Справа № 184/368/21
Номер провадження 1-кп/184/119/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000034 від 19.01.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.04.2006 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст.185 ч. 2, 186 ч.2, 190 ч.2, 70 ч.1, 75, 104 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 28.07.2006 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання строком 1 рік по вироку від 27.04.2006 до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.03.2009 умовно-достроково, не відбута частина покарання 2 роки 8 місяців 7 днів;

- 21.10.2010 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднати не відбутий строк 1 рік по вироку від 28.07.2006 до відбуття 3 роки позбавлення волі. Звільнений 05.07.2013 по відбуттю строку покарання;

- 08.10.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 28.01.2015 року Харківським райсудом Харківської області за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 2 роки;

- 23.04.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Харківського райсуду Харківської області та призначене остаточне покарання 3 роки 6 міс. позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.01.2016 р. зазначений вирок скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харків від 29.07.2020 ОСОБА_3 оголошений в розшук,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

учасники провадження: прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2021 року близько 18 години ОСОБА_3 знаходився за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_2 , де також проживає його мати ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась вдома.

Достовірно знаючи, що у матері є мобільний телефон, у цей же день і час, знаходячись там же, у ОСОБА_3 з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення мобільного телефону, який належить його матері ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, ОСОБА_3 , знаходячись в кімнаті кв. АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, і, бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, відкрито, протиправно, з корисливих спонукань, підійшов до ОСОБА_5 та вихопив у останньої з рук належний їй мобільний телефон, HUAWEI Y5p модель DRA-LX9 серійний номер 9FT9K5 IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартість котрого згідно фіскального чеку від 26.09.2020 складає 1750 гривень 00 копійок, тим самим умисно, повторно, протиправно, відкрито заволодів вказаним мобільним телефоном.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_3 дістав з викраденого мобільного телефону сім-карту оператора мобільного зв`язку «ВФ-Україна», яку повернув потерпілій ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1750 гривень 00 копійок.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання, що він на початку 2021 р., у другій половині дня, точної дати не пам`ятає, прийшов додому за адресою АДРЕСА_1 . Того дня він почував себе погано, оскільки вживав наркотичні засоби і потребував чергової «дози», тому він підійшов до матері - ОСОБА_5 , взяв з її рук мобільний телефон, вийняв з нього сім-картку, яку залишив потерпілій, і не зважаючи на прохання останньої повернути мобільний телефон, вийшов з квартири та заклав його у ломбарді м. Покров. Гроші витратив на свої потреби. Під час останнього слова обвинувачений у вчиненому щиро покаявся, повідомив, що просив вибачення у матері.
Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, доведена повністю, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено. При цьому суд керується ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, офіційні джерела доходів відсутні, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра, психіатра не перебуває, перебуває на обліку у Харківському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» як особа засуджена Харківським райсудом Харківської області за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Враховуючи вищевикладене, а також заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавленням волі, та потерпілу, яка просила призначати обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавлення волі, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України. При цьому суд керується презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо стороною обвинувачення не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання (постанова ВС від 17.04.2018 р., справа № 298/95/16-к).

Підстав для застосування ст.ст. 75 КК України суд не вбачає, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, мотиви вчиненого, особу обвинуваченого, неодноразове звільнення судами ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням при ухваленні попередніх вироків, що не призвело до виправлення останнього та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 був засуджений 28.01.2015 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; на даний час перебуває на обліку у Харківському районному відділі філії ДУ «Центр пробації». Таким чином, відповідно до ч.5 ст. 90 КК України, перебіг строку погашення судимості був перерваний і обчислюється заново; строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання.
Проте, враховуючи встановлені судом у даному кримінальному провадженні обставини, а саме дату вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України відносно потерпілої ОСОБА_5 - 18.01.2021 року, тобто поза межами іспитового строку, встановленого вироком Харківського районного суду Харківської області від 28.01.2015р., у суду відсутні підстави для призначення ОСОБА_3 покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71,72 КК України (ч.3 ст. 78 КК України).
Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 28.01.2021 терміном до 27.03.2021 р. Підстав для його зміни або скасування суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили. На підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України у строк призначеного покарання зарахувати застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою з 28.01.2021 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку день за день.

Речові докази: - мобільний телефон HUAWEI Y5p модель DRA-LX9 серійний номер НОМЕР_3 IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , переданий під розписку потерпілій ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити потерпілій;

-аркуш формату А3, змістом якого є договір специфікації NP 18/1698/0 від 18.01.2021 р. після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 застосований у виді тримання під вартою - залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1