ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4275/20 Провадження № 1-кп/636/171/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_2 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001125, внесеного 01 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Введенка, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше засудженого 11.07.2011 Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 122, ч .1 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-
в с т а н о в и в:
30 вересня 2020 року, близько 19 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень раніше не знайомому йому ОСОБА_5 і ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , який знаходився навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , де, маючи намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , кулаком правої руки наніс декілька ударів (близько трьох, більш точну кількість під час досудового розслідування не встановлено) в область обличчя, а саме: носа, параорбітальних ділянок, потилиці, верхньої губи. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , після чого останній втратив рівновагу, в результаті чого впав на землю, перебуваючи в положенні напівсидячи, а ОСОБА_4 продовжив наносити ОСОБА_5 удари, а саме: правою ногою в область лівого передпліччя. Своїми умисними діями, спрямованими на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 , згідно висновку експерта наступні тілесні ушкодження: закрита травма нижньої щелепи у вигляді перелому суглобового виростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням кісткових уламків; закрита травма лівого передпліччя у вигляді внутрішньосуглобового перелому дистального метаепіфіза променевої кістки зі зміщенням кісткових уламків; закрита травма носу у вигляді перелому носової кістки зі зміщенням кісткових уламків з забитою раною на спинці носа; синці в правій та лівій параорбітальних ділянках; садна в потиличній ділянці, в проекції правого колінного суглобу; садна на тлі синця на шкірі верхньої губи, які утворилися: закриті травми нижньої щелепи, лівого передпліччя та носу від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, синці - від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення, садна за механізмом тертя-ковзання, садна на тлі синця за механізмом удар-тертя-ковзання. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я: закрита травма нижньої щелепи у вигляді перелому суглобового виростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням кісткових уламків; закрита травма лівого передпліччя у вигляді внутрішньосуглобового перелому дистального метаепіфіза променевої кістки зі зміщенням кісткових уламків не є небезпечними для життя в момент заподіяння, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), для консолідації переломів такого характеру необхідний строк понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п. 2.2.1а,б,в, і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 № 6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень); закрита травма носу у вигляді перелому носової кістки зі зміщенням кісткових уламків з забитою раною на спинці носа належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) згідно п.п. 2.3.1 а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995; синці садна та садна на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, відмовившись від дачі показань.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав свій позов, по мірі покарання поклався на розсуд суду.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:

- довідки ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України № 59-07102020/63091 від 15.10.2020 про судимість ОСОБА_4 , згідно якої обвинувачений раніше засуджений 11.07.2011 Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 122, ч .1 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців (а.с. 56, 57);

- характеристики, виданої виконавчим комітетом Введенської селищної ради, згідно якої за місцем мешкання ОСОБА_4 зі сторони адміністративної комісії до відповідальності не притягувався, скарг від мешканців села не надходило (а.с. 55);

- довідок КНП «Чугуївської ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» від 12.10.2020, згідно яких обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 58);

- довідки про звільнення серії ХАР № 14424, згідно якої ОСОБА_4 засуджений 11.07.2011 Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 122, ч .1 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 03.08.2011 по 04.07.2014, звідки звільнений на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26.06.2014 на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 (а.с. 59);

- вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 11.07.2011, згідно якого ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 122, ч .1 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців (а.с. 63).

Дослідивши та проаналізувавши вивчені у справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, - нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 3349,20 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи обставини злочину, суд вважає, що відшкодовувати майнові збитки та моральну шкоду потерпілому повинен обвинувачений, оскільки ця шкода заподіяна його злочинними діями за наявності його вини.

Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд виходить з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При визначенні розміру шкоди суд виходить з цін на майно, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, матеріальна шкода, завдана потерпілому, підлягає стягненню в розмірах, встановлених та підтверджених в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. суд виходить з наступного:

Зі змісту ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно ППВСУ № 4 від 31.03.1995 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено спричинення йому протиправними діями обвинуваченого страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку обвинуваченого, у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав із-за спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, провина обвинуваченого в скоєнні дій відносно потерпілого, що потягли вказані наслідки, судом встановлена.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно яким розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як слідує з роз`яснюючих положень п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.1995 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, знов таки суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, який є злочином середньої тяжкості, глибину душевних страждань потерпілого, вину обвинуваченого, засад розумності, виваженості та справедливості, та, враховуючи визнання обвинуваченим позову, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого моральну шкоду на користь потерпілого у сумі 20000,00 грн.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

В ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурор не заявляв клопотання про забезпечення кримінального провадження шляхом обрання обвинуваченому запобіжного заходу. За таких обставин у суду відсутні підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди та матеріальних збитків задовольнити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну збитки у сумі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та матеріальні збитки у сумі 3349 (три тисячі триста сорок дев`ять) грн. 20 коп.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, прокурору та потерпілому.

Суддя -