Справа № 201/4290/21
Провадження № 1-кс/201/1331/2021
УХВАЛА
Іменем України

06 травня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю старшого дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 29.04.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший дізнавач СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернулася із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послалася на наступне.

28.04.2021 до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення, про те, що 28.04.2021 до сервісного центру по пр. Праці, 16 у м. Дніпро, звернувся гр.. ОСОБА_6 , , з метою перереєстрації автомобіля DODGE NEON, червоного кольору, д. н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , однак під час перевірки зняття з обліку сервісного центру вказаного автомобіля було встановлено, що номер кузова вказаного автомобіля підлягав змінам

29.04.2021 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

28.04.2021 під час огляду було влучено транспортний засіб автомобіль марки DODGE модель NEON, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером шасі « НОМЕР_3 », який піддавався змінам; ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

У зв`язку з необхідністю з`ясувати обставини, що мають значення для кримінального провадження та необхідністю проведення судової трасологічної експертизи для встановлення чи підлягав змінам номер кузова та чи можливо встановити первинний номер, а також проведення судово-технічної експертизи документів для встановлення відповідності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу офіційному бланку, дізнавач просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та збереження речових доказів.

В судовому засіданні старший дізнавач СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила його задовольнити, дала пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у клопотанні.

Особа, у якій був вилучений автомобіль, ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив про законність набуття права власності на автомобіль та відсутність доказів неправомірного заволодіння. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до таких висновків.

З матеріалів клопотання установлено, що 28.04.2021 до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення, про те, що 28.04.2021 до сервісного центру по пр. Праці, 16 у м. Дніпро, звернувся гр.. ОСОБА_6 , з метою перереєстрації автомобіля DODGE NEON, червоного кольору, д. н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , однак під час перевірки зняття з обліку сервісного центру вказаного автомобіля було встановлено, що номер кузова вказаного автомобіля підлягав змінам.

Так, відповідно до висновку експертного дослідження № 04/1242/9Д, зроблений фахівцем НДЕКЦ МВС ОСОБА_7 від 28.04.2021 року, бланк наданого свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Первинний номер кузову наданого на дослідження автомобіля марки DODGE модель NEON, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавався змінам (підроблений) шляхом видалення механічним способом з послідовним вварюванням опорної чаши амортизатора з літеро-цифровим позначенням SD287481 не в умовах заводу виробника.

28.04.2021 під час огляду було влучено транспортний засіб автомобіль марки DODGE модель NEON, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером шасі « НОМЕР_3 », який піддавався змінам; ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

29.04.2021 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Постановою дізнавача від 29.04.2021 року автомобіль марки DODGE модель NEON, рік випуску 1995, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 визнано речовими доказами.

Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно п.п 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Дізнавачем в судовому засіданні доведено існування таких обставин, а клопотання дізнавача в цій частині щодо накладання арешту на автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію відповідає вищезазначеним нормам закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000262 від 29.04.2021 року, здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно диспозиції ст. 290 КК України, об`єктом злочину є знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова.

Стаття 290 КК України передбачає кримінальну відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» констатована заборона експлуатації незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАІ в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначений порядок регламентовано Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Згідно з пунктом 15 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складених частин (кузова, шасі, рами, двигуна) не допускається.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що автомобіль, ключі від нього і свідоцтво про реєстрацію є знаряддям кримінального правопорушення, тобто вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, а його дослідження є необхідним для повного, швидкого, якісного проведення досудового розслідування, внаслідок чого необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Отже згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні дізнавача належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки постановою дізнавача вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Дізнавач довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що даний автомобіль та невід`ємні його частини - свідоцтво про реєстрацію і ключі від нього можуть бути використані як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням презумпції невинуватості, навіть наявність у особи процесуального статусу підозрюваного не означає обов`язкового і однозначного постановлення щодо неї обвинувального вироку. Відтак, навіть можливе застосування в майбутньому конфіскації автомобіля як виду покарання не пропорційне обмеженню права користування підозрюваним цим майном на стадії досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні зміни технічного стану автомобіля включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Зважаючи на встановлену наявність у автомобіля ознак речового доказу, завдання кримінального провадження і мета арешту не вимагають його недоторканості і збереження безпосередньо в тому стані, в якому він був виявлений під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто звичайне зношення майна в природніх умовах не зашкодить його використанню з визначеною метою.

Разом з тим, відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази можуть бути передані законному володільцю на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує і те, що ОСОБА_4 є пенсіонером, має тяжку хворобу серця (пережив декілька інфарктів), за допомогою вказаного автомобіля матеріально забезпечує свою родину.

Також слідчий суддя приходить до висновку про те, що зміна ідентифікаційного номеру кузова транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб як власність особи, експлуатація такого транспортного засобі на території України заборонена, а тому вважає необхідним зобов`язати ОСОБА_4 не користуватись (експлуатувати) та не розпоряджатись вказаним автомобілем, а також не здійснювати відчуження, розбирання повністю або частково автомобілю з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Крім того, слід зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти слідчого в разі зміни місця зберігання автомобіля, а також надати автомобіль слідчому/дізнавачу в разі виникнення необхідності в проведенні інших процесуальних дій за участю автомобіля.

Тому слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладання арешту на вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і ключів шляхом позбавлення права на їх відчуження з передачею їх на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки експертиза в рамках даного кримінального провадження не проведена.

На думку слідчого судді вилучення майна, яке зазначене в клопотанні слідчого, не реалізує мету кримінального процесуального інституту арешту майна.

Керуючись ст.ст. 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача СД ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження до скасування у встановленому КПК України порядку на наступне майно:
-автомобіль марки DODGE модель NEON д.н.з. НОМЕР_1 ;

-свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 ;

-ключ від вказаного транспортного засобу.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу негайно повернути автомобіль марки DODGE модель NEON д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , ключ від вказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Арешт майна, відповідно до положень ст. 174 КПК України, може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Повний текст ухвали оголошений 12.05.2021 року о 08-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1