Справа № 212/8429/19
У Х В А Л А

09 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальні провадження № 00001801 від 13.08.2019; № 0001439 від 26.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана справа.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 посилаючись на ризики можливості вчинення нових злочинів, переховування від суду та незаконно впливати на свідків.
Обвинувачена не заперечувала з приводу продовження запобіжного заходу та задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченої заперечував проти продовження строків тримання під вартою, просив його змінити та інший вид, який не пов`язаний з позбавленням волі.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що обвинуваченій ОСОБА_6 ухвалою суду від 14.01.2021 року, було продовжено запобіжний захід тримання під вартою до 10.03.2021 року.

Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні заявлених клопотань суд враховує, що на час вирішення клопотання судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі.

Також, суд враховує, що обвинувачена до затримання не працювала, доходу не мала, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки. А також те, що вона обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення в період іспитового строку, обвинувачується у вчинені нового злочину під час розгляду іншої справи в суді. Все це дає підстави вважати, що обвинувачена може у подальшому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, а тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої під час судового розгляду даного кримінального провадження.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій строком на 60 днів.
Суд вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора.
Враховуючи викладене, керуючись ст.331, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08.05.2021 року, включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Відмовити у задоволені клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1