У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
(в режимі відео конференції з Єланецького районного суду Миколаївської області)
захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Апелянт просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року в частині повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 квітня 2021 року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001884 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Апелянт не погоджується з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року в частині повернення прокурору обвинувального акта, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам.
На думку апелянта, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 91 КПК України, вказує, що в обвинувальному акті чітко викладено обставини, які підлягають доказуванню, вказана правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на норму закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення.

Зазначає, що стороною обвинувачення допущено технічну описку у ініціалах особи обвинуваченого (в одному випадку вказано ОСОБА_9 замість ОСОБА_6 ), наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення (у тому числі і суб`єкта злочину), що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з юридичною формою.

Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не тільки перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам Закону, а фактично надав оцінку викладеним у ньому обставинам кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

09 лютого 2021 року з Миколаївського апеляційного суду до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло кримінальне провадження.

Як слідує з обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та ч. 1 ст. 263 КК України незаконне поводження зі зброєю, тобто придбання, носіння, вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), без передбаченого законом дозволу.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції, пославшись на порушення вимог ст. 291 КПК України, дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, зазначив, що обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення, вказав, що в обвинувальному акті викладено обставини щодо вчинення кримінальних правопорушень двома особами: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , обвинувальний акт не містить відомостей щодо пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює до нього застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Як слідує із змісту обвинувального акта, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, але у формулюванні обвинувачення, не зазначено форму вини та які дії вчинив обвинувачений ОСОБА_6 для позбавлення життя ОСОБА_10 , що позбавляє обвинуваченого захищатись від висунутого проти нього обвинувачення.

Такий обвинувальний акт, який містить недоліки та суперечності, суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з наведених в оскаржуваній ухвалі підстав. Такі порушення перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Саме тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Доводи апелянта про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є необґрунтованими.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, повертаючи обвинувальний акт, також вказав що в обвинувальному акті викладено обставини щодо вчинення кримінальних правопорушень двома особами: ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у той час як обвинувальний акт не містить відомостей щодо пред`явлення обвинувачення ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із обвинувального акта вбачається, що в межах кримінального провадження № 0001884 обвинувачення висунуте саме ОСОБА_6 , анкетні відомості якого в повному обсязі зазначені в обвинувальному акті, жодних особових даних щодо ОСОБА_9 обвинувальний акт не містить.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі повноважень під час підготовчого судового засідання є безпідставними, адже суд не вдавався до оцінки доказів по справі, а лише перевірив обвинувальний акт на наявність у ньому відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги начальника Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України, суд, у тому числі апеляційної інстанції, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

За приписами ст. 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, а тому прокурор обґрунтовано, посилаючись на високий рівень суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Тобто, наведені прокурором ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також приймаючи до уваги обставини, які відповідно до положень ст. 178 цього Кодексу, повинні враховуватися, як при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при продовженні строку тримання під вартою, колегія суддів, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання передбачених законом ризикам, вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою на 60 (шістдесят) днів до 28 травня 2021 року включно.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.
Клопотання прокурора задовольнити, продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 травня 2021 року, включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: