Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000502 від 27 жовтня 2018 року за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шполи Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні матір похилого віку, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.353, ч.1 ст.263 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шполи Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх осіб, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не притягався до кримінальної відповідальності,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 68 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності;
- за ч. 2 ст. 353 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення (з 31 жовтня 2018 року по 02 серпня 2019 року) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і виправдано його за недоведеністю його участі у вчиненні цього кримінального правопорушення (злочину).
До вступу вироку в законну силу обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання та реєстрації в період з 22 год. до 07 год. наступного дня; з`являтися на виклик до суду та іншого державного органу, що відає виконанням вироку.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 2 ст. 68 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності;
- за ч. 2 ст. 353 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення (з 31 жовтня 2018 року по 02 серпня 2019 року) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_7 залишено попередній домашній арешт з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з постійного місця проживання та реєстрації в період з 22 год. до 07 год. наступного дня; з`являтися на виклик до суду та іншого державного органу, що відає виконанням вироку.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 2288 (дві тисячі вісімдесят вісім) гривень 00 копійки за проведення комплексної судової дактилоскопічної і балістичної експертиз в рівних долях з кожного.
Арешт, накладений на майно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.11.18 р. - скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
За вироком суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою в групі осіб вчинили готування до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, при цьому діючи з прямим умислом, реалізуючи свій попередньо узгоджений план злочинних дій, керуючись корисливим мотивом, мали намір у подальшому заволодіти чужим майном, зокрема, грошовими кошами, належними особі, яка слідувала за межі України для придбання автомобілів, при таких обставинах.
Так обвинувачений ОСОБА_7 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 , о 21 год. 31.10.18 р., перебуваючи на відстані 300 м від автомобільної газонаповнювальної компресорної станції (АГНКС), що розташована біля правого з`їзду з автотраси М 07 сполученням «Київ Ковель Ягодин», біля виїзду з м. Ковеля Волинської області у напрямку м. Любомля Волинської області, а саме: за адресою: с. Черкаси Ковельського району Волинської області, вул. Польова, 1, перебуваючи у форменому одязі працівників Національної поліції України, який попередньо придбали та одягли на себе; маючи при собі інші предмети та речі, серед яких були: кайданки металеві, хомути пластикові, пістолет, призначений для стрільби патронами Флобера кільцевого запалювання калібру 4 мм для тренувальної стрільби; балончик газовий, прут металевий, які, на їх думку, могли бути також використані при розбійному нападі, і видаючи себе за працівників Національної поліції України, під приводом здійснення перевірки, зупинили транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі LТ 46, д. н. з. НОМЕР_1 , у якому перебували водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 .
Після зупинки вказаного вище автомобіля обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, у якому перебували, та рушили до автомобіля марки «Volkswagen». При цьому обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до передніх дверей автомобіля з боку водія та після відкриття їх представився працівником Національної поліції України та поставив вимогу вийти з машини і вимкнути двигун.
Однак в цей момент обоє обвинувачені були затримані на місці вчинення злочину працівниками Нацполіції України.
Таким чином своїми умисними діями обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили готування до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: підшукування засобів та знарядь для його вчинення, умисне створення умов для цього, тобто, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 14 - ч. 2 ст. 187 КК України.
Крім того, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь - яких суспільно небезпечних діянь, пов`язане з використанням форменого одягу працівника правоохоронного органу, тобто, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 353 КК України за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 , о 21 год. 31.10.18 р., перебуваючи на відстані 300 м від автомобільної газонаповнювальної компресорної станції (АГНКС), що розташована біля правого з`їзду з автотраси М 07 сполученням «Київ Ковель Ягодин», біля виїзду з м. Ковеля Волинської області в напрямку м. Любомля Волинської області, а саме: за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з метою реалізації попередньо узгодженого із обвинуваченим ОСОБА_7 плану злочинних дій, а саме: з метою вчинення суспільно небезпечного діяння, заздалегідь придбав та перевдягнувся у формений одяг працівника Національної поліції України. При цьому він одягнув поліцейську кепку з розпізнавальними знаками Національної поліції України, балаклаву та жилетку з розпізнавальними знаками Національної поліції України, таким чином присвоївши собі владні повноваження працівника Національної поліції України.
У подальшому, діючи спільно та узгоджено з обвинуваченим ОСОБА_7 , видаючи себе за працівників Національної поліції України, обвинувачений ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі LТ 46, д. н. з. НОМЕР_1 , у якому перебували водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 .
Після зупинки вказаного вище автомобіля обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, у якому перебували, та рушили до автомобіля марки «Volkswagen». При цьому обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до передніх дверей автомобіля з боку водія та після відкриття їх представився працівником Національної поліції України та поставив вимогу вийти з машини і вимкнути двигун.
Однак в цей момент обоє обвинувачені були затримані на місці вчинення злочину працівниками Нацполіції України.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив самовільне присвоєння владних повноважень та звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, пов`язане з використанням форменого одягу працівника правоохоронного органу, тобто, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 353 КК України.
А саме, обвинувачений ОСОБА_7 , о 21 год. 31.10.18 р., перебуваючи на відстані 300 м від автомобільної газонаповнювальної компресорної станції (АГНКС), що розташована біля правого з`їзду з автотраси М 07 сполученням «Київ Ковель Ягодин», біля виїзду з м. Ковеля Волинської області в напрямку м. Любомля Волинської області, а саме: за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, з метою реалізації попередньо узгодженого із обвинуваченим ОСОБА_6 плану злочинних дій, а саме: з метою вчинення суспільно небезпечного діяння, заздалегідь придбав та перевдягнувся у формений одяг працівника Національної поліції України.
При цьому він одягнув поліцейську кепку з розпізнавальними знаками Національної поліції України, формену куртку з шевронами Головного управління Національної поліції у Волинській області та погонами спеціального звання старший лейтенант, таким чином присвоївши собі владні повноваження та звання працівника Національної поліції України. У подальшому, діючи спільно та узгоджено з обвинуваченим ОСОБА_7 , видаючи себе за працівників Національної поліції України, обвинувачений ОСОБА_6 зупинив транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі LТ 46, д. н. з. НОМЕР_1 , у якому перебували водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 .
Після зупинки вказаного вище автомобіля обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, у якому перебували, та рушили до автомобіля марки «Volkswagen». При цьому обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до передніх дверей автомобіля з боку водія та після відкриття їх представився працівником Національної поліції України та поставив вимогу вийти з машини і вимкнути двигун.
Однак в цей момент обоє обвинувачені були затримані на місці вчинення злочину працівниками Нацполіції України.
Досудовим розслідуванням обвинуваченому ОСОБА_6 також пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто, вчинення умисних дій, що полягали у незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
У обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_6 , керуючись метою незаконного придбання та зберігання бойових припасів, всупереч вимог, визначених Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України 21.08.98 р. № 622, та Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМ України від 12.10.12 р. № 576, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із зберіганням бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Так у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на придбання та зберігання бойових припасів, без спеціального дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї, придбав 8 патронів калібру 9х18, що у подальшому зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці.
У подальшому в період часу з 21 год. 35 хв. по 22 год. 35 хв. 31.10.18 р. після затримання обвинуваченого ОСОБА_6 на місці вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: на відстані 300 м від автомобільної газонаповнювальної компресорної станції (АГНКС), що розташована біля правого з`їзду з автотраси М 07 сполученням «Київ Ковель Ягодин», біля виїзду з м. Ковеля Волинської області в напрямку м. Любомля Волинської області, а саме: за адресою: с. Черкаси Ковельського району Волинської області, вул. Польова, 1, під час проведення огляду місця події працівниками поліції виявлено та вилучено 8 предметів, зовні схожих на патрони, які, згідно з висновком експерта № 302/524 від 04.12.18 р. відносяться до боєприпасів і є пістолетними патронами калібру 9х18, придатними для стрільби.
В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вважає, що вирок суду не містить належних мотивів прийнятого рішення щодо недоведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого правопорушення за ч.4 ст.187 КК України, а також виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України.
На думку сторони обвинувачення, судом безпідставно не взято до уваги кваліфікуючу обставину вчиненого кримінального правопорушення, а саме «заволодіння майном в особливо великих розмірах».
Вказує, що безпідставна зміна правової кваліфікації дій обвинувачених з ч.4 ст. 187 КК України на ч.1 ст.14 ч.2 ст.187 КК України зумовила призначити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості.
Просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 353, ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 353 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 353 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
В поданих апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно, вказують, що ні досудовим слідством, ні стороною обвинувачення не надано достатніх, незаперечних і допустимих доказів, які без будь-якого сумніву доводять їх вину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.
Просять скасувати вирок Ковельського міськрайонного суду від 12.06.2020 року стосовно них та постановити новий, яким їх виправдати.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , їх захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і обвинувачених не підлягають до задоволення з таких підстав.

Суд, на думку колегії суддів, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну юридичну оцінку кожному доказу, що були надані стороною обвинувачення, з точки зору допустимості, достовірності і належності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, дослідив показання обвинувачених, потерпілого, свідка, понятих, письмові докази та прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України та виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України. Оцінивши у сукупності досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до правильного висновку, що надані стороною обвинувачення на підтвердження кваліфікації дій обвинувачених за ч. 4 ст. 187 КК України та обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України докази є сумнівними, інших беззаперечних доказів, які б без сумніву доводили винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення не надано.
Такі висновки суду детально проаналізовані і належним чином вмотивовані у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Так, незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченими у вчиненому, свій висновок про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 суд обґрунтував показаннями потерпілого, який показав, що він має автомобіль марки «Фольксваген LТ» та лавету (два автомобілі), за допомогою яких займається купівлею та привезенням автівок з-за кордону. До нього ще до події зателефонували поліцейські з ОСОБА_11 та повідомили про бажання зустрітись з приводу його особистої безпеки, під час якої він дізнався, що на нього готується замах групою осіб. 31.10.18 р. до нього зателефонували з поліції та сказали написати у групу, коли саме він виїжджає у Німеччину, попросили повідомити і його адресу, що він і зробив за кілька годин до поїздки і зателефонував своєму водію ОСОБА_12 , щоб той готувався. По приїзду поліцейських 31.10.18 р. до його будинку він на пропозицію останніх надав власний автомобіль марки «Фольксваген LТ» червоного кольору та грошові кошти в сумі 5 000 грн, що були попередньо ідентифіковані, та покладені у «бардачок». У подальшому автомобіль з розбитим склом дверей пасажира справа та ці кошти йому було повернуто.
Судом першої інстанції враховано, що допитані в ході судового розгляду поняті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ствердили факт передачі потерпілим поліції у їх присутності 5 000 грн., що були попередньо оглянуті та ідентифіковані.
Судом надано належну оцінку і показанням свідка ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), який зазначив, що він знає обвинувачених, останні запропонували йому прийняти участь у нападі на ОСОБА_15 , якого хотіли пограбувати, повідомляючи про обставини, за яких мають намір вчинити злочин та погрожували фізичною розправою у випадку його відмови. Зазначив, що він особисто звернувся в Управління поліції у м. Луцьку із заявою про вчинення злочину. Вказав, що він у день затримання надавав обвинуваченим автомобіль марки «Пежо», який орендував. У цьому автомобілі було майно обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: поліцейська форма у рюкзаку. Про це йому сказав ОСОБА_7 і поклав у день затримання у автомобіль з метою скоєння злочину. Автомобіль марки «Фольксваген LT», за кермом якого перебував він, було зупинено проблисковими маячками. Автомобіль з обвинуваченими зупинився позаду. ОСОБА_7 відкрив двері цього автомобіля та представився поліцейським. Йому тілесні ушкодження тоді спричинено не було, але була небезпека для його життя чи здоров`я, так як обвинувачений ОСОБА_6 розбив праве переднє вікно, поряд з яким знаходився поліцейський. Обвинувачений ОСОБА_6 розбив скло саме у той момент, коли обвинувачений ОСОБА_7 відкрив двері. В подальшому обвинувачені були затримані.
Показання потерпілого і свідка узгоджуються і дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема, даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.10.2018 р. щодо повідомлення свідка ОСОБА_9 про намір обох обвинувачених вчинити розбійний напад із застосуванням вогнепальної зброї під виглядом працівників поліції.
Даними протоколу огляду місця події від 31 жовтня 2018 року з додатком щодо перебування біля лавети марки «Volkswagen», д. н. з. НОМЕР_1 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який одягнений у куртку поліцейську з погонами та іншими елементами, схожими на «ромашку», у футболку темного кольору та штани чорного кольору. Біля нього на землі знаходиться кепка чорного кольору як у поліцейського, револьвер чорного кольору з маркуванням Gal. 4мм Randz Curte № НОМЕР_2 , у якому наявні 9 набоїв; поруч знаходиться балончик чорного кольору з написом «Pepper Del». Під час особистого обшуку у кишені куртки ОСОБА_7 виявлено та вилучено 2 ключі металевих, кайданки з маркуванням 520588, аркуш паперу із зображенням автомобіля марки «Фольксваген LT 46» з лаветою, д. н. з. НОМЕР_1 . У автомобілі марки «Фольксваген LT 46», д. н. з. НОМЕР_1 , виявлено розбите праве переднє скло, частини якого на землі поруч з автомоблем; біля переднього правого колеса т/з знаходиться обвинувачений ОСОБА_6 . Між останнім та автомобілем знаходиться металевий прута; біля обвинуваченого ОСОБА_6 також знаходяться 2 сірі рукавиці, кепка, схожа до кепки поліцейського. На обвинуваченому ОСОБА_6 одягнена балаклава чорного кольору і жилетка з написом «Поліція». Крім того на землі біля обвинуваченого ОСОБА_6 виявлено 6 пластикових затяжок чорного кольору. При особистому огляді обвинуваченого ОСОБА_6 у кишені його штанів виявлено та вилучено 8 предметів, зовні схожих на патрони. При огляді автомобіля марки «Volkswagen LT 46», д. н. з. НОМЕР_1 , встановлено, що з правої сторони скло розбите, у «бардачку» виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 5 000 грн - номіналом 10 купюр по 500 грн. Під час огляду т/з марки «Пежо 406», на польській реєстрації - д. н. з. НОМЕР_3 , що знаходиться позаду автомобіля марки «Volkswagen LT, виявлено та вилучено, поряд з іншим, 2 ключі, предмет, зовні схожий на мигалку синього кольору, жезл поліцейського біло-червоного кольору, прут металевий, ідентичний виявленому та вилученому біля автомобіля марки LT 46, а на задньому сидінні коробку картонну з надписами; предмет, схожий на монокль, жилетку з написом «Поліція», поліетиленові стяжки у кількості 4 шт., паспорти закордонні обох обвинувачених, права, паспорти обох обвинувачених, свідоцтво про реєстрацію т/з марки «Renaut Laguna», н. з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію т/з марки «Пежо 406», на польській реєстрації - д. н. з. НОМЕР_3 , страховку на цей же автомобіль.
Судом першої інстанції також надано відповідну оцінку і даним протоколу огляду місця події від 24.01. 19 з фототаблицями щодо підтвердження розташування місця події; відеозапису, долученому до матеріалів кримінального провадження, щодо об`єктивного підтвердження фактів і обставин, викладених у вказаному вище протоколі; даним протоколу огляду речей та документів від 01.11.18 р., яким стверджено їх ідентичність з речами і документами, вилученими в ході огляду місця події (судом звернуто увагу, що ці ж предмети як речові докази були предметом дослідження в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту).
Не залишено без уваги суду і дані протоколу обшуку від 31.10.18 р., за адресою фактичного проживання обох обвинувачених, що у АДРЕСА_4 щодо виявлення та вилучення, зокрема, копій документів на ім`я обвинуваченого ОСОБА_6 , чемоданчика пластмасового з наклейками з написами: 38880.00.02 Револьвер флобера Stalker 4 мм 4,5 черн. рук.; Stalker, з інструкцією до такого пістолета; коробки з одним набоєм, збройного масла, протирки, а також даним протоколу огляду речей та документів від 02.11.18 р. щодо огляду виявлених та вилучених речей і документів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до переконливого, з наведенням відповідного мотивування у вироку, висновку, з яким погоджується і апеляційна інстанція, що факт вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах не знайшов свого підтвердження та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинувачених з ч.4 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 187 КК України, тобто готування до розбою за попередньою змовою групою осіб.
При цьому судом вмотивовано критично оцінено показання свідка ОСОБА_9 в частині розбиття скла автомобіля обвинуваченим ОСОБА_6 в момент відкриття дверей водія обвинуваченим ОСОБА_7 , як такі, що викликають обґрунтований сумнів у точному сприйнятті свідком подій під час нападу та не підтверджуються будь-якими іншими доказами.
Також суд обґрунтовано виходив і з того, що стороною обвинувачення на підтвердження спрямованості умислу обвинувачених на заволодіння грошовими коштами в сумі 20 000 доларів США, що у еквіваленті до курсу валюти НБУ на час скоєння злочину становило 563 288 грн., не надано будь-яких переконливих доказів, а обвинувачення в цій частині грунтується на припущеннях, враховуючи, що особа, на яку планувався напад, виїздила за межі України саме з метою придбання автомобілів, а тому, могла мати значну суму коштів. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у автомобілі, на який готувався напад, знаходилось лише 5 000 грн, які туди попередньо були поміщені та ідентифіковані.
Що стосується пред`явленого органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні умисних дій, що полягали у незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність його вини стороною обвинувачення, враховуючи показання ОСОБА_6 щодо заперечення своєї вини у інкримінованому йому злочині, з наголошенням на тому, що боєприпаси йому не належать та були підкинуті при встановлених судом обставинах.
Як вбачається з оскаржуваного вироку аналогічні показання з цих підстав надав і обвинувачений ОСОБА_7 .
При цьому судом взято до уваги те, що в ході судового розслідування сторона обвинувачення жодним чином не намагалась спростувати будь-якими доками таке твердження ОСОБА_6 .
Крім цього, судом першої інстанції не залишено без уваги і те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 під час огляду місця події зброя не вилучалась і у подальшому вона у нього виявлена не була.
Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст. 17 КПК України).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Про це неодноразово наголошувалось у рішеннях ЄСПЛ, в т.ч. у рішенні в справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, в якому Європейський суд з прав людини «повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», чого у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 не вбачається.
За наведеного, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Доводи сторони захисту щодо недопустимості відповідних доказів сторони обвинувачення були предметом оцінки судом першої інстанції, які не знайшли свого підтвердження, з наведеним у оскаржуваному вироку детальним аналізом та відповідним мотивуванням, з чим погоджується і колегія суддів, тому аналогічні доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.
Що стосується виду та міри призначеного обвинуваченим покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Так, судом враховано ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які згідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та середньої тяжкості, відповідно, дані про їх особу, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні особу похилого віку, позитивно характеризується по місцю реєстрації місця проживання, обвинувачені на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебувають. Крім цього судом враховано відсутність в потерпілого будь-яких претензій до обвинувачених та його позицію щодо міри покарання, який покладався на розсуд суду. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено. За наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання в межах санкції ч.2 ст.353 КК України та за готування до вчинення розбою, тобто за ч.1 ст.14 ч.2 ст. 187 КК України з застосуванням ч.2 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням. Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо застосування стосовно ОСОБА_7 принципу часткового складання покарань при застосуванні ст. 70 КК України щодо визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим стосовно ОСОБА_6 .
На думку колегії суддів призначене обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через м`якість чи через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення осіб, які вчинили злочини, та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченими, так і іншими особами.
За наведеного доводи апеляційної скарги прокурора є непереконливими, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.14 ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України та визнання невинуватим ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України і виправдання за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину, ОСОБА_7 за ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 353 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3