Справа № 158/1512/21
Провадження № 1-кс/0158/597/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за № 0000253 від 29 травня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В

01 червня 2021 року до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про арешт майна, а саме: вантажного фургону марки « Mersedes Benz 609 D», державний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , а також деревини породи «вільха» загальною кубомасою близько 7м3, які було виявлено та вилучено в рамках проведення огляду вищевказаного автомобіля за фактом перевезення деревини без довільних документів.

Клопотання мотивовано тим, що 28.05.2021 року на автомобільній дорозі Цумань-Журавичі, поряд з поворотом на с. Сильне Луцького району Волинської області працівниками поліції було зупинено автомобіль марки «Mersedes Benz 609 D», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_3 , у вантажному відділенні якого було виявлено деревину породи «вільха» загальною кубомасою близько 7м3 без будь-яких дозвільних документів.

За даним фактом СВ було внесено відомості до ЄРДР за №0000253 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 246 КК України; автомобіль та вилучену деревину - поміщено на територію ДП «Цуманське ЛГ», свідоцтво на реєстрацію ТЗ - поміщено до спецпакету.

Посилаюсь на положення ст. 167,170 КПК України та враховуючи, що вказані речі та майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, просить накласти на нього арешт.

В судове засідання слідчий не з`явився; подав клопотання про розгляді справи без його участі.

Володілець майна в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що справді перевозив деревину-сухостій (вільху) у кількості 8 м3, яку придбав у законний спосіб. Відсутність вказаних документів у водія при перевезенні деревини, пояснив людським фактором, а саме неуважністю. Зауважив, що при проведенні огляду, він зазначив працівникам поліції, що може надати усі дозвільні документи безперешкодно.

Заслухавши володільця майна ОСОБА_3 , який клопотання слідчого заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 173 КПК України вказує, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

При дослідженні матеріалів кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що володільцем майна було надано органу поліції належні документи, що підтверджують походження та купівлю вилученої деревини (а.с.5-8).

Подані документи свідчать про правомірне набуття ОСОБА_3 права власності на вилучену деревину, яку було вилучено під час проведення огляду вантажного автомобіля від 28.05.2021 року.

Окрім того, посилання слідчого на положення ст.98 КПК України, як на підставу накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, слідчим суддею не береться до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про визнання вилучених речей та документів речовими доказами.

Слідчий суддя зазначає, що подане слідчим клопотання не свідчать, що на даному етапі втручання у права та інтереси володільця майна є підставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170 -174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за № 0000253 від 29 травня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - відмовити.

Автомобіль вантажний марки «Mersedes Benz 609D», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серія НОМЕР_2 та деревину породи вільха приблизною кубомасою 7 метрів кубічних негайно повернути власнику ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ю.Л. Сіліч