Справа № 489/5087/20
Номер провадження 1-кп/489/509/21
УХВАЛА
Іменем України
08 липня 2021 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 за фактом скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України

встановив
На розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вказав про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не втратили свою актуальність під час судового розгляду справи, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів у даному кримінальному провадженні; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, вказала, що ризики не доведені, посилалась на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, у сім`ї є доходи. Вважає, що домашній арешт з носінням засобу контролю забезпечить мету запобіжного заходу.

Обвинувачений підтримав думку захисників та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, суд виходить з такого.

Тримання під вартою, згідно зі ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен встановити, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу не зменшилися і не змінилися та інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні доведено наявність ризику переховування від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України. Приймаючи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в сукупності з репутацією обвинуваченого, якого раніше було засуджено, відсутність доказів постійного місця роботи, суд вважає доведеним ризик переховування від суду.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів у співучасті в т. ч. з невстановленими особами та обізнаний про місце мешкання свідків, тому суд вважає доведеним наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Потерпілі в кримінальному провадженні допитані, тому ризик незаконного вплину на них відпав.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує репутацію обвинуваченого, який раніше засуджувався, не працює та не має доказів офіційних джерел доходів, що в сукупності з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів пов`язаних із протиправним заволодінням чужим майном та вважає доведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ризики не зменшились, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню. Суд також вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням засобу контролю не забезпечить можливим спробам переховування від суду, незаконному впливу на свідків та вчиненню іншого кримінального правопорушення, тому в задоволенні клопотання захисників та обвинуваченого належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 196, 197, 372 КПК України

постановив
Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.09.2021 включно, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор".

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1