Справа № 504/4136/19
Провадження № 1-кп/504/62/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000887 від 14.11.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця за національністю, громадянина України, освіта вища, не одруженого, має на утриманні батька-інваліда ІІ групи (довічно), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом помічника начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває дотепер.

28.06.2014 року ОСОБА_3 проходив військову службу на посаді «курсанта» кафедри військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу.

29.08.2014 року останній уклав контракт про проходження військової служби громадянами України на посадах осіб солдатського, сержантського (старшинського) складу в Збройних Силах України в особі начальника кафедри військової підготовки Івано Франківського національного технічного університету нафти і газу.

В подальшому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2017 року № 120 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду помічника начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.06.2014 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків кафедри військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з того ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Під час проходження військової служби старший лейтенант ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
20.11.2017 року у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, військовослужбовець ОСОБА_3 прибув до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва, де останнього направили на стаціонарне лікування з діагнозом «негоспітальна пневмонія нижньої частки правої легені, нетяжка ускладнена бронх обструктивним синдромом». Під час проходження лікування ОСОБА_3 повторно з 03.01.2018 року по 12.01.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в клініці гастроентерології з діагнозом: Хронічний ерозивний гастродуоденіт у фазі загострення та був виписаний 12.01.2018 року за порушення госпітального режиму у зв`язку із цим ОСОБА_3 направлено до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, старший лейтенант ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Києва в період часу з 22 листопада 2017 року по 12 січня 2018 року.
У відповідності до ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з лікувального закладу.
12.01.2018 року старшого лейтенанта ОСОБА_3 , виписано за порушення госпітального режиму та направлено до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .
Проте, ОСОБА_3 в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження військової служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з лікувального закладу, обов`язки військової служби не виконував, час проводив на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
27.11.2019 року старший лейтенант ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 заявив про себе та вчинений ним злочин, та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді помічника начальника служби тилу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший лейтенант», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 13.01.2018 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з лікувального закладу та незаконно перебував поза межами військової частини до 27.11.2019 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У скоєному ОСОБА_3 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді помічника начальника служби тилу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший лейтенант», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 13.01.2018 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з лікувального закладу та незаконно перебував поза межами військової частини до 27.11.2019 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем служби, має задовільний стан здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, має на утриманні батька-інваліда ІІ групи (довічно).

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вказані обставини та дані про особу ОСОБА_3 суд визнає такими, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України та із застосуванням ст. 53 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу,оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1