Житомирський апеляційний суд
Справа №282/618/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000113 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2020 року, яким засуджено

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого,

- за ч. 4 ст. 296 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
-за ч. 1 ст. 162 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 4 ст. 296 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- за ч. 1 ст. 162 КК України на1 (один) рік обмеження волі.
Звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов по справі не заявлений.

встановила:

Згідно вироку, 02 квітня 2017 року, близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою між собою, маючи єдиний умисел на вчинення хуліганських дій, взяли з собою заздалегідь заготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: металеві ланцюги, та прийшли до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Зайшовши на подвір`я вищевказаного домогосподарства, яке на праві власності належить ОСОБА_12 , без дозволу власниці, ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, увірвалися до житлового будинку ОСОБА_13 , без згоди останньої на такі дії, чим порушили гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_13 на недоторканість житла особи.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні веранди житлового будинку вказаного домогосподарства, побачили ОСОБА_14 , та, всупереч усталеним у суспільстві моральним засадам, звичаям, традиціям, етичним правилам поведінки у побуті, порушуючи громадський порядок та спокій громадян, почали безпричинно чіплятися до неї та у присутності інших осіб виражатися в її адресу словами нецензурної лайки, на зроблені зауваження та пропозиції залишити територію домогосподарства не реагували, намагалися затіяти бійку. Почувши шум в домогосподарстві, з приміщення житлового будинку вийшов ОСОБА_15 , який спільними зусиллями з ОСОБА_14 виштовхали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з веранди на подвір`я.
В цей же час, ОСОБА_9 діючи спільно з ОСОБА_10 , несподівано для ОСОБА_15 , безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, умисно металевим ланцюгом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, якого тримав в правій руці, наніс декілька ударів по тілу та голові ОСОБА_15 .
Одночасно до ОСОБА_15 підійшов ОСОБА_10 та безпричинно, з хуліганських спонукань, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в заподіянні тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій, умисно металевим ланцюгом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, якого тримав в правій руці, наніс удар по правій нозі ОСОБА_15 .
В результаті вчинення вищевказаних хуліганських дій потерпілому ОСОБА_15 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді чисельних саден лівої кисті, саден тильної поверхні лівого передпліччя, саден правого ліктьового суглобу, чисельних саден потиличної ділянки, саден зовнішньої бокової поверхні правого стегна, які згідно висновку судово-медичного експерта №141 від 03.04.2017 відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишаючи територію вказаного домогосподарства та не припиняючи хуліганських дій, нанесли по декілька ударів ногами та металевими ланцюгами кожен по зовнішній стороні металевої хвіртки вхідних воріт до вказаного домогосподарства, заподіявши вказаному майну механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікації дій обвинувачених, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість.

Вказує, що судом не враховано відсутність обставин, які б згідно з ст. 66 КК України пом`якшували покарання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , при встановленні обставин, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання кожного обвинуваченого, а саме: ОСОБА_18 - рецидив злочинів, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_17 - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, шо перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Судом залишено поза увагою ту обставину, що жоден з обвинувачених своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнав, натомість свідок ОСОБА_14 дала суду показання про те, що обвинувачені намагалися схилити її до дачі завідомо неправдивих показань суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_19 характеризуються виключно як суспільно-небезпечні особи, які наполегливо не бажають ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Вважає, що враховуючи фактичні обставини та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 злочинів в сукупності з даними про особи обвинувачених, судом необґрунтовано та безпідставно застосовано положення ст.75 КК України, оскільки відсутні відомості, які б вказувати на можливість їх виправлення без реального відбування покарання.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначити їм покарання у виді 5 років позбавлення волі кожному; визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити їм покарання у виді 1 року обмеження волі кожному. На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності визначених ст.49 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення обвинувачених та їх захисників на апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_18 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_18 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст.296, ч. 1 ст. 162 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_18 та ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості, а саме через необґрунтоване застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер, ступінь суспільної небезпечності та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, особи обвинувачених, обставини, що обтяжують та пом`якшують їх покарання.

Проте, з мотивувальної частини вироку вбачається, що обвинувачені ОСОБА_18 та ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України, не визнали, у вчиненому не розкаялись, обставини, що пом`якшують покарання обвинувачуваних ОСОБА_18 та ОСОБА_10 судом першої інстанції не встановлені, обставинами, що обтяжують їх покарання є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того обставиною, що обтяжує покарання обвинувачуваного ОСОБА_18 є рецидив злочинів.

Відповідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Однак, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів про можливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 вимог ст.ст.75, 76 КК України.

Частина 2 ст.65 КК України визначає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим положень ст. 75 КК України є очевидно недостатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_18 , необхідно врахувать особу, який не одружений, не працюючий, по місцю проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, відсутність обставини, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, щодо особи похилого віку, в стані алкогольного сп`яніння.
Також, апеляційний суд враховує, відношення обвинуваченого ОСОБА_18 до вчиненого кримінального правопорушення, який вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України не визнав та не розкаявся.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, не судимий, в силу ст. 89 КК України, а також те, що до нього раніше неодноразово вже застосовувалися положення ст. 75 КК України з яких він висновків не зробив, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують його покарання, вчинення кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, щодо особи похилого віку, у стані алкогольного сп`яніння, а також відношення до вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України, який вину не визнав та не розкаявся.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що дані про особу обвинувачуваних ОСОБА_18 та ОСОБА_10 свідчать про неможливість застосування щодо них положень ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи вирок відносно обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченим призначено несправедливе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, а тому вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, обставини, які характеризують обвинувачених, вважає за необхідне призначити їм реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинувачених та попередити вчинення ними нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Любарського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання:

- за ч. 4 ст.296 КК України - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

- за ч. 1 ст.162 КК України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання призначеного за ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності визначених ст.49 КК України.

ОСОБА_10 призначити покарання:

- за ч. 4 ст.296 КК України - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

- за ч. 1 ст.162 КК України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання призначеного за ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності визначених ст.49 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_18 та ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку стосовно кожного до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: