Справа № 306/33/20
Провадження № 1-кп/306/99/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м.Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Свалява кримінальне провадження № 0000612 від 11.07.2015 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000612 від 11.07.2015 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України

Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.01.2020 року у справі призначено підготовче судове засідання, яке в останнє відкладено на 23.02.2021 року.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в канцелярію суду подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з не відповідністю його ст. 291 КПК України для усунення недоліків.

Клопотання вмотивоване тим, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Захисник вказує на те, що відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. На його думку, формулювання обвинувачення, за яким ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України та частиною 1 статті 366 КК України не містить обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що саме таку позицію виклав Закарпатський апеляційний суд в ухвалі суду від 16 травня 2019 року в даному кримінальному провадженні, кірм того, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду було повернуто обвинувальний акт прокурору з цих підстав, яку залишено в силі апеляційним судом. Однак, зауважує, що прокурором не усунуто виявлених порушень, а лише зазанчено міську раду в якості потерпілого.

На підставі наведеного, захисник ОСОБА_4 просив повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України, прокурору для усунення недоліків.

Обвинувачена ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просила задовольнити клопотання захисника, зазначивши що дійсно обвинувальний акт складений з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що доводи сторони захисту є необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження містять достатньо інформації стосовно пред`явленого обвинувачення. Крім того, зауважив, що обвинувальний акт відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 підставне та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Щодо позиції захисника стосовно невідповідності обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої за частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України слід зазначити таке.

Частина 4 статті 110 КПК України містить вичерпне поняття такого документу як обвинувальний акт. Зокрема визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт має містити, відповідно до частини 2 статті 291 КПК України - найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого(прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи підчас досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації права обвинуваченого на захист та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Слід зазначити, що пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, визначено що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Такий принцип закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Судом встановлено, що формулювання обвинувачень у обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, що може дезорієнтувати сторону захисту, потерпілого, його представника і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження, у зв`язку з чим, твердження суду в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає.

Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинуваченої на справедливий судовий розгляд та порушує її право на захист.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України. Зокрема, згідно з диспозицією частина 2 статті 191 КК України, представляє собою привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; згідно з диспозицією частини 1 статті 366 КК України - складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Об`єктивна сторона розтрати, як форми вчинення злочину, передбаченого частини 2 статті 191 КК України полягає у незаконному безоплатному відчуженні, використанні, втрачанні майна, право оперативного управління яким суб`єкт злочину має внаслідок службового становища, і яке знаходиться у причинному зв`язку з певною, щонайменше істотною, шкодою. Встановлення її ознак в діяннях службової особи означає визначення конкретних службових обов`язків, які вона не виконала або виконала неналежно, доведення того, що це стало наслідком саме умисних її дій, що охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб була завдана істотна шкода. В даному випадку, обвинувальний акт не містить таких відомостей, не зазначено, які саме конкретні службові обов`язки ОСОБА_5 як службова особа не виконала, або неналежно виконала, та які входять до кола її повноважень, в чому виражається умисел в її діянні, не розкрито причинний зв`язок між діянням та наслідками (завданою шкодою).

Об`єктивна сторона внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей полягає у включенні інформації, яка цілком або частково не відповідає дійсності, до справжнього офіційного документа, а суб`єктивна сторона - у завідомому усвідомленні службовою особою неправдивого характеру тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів.

Так, у даному випадку для встановлення факту кримінального правопорушення, ступеня його суспільної небезпечності, винуватості обвинуваченої, форми вини, мотиву, мети, істотне значення мають всі відомості про причини і мотиви дій обвинуваченої, з урахуванням існуючих на той час умов, з`ясування діянь ОСОБА_5 , в тому числі обсягу виконаної ОСОБА_6 за вказаний період, як оператором і робітником з обслуговування і ремонту, роботи, вкладення в цю роботу власних коштів, отримання нарахованих йому грошей, взаємозв`язок його дій з діями, поставленими у провину обвинуваченої, їх мотиви, правова кваліфікація, з`ясування можливості у ОСОБА_5 в існуючих умовах забезпечити нормальне функціонування навчального закладу в інший спосіб, який би повністю узгоджувався з вимогами чинного законодавства.

Так, пред`являючи обвинувачення за ч.2 ст. 191 КК України, крім того, відсутня і вказівка на конкретний проміжок часу (години, дні або місяці), в яких за версією обвинувачення внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 Свалявською міською радою за 2012, 2013, 2014 та 2015 рік було незаконно нараховано заробітну плату на загальну суму 24485,35 грн., не визначивши при цьому конкретного періоду та не визначивши об`єму робіт, які фактично були виконані ОСОБА_6 за цей період, та часу який був фактично відпрацьований та конкретного часу, який не був відпрацьований останнім, однак був неправомірно (як стверджує сторона обвинувачення) оплачений, адже години роботи мають числове визначення (години, дні, місяці), які відповідно обліковуються.

При цьому суд враховує і те, що скасовуючи попередній вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 12.12.2017 щодо ОСОБА_5 , колегією суддів апеляційного суду в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 16.05.2019 було констатовано невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_5 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, де саме було зазначено і невідповідність сформульованого обвинувачення з цих же підстав.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, як їх вважають установленими слідчий і прокурор, залишає відкритим питання про те, чи досліджено та перевірена органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі обставини вчиненого діяння, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України)

Наведене вище дає підстави вважати, що обвинувальний акт, в частині пред`явленого обвинувачення складений з порушенням вимог статті 91 та пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України.

Таким чином, позиція сторони захисту щодо недотримання вимог статті 291 КПК України при складанні та затвердженні прокурором обвинувального акту при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_5 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України, є обґрунтованою.

З огляду на вище викладене, недотримання вимог статті 291 КПК України при складанні обвинувального акту стосовно формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 1 статті 366 КК України перешкоджають призначенню судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного вироку, у зв`язку із чим, обвинувальний акт необхідно повернути прокурору Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акта та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Глава 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог. Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акта прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу. Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до обвинувального акта додатками згідно вимог ч.4 ст.291 КПК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що ст. 314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд доходить висновку про неможливість призначення обвинувального акта та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також про необхідність у зв`язку із наведеними фактами істотних порушень вимог КПК України повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків

Керуючись вимогами ст. ст.291-293, 314-317 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Обвинувальний акт відносно про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - повернути прокурору

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Свалявський районний суд Закарпатської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_1