Справа №577/4879/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/57/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою, зі змінами та доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 16.12.2010 року вироком конотопського міськрайонного суду Сумської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.5 ст. 185, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. 23.02.2016 року звільненого умовно-достроково. Судимості у встановленому на те законом порядку не зняті та не погашені,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч . 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій вона просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2019 року відносно ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та через не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд матеріалів даного кримінального провадження (а.с. 58 т. 3).

В подальшому прокурор вказану апеляційну скаргу доповнила, а її вимоги змінила. Просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2019 року, відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 просила визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України, призначивши покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України просила звільнити ОСОБА_8 від відбування вказаного покарання у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 82 т.3).

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України і призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

Строк відбуття покарання у виді обмеження волі визначено рахувати з дня постановки ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 02 жовтня 2017 року по 16 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

До вступу вироку в закону силу ОСОБА_8 обрано міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області 3590,46 грн. 46 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України, а накладені ухвалами слідчих суддів арешти на майно, скасовано.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказував, що перекваліфікувавши дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України суд порушив вимоги п.3 ч. 3 ст. 374 КПК України не сформулював суть обвинувачення , визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а тому не відомо, за яких саме обставин ОСОБА_8 скоїв злочин, за який його було засуджено. Вказане свідчить про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, на думку прокурора, суд допустив і порушення ст. 411 КПК України, зокрема вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначивши у судовому рішенні чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, на переконання прокурора, суд безпідставно визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо фактичних обставин скоєного достовірними, об`єктивними та послідовними, що об`єктивно підтверджується наявними у справі письмовими доказами, і поклав їх в основу вироку.

Наголошував, що ОСОБА_8 в ході судового розгляду надавав суперечливі пояснення і їх змінював.

Зокрема неоднозначною була позиція обвинуваченого щодо пояснення причини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. В судовому засіданні 30.07.2019 року та 18.10.2019 року ОСОБА_8 пояснив, що він мав намір захистити себе від неправомірних дій потерпілого, вважаючи, що останній хоче побити (вбити) його, тобто керувався мотивом самооборони. В той же час ОСОБА_8 наполягав на тому, що умисно удар ножем потерпілому він не наносив, та вважає, що ОСОБА_10 сам нахромився на лезо ножа, коли нахилився над ним, тобто тілесні ушкодження ОСОБА_10 він заподіяв з необережності. Крім того, ОСОБА_8 пояснив, що не пам`ятає моменту нанесення удару і н знає як все трапилося, бо був в шоковому стані.

Сумнівними вважав прокурор і твердження ОСОБА_8 про те, що потерпілий, наздогнавши його за 300 м від сміттєвих баків, вдарив його по ногам, від чого він впав на коліна та лікті, при цьому, продовжуючи тримати в правій руці ніж, а лівій мобільний телефон, в руці в нього також знаходився ліхтарик. Вказаними показами ОСОБА_8 суд не надав жодної оцінки та не врахував, що вони нічим не підтверджуються, натомість спростовуються показами потерпілого, який вказав, що ОСОБА_8 він не бив і останній на землю не падав, а також висновком судово-медичної експертизи (а.с. 95-97) згідно якої у ділянці спини, ліктів та колін тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не виявлено.

Також суперечливими були покази обвинуваченого з приводу знаряддя вчинення злочину ножа. Під час допитів в судових засіданнях ОСОБА_8 стверджував, що вилучений у його присутності під час огляду місця події ніж (а.с. 28-31) не має жодного відношення до справи і знайдений працівниками поліції ніж він згубив на кладовищі раніше, в той час як знаряддя вчинення злочину в дійсності він викинув у р. Єзуч.

Водночас, суд безпідставно не врахував та не прийняв до уваги покази потерпілого ОСОБА_10 , надані ним як під час досудового розслідування (а.с. 47-48) так і в суді про те що ОСОБА_8 він не бив та не мав такого наміру, а вже після того, як ОСОБА_8 наніс удар ножем в грудну клітину, завдав йому два удари кулаком в обличчя.

Таким чином, на переконання прокурора, суд безпідставно надав перевагу сперечливим показам обвинуваченого, не проаналізувавши та не оцінивши їх належним чином і не врахував твердження потерпілого, який, на відміну від обвинуваченого, своїх показів не змінював.

Також, на думку прокурора, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, чим порушив ст. 413 КПК України.

Звертав увагу прокурор і на те, що на думку суду, органом досудового розслідування діям ОСОБА_8 було надано неправильну юридичну оцінку. В обґрунтування цього суд вказав, що перед тим, як нанести удар ножем, обвинувачений ОСОБА_8 піддався спочатку словесним нападам з боку потерпілого та його товаришів, побиттю, а потім переслідуванню з боку потерпілого, таким чином, зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 . Натомість, суд надав неправильну оцінку перебігу подій та помилково оцінив уявну оборону як стан необхідної оборони.

Виходячи з наявних доказів, обстановка яка склалася на час скоєння ОСОБА_8 злочину, на переконання прокурора, свідчить про те, що стану необхідної оборони не було. Про це вказує і той факт, що обвинувачений не зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Об`єктивних даних, які б спростовували покази потерпілого про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 ніхто не спричиняв і не мав такого наміру, не встановлено. Натомість обвинувачений наніс ножовий удар потерплому з розвороту раптово та не очікувано для останнього.

З огляду на викладене прокурор вважав про існування підстав для скасування вироку суду з призначенням в суді першої інстанції нового судового розгляду.

В поданих до вказаної апеляційної скарги доповненнях та змінах прокурор вказував вже на інше наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2019 року, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України (закінчення строків давності).

Вказував, що злочин за ст. 124 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_8 визнано винним, не тяжкий, його вчинив він 30.09.2017 року, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався, від слідства і суду ОСОБА_8 не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, вину у вчиненому не визнав, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання не заявляв, а тому, на думку прокурора, існують всі підстави для скасування вироку суду першої інстанції, ухвалення нового вироку і звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання саме на вказаних вище підставах.

Інші учасники кримінального провадження - обвинувачений, захисник і потерпілий апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 30 вересня 2017 року близько 22 год. перебував біля сміттєвих баків поблизу ринку Олександрівський з боку вул. Ярмаркової в м. Конотоп. В цей час до нього підійшли раніше незнайомі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які жартома запитали в нього, що він шукає у смітнику. У відповідь ОСОБА_8 вилаявся на їхню адресу нецензурною лайкою та став йти в напрямку вул. Олександрівської в м. Конотоп. У свою чергу ОСОБА_10 , будучи обуреним та маючи намір з`ясувати причину такої поведінки ОСОБА_8 , пішов слідом за ним та наздогнав його по АДРЕСА_3 неподалік від входу до ринку ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей час ОСОБА_8 , побачивши поряд із собою ОСОБА_10 , різко розвернуся до нього та безпричинно, утримуючи у правій руці кухонний ніж, несподівано для останнього, умисно наніс йому один удар лезом ножа у ліву частину грудної клітки, спричинивши проникаюче ножове поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівого передсердя, нижньої долі лівої легені, відкритого пневмогемотораксу, післятравматичної н/дольової лівобічної пневмонії, післятравматичного перикардиту, гідроперикардиту, які в комплексі по небезпечності для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Після нанесення удару ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, а ОСОБА_10 у тяжкому стані був невідкладно госпіталізований до лікарні та екстрено прооперований. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Судом вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 перекваліфіковано із ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала в частині поданих до неї доповнень, просила вирок суду змінити та звільнити від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які також погодились із позицією прокурора щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи змінено і доповненої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку був оскаржений лише одним учасником кримінального провадження прокурором, який в первинно поданій апеляційній скарзі просив вказаний вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд. Підставами цього прокурор вважав, що суд не сформулював суть обвинувачення, визнаного ним доведеним, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не правильно визнав пояснення обвинуваченого достовірними, а покази потерпілого навпаки не прийняв до уваги та безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

Між тим, до початку апеляційного перегляду справи прокурор, який подав апеляційну скаргу, вимоги своєї апеляційної скарги змінив, просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким просив визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі та звільнити від його відбування ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності.

Виходячи з такої позиції апелянта, колегія суддів, з урахуванням ст. 404 КПК України, вважає за необхідне здійснити перегляд вироку суду виключно в тих межах, що стосуються вирішення питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Тому перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині і вислухавши позиції учасників кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, перевірених судом, та не заперечується в зміненій і доповненій апеляційній скарзі прокурора, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, що підтримав прокурор в ході апеляційного перегляду справи.

Тому колегія суддів не здійснює перевірку кваліфікації дій обвинуваченого за ст..124 КК України.

При цьому, доводи прокурора про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання у зв?язку із закінченням строків давності, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Так, оскаржуваним вироком встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене, ст. 124 КК України, ОСОБА_8 вчинив 30.09.2017 року.

У відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України є не тяжким кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч.1 п. 2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України було вчинено ОСОБА_8 30.09.2017 року, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався, від слідства і суду ОСОБА_8 не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказаним кримінальним правопорушенням, який відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить три роки - минув, підстав для зупинення чи переривання перебігу давності не встановлено, тому ОСОБА_8 підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Разом з тим, оскільки прокурором в зміненій та доповненій апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку відносно ОСОБА_8 та ухвалення нового вироку, яким прокурор просив визнати винним ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.124 КК України, призначити йому покарання у виді обмеження волі, а аж потім звільнити особу від відбування цього покарання, то колегія суддів такі вимоги в частині скасування вироку та ухвалення нового з визнанням особи винною у вчиненні кримінального правопорушення вважає необґрунтованими.

Так прокурор мотивуючи необхідність скасування вироку та ухвалення нового не вказав визначених ст. 420 КПК України підстав для ухвалення нового вироку.

Таким чином, змінена та доповнена апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначення покарання таким, що підлягає зміні, що узгоджується зі ст. 408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену та доповнену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2019 року, відносно ОСОБА_8 , змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4