2021 року, засуджений ОСОБА_8 характеризується з позитивної сторони та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та на підставі ст.81 КК України його можливо звільнити умовно-дострокове.
Враховуючи зазначене, колегія суддів зауважує, що наявність лише 3 заохочень, які отримані засудженим лише у 2020 році за період відбування покарання у Державній установі «Харківська виправна колонія (№ 43)» та останні відомості про його належну поведінку хоча і характеризують позитивно особу засудженого, однак з урахуванням інших встановлених судом обставин, зокрема неодноразові засудження ОСОБА_8 за вчинення тяжких злочинів, попереднє звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, неналежної поведінки за весь час відбування покарання, за що мав 10 стягнень, на виправлення засудженого не вказують.
Також, колегія суддів зазначає про те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу за яким змінилася поведінка ОСОБА_8 , згідно наданої характеристики, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст. 81 КК України.
Оцінюючи наведені обставини, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України не буде ефективним заходом щодо попередження вчинення ним нових злочинів, а на даний час відсутні беззаперечні та переконливі підстави, з яких можна зробити висновок про виправлення засудженого, а тому незрозуміло якою буде його поведінка у разі умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 рокупро задоволення подання про звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання скасувати.

В задоволенні подання Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» та спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді