Справа № 947/9249/21
Провадження № 1-кп/947/669/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005376 від 31.12.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні знаходяться двоє дітей, 2014 року та 2015 року народження, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Так, 30.12.2017, приблизно о 21 годині, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем «Toyota» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в темний час, при штучному освітлені, в умовах вологої проїзної частини, по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини, здійснював рух по вул. Дача Ковалевського з боку вул. М. Троїцького в напрямку вул. Ак. Вільямса в місті Одеса.
Надалі, ОСОБА_5 , рухаючись по вищевказаній вулиці, біля будинку №95 по вул. Дача Ковалевського в м.Одеса, був неуважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.
В цей час, пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , переходили проїжджу частину вул. Дача Ковалевського в м.Одеса в неналежному місці зліва на право відносно руху керованого ОСОБА_5 автомобіля, в темпі кроку.
При об`єктивній можливості спостерігати дорожню обстановку, ОСОБА_5 не обрав швидкість руху не більше 60 км/год (до внесення змін до ПДР України, згідно постанови КМУ №883 від 10.11.2017 року, яка набрала чинності 01.01.2018 року), та з момент виявлення пішоходів на проїзній частині при вжитті заходу, а саме гальмуванні, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 12.4 («Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 1.4 кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год (до внесення змін до ПДР України, згідно постанови КМУ №883 від 10.11.2017 року, яка набрала чинності 01.01.2018 року).
В результаті транспортного засобу на пішоходів, ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий косний перелом правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритий перелом внутрішньої кісточки правого гомілково-ступеневого суглобу з повним розкривом передньої та задньої міжгомілкових зв`язок, частковим розривом міжкісткової мембрани та підвивихом стопи. ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закриті переломи 8-10 лівих ребер без зміщення кісткових уламків та лівих поперечних відростків 9-10 хребців грудного відділу хребта з забоєм обох легень та розвитком лівостороннього гемотораксу (накопичення крові в плевральній порожнині), які ускладнилися розвитком лівостороннього гідропневмотораксу (накопичення повітря та рідини в плевральній порожнині), субкапскулярна гематома селезінки, забої нирок, дисторзія (розтягнення зв`язок) лівого променево- ап`ястного суглоба, синці та садна тулуба та кінцівок (точна кількість і локалізація в наданій медичній документації не вказана),
Порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Захисник ОСОБА_4 діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України, з підстав викладених в письмовому клопотанні.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки дійсно закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності передбачений ч.1 ст. 286 КК України, та наявні докази того, що ОСОБА_5 не ухилявся від суду та слідства.
Обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання заявлене його захисником та просив його задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_6 , законні представники неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , належним чином повідомлені про дату, час розгляду зазначеного кримінального провадження, але до суду не з`явилися.
Потерпілий ОСОБА_7 , законні представники неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надали до суду клопотання щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання захисника та додатки до нього, суд прийшов до наступного.
Згідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Зокрема відповідно до ч.4 ст.12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з ч.2 ст. 49 КК України, перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Згідно ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Статтею 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Так, згідно діючого законодавства, під ухиленням від слідства або суду, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінального провадження) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка скоїла злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.
Враховуючі зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_5 не ухилявся від кримінальної відповідальності, та не вчиняв будь-якого іншого злочину, зазначені твердження не спростовані учасниками судового провадження, належними доказами, що дає суду підстави дійти висновку, що строки давності не переривалися.
Таким чином, виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Так, судом встановлено, що злочин передбачений ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинено ним в 30.12.2017 року, отже, після вчинення зазначеного злочину до дати вирішення питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності, минуло більш трьох років, у зв`язку з чим ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Разом з цим, судом у повному обсязі перевірено наявність доказів на підтвердження факту вчинення особою інкримінованого злочину та правильність його правової кваліфікації, данні на підтвердження обставин, які свідчать про те, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності та відповідної правової підстави.
Перевіривши законність заявленого клопотання захисника ОСОБА_4 підтриманого обвинуваченим ОСОБА_5 , з огляду на те, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є кримінальним правопорушенням, та з моменту вчинення якого минуло три роки, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання захисника про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження № 0005376 від 31.12.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - закриттю.
Процесуальні витрати відповідно до ст..124 КПК України, відсутні.
Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.284,286,288,369-372,395 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 підтримане ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження за № 0005376 від 31.12.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005376 від 31.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1