Дата документу 21.04.2021 Справа № 332/1060/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/925/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/1060/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, до 29.05.2021 року включно, а клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі захисники просили ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_2 або на заставу. Свої вимоги мотивували тим, що стороною захисту було отримано телефонограму про те, що підготовче судове засідання призначено на 31.03.2021 року. Проте 31.03.2021 року суд, порушивши вимоги ст.314, ст.315 КПК, одразу перейшов до розгляду клопотань, які стосуються продовження, зміни та обрання запобіжних заходів. Між тим, для того, щоб перейти до розгляду клопотань, передбачених ч.3 ст.315 КПК, головуючий спочатку повинен був виконати вимоги ч.ч.2, 3 ст.314 КПК та ч.ч.1, 2 ст.315 КПК. Однак головуючий грубо проігнорував та порушив вказані вимоги закону, оскільки провів судове засідання за відсутності потерпілого та не з`ясував у учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, а відразу перейшов до розгляду клопотань. Крім того, суд повністю проігнорував та не надав будь-якої оцінки доводам сторони захисту, викладених в клопотанні про зміну запобіжного заходу. Між тим, на теперішній час досудове розслідування закінчено, допитаний потерпілий, свідки та зібрані усі докази, а тому ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК, відсутні. Зокрема, обвинувачений жодним чином не перешкоджав встановленню істини у справі, свою провину визнає, проте не згоден з кваліфікацією його дій, постійно надає грошові кошти матері потерпілого на медичну допомогу. А тому відсутні підстави вважати, що обвинувачений перешкоджатиме в майбутньому встановленню істини у справі шляхом здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків. Крім того, за весь час досудового розслідування від потерпілого та свідків не надійшло жодної заяви про здійснення на них тиску. Ризик знищити, сховати, спотворити будь-яку з речей чи документів на сьогоднішній день взагалі втратив свою актуальність, оскільки усі докази зібрані та перебувають у прокурора. Крім того, під час досудового розслідування у обвинуваченого була можливість втекти та переховуватися від слідства, однак він цією можливістю не скористався, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором нічним не доведений. При цьому обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню доньку та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Також обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, працює, має легальний заробіток, а тому до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що до Заводського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що прокурором доведено існування у даній справі ризиків передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого і свідків, а також знищити, сховати або спотворити знаряддя злочину, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше притягався до кримінальної відповідальності. У даній справі ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком. З урахуванням чого, колегія суддів вважає доведеним ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також з наявних матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не розпочато, потерпілий та свідки судом не допитані. А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у вину обвинуваченому ОСОБА_7 , є достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, адреси проживання яких відомі. Крім того, зазначений ризик посилюється ще й тим, що потерпілий та свідки проживають в одному районі з обвинуваченим.
Також доведеним є і ризик знищення, схову або спотворення знаряддя злочину у даній справі, яке наразі не встановлено.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам захисників, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги захисників про порушення судом вимог ст.ст.314, 315 КПК не можуть вважатися обґрунтованими. Адже з матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було розглянуто не у порядку ст.ст.314, 315 КПК, а у відповідності до п.20-5 Прикінцевих положень КПК, відповідно до якого тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Посилання захисників на неправильну юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є передчасними, оскільки під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо особи на стадії перебування обвинувального акта в суді, суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого тощо, так як ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, де перевіряється наявність ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, на що посилалися захисники в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Вони не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За результатами розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, що виключає можливість задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисників мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4