19.04.2021 Справа № 756/4231/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/4231/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.04.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстра Лінк» на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в:
22.03.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга.

В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 22.02.2021 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві проведено невідкладну слідчу дію в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 14а, в ході якої вилучено майно, належне ТОВ «Екстра Лінк», а саме: монітори рідкокристалічні у кількості 28 шт., комп`ютерні системні блоки у кількості 29 шт., комп`ютерні клавіатури у кількості 28 шт., комп`ютерні мишки у кількості 28 шт.

Однак на даний момент вилучене майно не повернуто, а тому просить слідчого суддю визнати протиправними дії (бездіяльність) слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, що полягає: у незаконному проникненні 22.02.2021 до нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 14а; у незаконному проведенні в ньому слідчої дії; у безпідставному вилученні, незаконному утриманні та неповерненні вилученого майна, яке належить ТОВ «Екстра Лінк», а також просить зобов`язати слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві повернути тимчасово вилучене майно 22.02.2021, яке належить ТОВ «Екстра Лінк».

В судовому засіданні 25.03.2021 адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав в повному обсязі та зазначив, що на момент розгляду скарги не має у своєму розпорядженні ані ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, ані протоколу проведення такої слідчої дії. Крім того, повідомив, що він не володіє інформацією чи накладався органом досудового розслідування арешт на вилучене майна. Так само він достовірно не володіє даними, в якому саме кримінальному провадженні була проведена така слідча (розшукова) дія, оскільки з матеріалами кримінального провадження №0005308, про яке йому стало відомо з відповіді начальника СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 на його адвокатський запит, він не знайомився та чи дійсно слідча дія (обшук) проводилась в межах вказаного кримінального провадження стверджувати однозначно не може.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги, адвокат ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 19.04.2021, не з`явився, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Представник Оболонського УП ГУНП у м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, жодних заяв, клопотань чи заперечень на адресу суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Зі змісту скарги вбачається, що 22.02.2021 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві проведено невідкладну слідчу дію в нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 14а, в ході якої вилучено майно, належне ТОВ «Екстра Лінк», а саме: монітори рідкокристалічні у кількості 28 шт., комп`ютерні системні блоки у кількості 29 шт., комп`ютерні клавіатури у кількості 28 шт., комп`ютерні мишки у кількості 28 шт.

Таким чином, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Недоторканість житла чи іншого володіння особи закріплено у ст. 30 Основного Закону та ст. 13 КПК України, відповідно до яких проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не допускається інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених КПК України.

Частина 2 ст. 168 цього Кодексу передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися, серед іншого, під час обшуку, огляду, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку (ч. 3 ст. 233 цього Кодексу).

Згідно положень частин 6, 8, 9 ст. 236 КПК України у разі відсутності осіб у житлі чи іншому володінні копія ухвали повинна бути залишена на видному місці у житлі чи іншому володінні особи. При цьому слідчий, прокурор зобов`язаний забезпечити схоронність майна, що знаходиться у житлі чи іншому володінні особи, та неможливість доступу до нього сторонніх осіб. Особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові. При проведенні обшуку на підприємстві, в установі або організації другий примірник протоколу вручається керівнику або представникові підприємства, установи або організації.

Крім того, ч. 3 ст. 168 цього Кодексу визначено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Частина 5 ст. 171 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор у разі тимчасового вилучення майна повинен звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт такого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Судовим розглядом встановлено та за змісту скарги вбачається, що на підтвердження своєї позиції щодо проведення обшуку в приміщенні, належному ТОВ «Екстра Лінк», адвокатом ОСОБА_3 до скарги долучено лише договір суборенди приміщення від 20.10.2020 №б/н., акт прийому-передачі від 02.10.2020, заяву про повернення вилученого майна від 25.02.2021, адвокатський запит від 23.02.2021, лист за підписом начальника СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 .

Разом з тим, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст. 26 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-IV, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика ЄСПЛ свідчить, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.

У будь-якому випадку, в силу положень статей 22, 26 КПК України зазначені при зверненні зі скаргою обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Матеріали скарги, окрім твердження адвоката у тексті скарги, не містять доказів, які б в розумінні вищевказаних статей національного кримінального процесуального законодавства свідчили про факт проведення в належному ТОВ «Екстра Лінк» приміщенні будь-яких слідчих (розшукових) дій та, відповідно, слугували підтвердженням вилучення майна органом досудового розслідування в ході їх проведення, оскільки доводи особи, яка звернулась зі скаргою, про відсутність у останнього протоколу проведення слідчої (розшукової) дії в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 14а, попри твердження про його особисту присутність при її проведенні, не корелюються з вимогами КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, скарга, наявні в матеріалах провадження документи а також доводи адвоката ОСОБА_3 , на переконання слідчого судді, в своїй сукупності не доводять обґрунтованості заявлених вимог щодо повернення майна та свідчать про їх безпідставність.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011).

Враховуючи, що засадами кримінального провадження, серед іншого, є принцип змагальності, який передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, підстав для задоволення скарги слідчий суддя не вбачає, оскільки викладені у ній доводи є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що відповідає приписам ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу заявника на тому, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 ЄСПЛ також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оскільки інші вимоги скарги стосуються обставин, вже встановлених у мотивувальній частині ухвали, та є похідними від них, а також стосуються вимоги про прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги рішення, яке не передбачено ч. 2 ст. 307 КПК України (визнання бездіяльності), слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Екстра Лінк» відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1