Дата документу 24.05.2021 Справа № 335/2450/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2450/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1041/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року, якою у відношенні
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Енергодар Запорізької області, громадянки України, маючої середню освіту, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Енергодара Запорізької області, громадянина України, маючого середньо - спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2021 року включно, без визначення розміру застави, -
В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 червня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю обставин, які свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і на цей час, а також неможливістю застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить розглянути її клопотання, яке вона 29 квітня 2021 року подавала суду першої інстанції, де просила змінити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю за місцем її проживання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона не несе ніякої загрози суспільству, має місце проживання та місце реєстрації, має сім`ю.

Зауважує, що у 2020 році закінчила навчання у загальноосвітньому навчальному закладі 2-3 ступенів у міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Енергодарської міської ради Запорізької області, де позитивно характеризується.

Вказує, що з 16 листопада 2020 року по 17 лютого 2021 року вона, перебуваючи на волі 3 місяці, не вчиняла злочину та жодного разу не впливала на потерпілу та свідків, постійно знаходилась за місцем свого проживання.

Зазначає, що від слідчого повісток не отримувала, дзвінки їй не надходили.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить розглянути його клопотання, яке він 29 квітня 2021 року подавав суду першої інстанції, де просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю за місцем його мешкання, оскільки він має місце проживання та реєстрації, сім`ю (дружину та дітей).

Вказує, що з 16 листопада 2020 року по 17 лютого 2021 року він, перебуваючи на волі 3 місяці, не вчиняв злочину та не впливав на потерпілу та свідків, постійно знаходився за місцем свого проживання.

Зауважує, що у вказаний період, слідчий ОСОБА_10 не надсилав йому повісток на його адресу проживання та дзвінків від нього не надходило.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 підтримала подані апеляційні скарги. Зазначила, що судом першої інстанції було продовжено застосування запобіжного заходу без з`ясування всіх обставин, обвинуваченій лише 18 років, позитивно характеризується за місцем навчання, від органу досудового розслідування не переховувалась. Вказала, що обвинуваченій ОСОБА_8 було вручено тільки одну повістку про виклик і більше їй повісток не направляли та не дзвонили. Зауважила, що потерпіла у даному кримінальному провадженні допитана, а останній свідок, який не допитаний є працівником поліції, на якого вона не зможе впливати, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подані апеляційній скарги. Зазначив, що суд першої інстанції постійно посилається на перше судове рішення, яким відносно ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід, але воно не має преюдиціального значення. Вказав, що обвинувачені були повідомлені повістками з порушенням строку їх вручення. Зауважив, що обвинуваченого було затримано в нього вдома у м. Енерогодарі. Просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Від прокурора окружної прокуратури ОСОБА_11 на електрону адресу Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд апеляційних скарг у його відсутність, у задоволенні їх вимог просив відмовити.

Заслухавши доповідь судді, захисників обвинувачених, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів у сфері проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винною, що свідчить про наявність існування ризику переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що як вбачається із постанови старшого слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 від 22 грудня 2020 року ОСОБА_8 була оголошена у розшук (а.с. 136-138), що також підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачена ОСОБА_8 не переховувалась від органу досудового розслідування спростовуються наступним.

Так, 15 листопада 2021 року ОСОБА_8 було отримано повістку про явку 16 листопада 2021 року на 14 год. 30 хв. до слідчого ОСОБА_12 (а.с. 159), проте, вона не з`явилась. Дорученням старшого слідчого ОСОБА_12 було доручено СКП Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області доставити до Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 з метою вручення їй клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 155-156).

Як випливає із рапорту о/у СКП Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 , ним був здійснений виїзд до адреси проживання ОСОБА_8 , проте останньої виявлено не було, опитані мешканці сусідніх квартир пояснили, що вона дійсно мешкала за вказаною в рапорті адресою, але вже тривалий час її немає за місцем проживання (а.с. 160).

Тобто ОСОБА_8 , яка була обізнана щодо наявності відносно неї кримінального провадження, не з`явилась на виклик слідчого, про поважність своєї неявки не повідомила, що свідчить про її намір переховуватися від органу досудового розслідування.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність високого ризику можливості вчинення інших злочинів, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 не працює, суспільно-корисною працею не займається та не має постійного джерела доходу.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_8 на те, що вона має місце проживання та реєстрації, сім`ю, позитивно характеризується за місцем навчання не можуть слугувати дійсною гарантією відсутності у обвинуваченої наміру переховуватися від суду та не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів у сфері проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, що свідчить про наявність існування ризику переховування від суду.

Крім того, як випливає із постанови старшого слідчого ОСОБА_12 від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_9 був оголошений у розшук (а.с. 133-135), що також підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 про виклик до слідчого був повідомлений з порушенням КПК України не можуть взятись до уваги з боку апеляційного суду, як той факт, який спростовує наявність вищевказаного ризику, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно до ч. 8 ст. 135 КПК України, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановленим цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Так, як вбачається із матеріалів справи, 15 листопада 2021 року ОСОБА_9 було вручено повістку про виклик на 16 листопада 2020 року до слідчого ОСОБА_12 (а.с. 157).

Факт отримання вказаної повістки свідчить про обізнаність та обов`язок ОСОБА_9 з`явитись до слідчого на вказану в повістці дату та час, проте, останній на таку дату не з`явився, поважні причини своєї неявки не повідомив.

Отримання ОСОБА_9 повістки не за три дні до дня коли він зобов`язаний був прибути за викликом до слідчого, як про те зазначає захисник не спростовує обов`язку ОСОБА_9 з`явитися до уповноваженою особи, яка його викликає на визначену дату та час.

При цьому, слід зазначити, що аналіз ч. 8 ст. 135 України передбачає здійснити виклик особи і в інші строки.

Крім того, згідно рапорту о/у СКП Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 , ним був здійснений виїзд за адресою місця мешкання ОСОБА_9 , проте за такою адресою останнього виявлено не було, опитані мешканці сусідніх квартир пояснили, що ОСОБА_9 дійсно мешкав за вказаною у рапорті адресою, але вже тривалий час його немає за місцем мешкання (а.с. 158).

Тобто органом досудового розслідування були здійснені всі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_9 , а вже після чого він був оголошений у розшук.

Відтак вручення ОСОБА_9 повістки 15 листопада 2020 року про його виклик на 16 листопада 2020 року до органу досудового розслідування не можливо віднести до підстав, які б знімали обов`язку на той час підозрюваного без поважних на те причин з`являтись до слідчого.

Крім того, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі, вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин будучи звільнений умовно-достроково від відбування покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він має місце проживання та реєстрації, дружину та дітей, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагають апелянти, не здатний забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року, якою продовжено у відношенні обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 червня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4