Справа № 447/3558/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/137/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2021 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

за участю прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_7

встановила:

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2021 року подання задоволено. Звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 11 місяців та 19 днів.
Згідно ухвали, 09.07.2018 Шевченківським районним судом м. Чернівці ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 09.01.2022.
Адміністрація ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» клопоче про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки він відбув встановлену законом частину покарання, працевлаштований за власною ініціативою, до роботи відноситься добросовісно, бере участь у виховних заходах та робить для себе належні висновки, вину у вчиненому злочині визнає, на профілактичному обліку не перебуває та 22.09.2020 переведений до дільниці соціальної реабілітації.
Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції, зокрема, вказав, що судом встановлено, що засуджений за час відбування покарання характеризується позитивно, бере участь у виховних заходах які проводяться в установі виконання покарань, сумлінно ставиться до виконання дорученої йому роботи, працевлаштований на контрагентському об`єкті установи «Львів-Сад». За весь час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягався, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці до нього було застосовано 3 заохочення. З врахуванням документів з особової справи засудженого, суд вважав, що подання підлягає до задоволення, оскільки засуджений відбув встановлену законом частину покарання та судом здобуто переконливі докази з приводу того, що засуджений зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.
На дану ухвалу прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні спільного подання Державної установи «Миколаївська ВК №50» та спостережної комісії Миколаївської районної адміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 в порядку передбаченому ст. 107 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у мотивувальній частині рішення суд, обґрунтовуючи можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вказує на те, що даний засуджений довів своє виправлення. Проте, суд при вирішенні вказаного питання не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 , протягом усього терміну відбування покарання.
Наголошує, що судом не взято до уваги те, що ще 15.04.2020 адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 , відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.107 КК України - як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_7 вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування.
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній прибув в ДУ «Миколаївська ВК №50» 24.01.2019, за власною ініціативою виявив бажання працювати. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, засуджений ОСОБА_7 до переведення 22.09.2020 в дільницю соціальної реабілітації установи (далі - ДСР), з часу прибуття у вищевказану установу виконання покарань жодного дня не був офіційно працевлаштованим, на підприємстві установи не працював, а отримане до переведення в ДСР одне заохочення 08.07.2020 отримав за виконання робіт по благоустрою території установи виконання покарань, що відповідно до ч.3 ст. 107 КВК України є обов`язком засудженого.
Підкреслює, що згідно особової справи засудженого ОСОБА_7 останній за весь час відбування покарання отримав 3 заохочення, а саме 08.07.2020, 07.10.2020 та 05.01.2021, вказані заохочення засуджений ОСОБА_7 , отримав упродовж останніх 6 місяців перебування в установі виконання покарань, а початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_7 починається з 09.07.2018. Тобто, судом взято до уваги лише останні пів року протягом яких засуджений, отримав 3 заохочення, а не весь період відбування покарання засудженим.
Апелянт вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання трьох заохочень не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та навів аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги прокурора, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.07.2018 р. ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 09.01.2022 р.
Згідно положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Так, на переконання апеляційного суду, характеризуючі дані, які вказуються в поданні та характеристики відповідно до ст. 81 КК України не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_7 виконував обов`язки, передбачені ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України, відповідно те, що засуджений не порушує режиму утримання в колонії, сумлінно ставиться до праці, виконує вказівки та розпорядження адміністрації колонії, відсутні порушення дисципліни, то суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне зазначити, що належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне ставлення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, в даному ж випадку процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Відтак, підставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні вказаного питання не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 , протягом усього терміну відбування покарання, оскільки не взято до уваги те, що ще 15.04.2020 р. адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_7 , відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.107 КК України - як такому, що не довів своє виправлення. Згідно протоколу комісії щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_7 вказаної пільги, всі члени комісії вказали про те, що останній не заслуговує на її застосування.
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній прибув в ДУ «Миколаївська ВК №50» 24.01.2019 р., за власною ініціативою виявив бажання працювати. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, засуджений ОСОБА_7 до переведення 22.09.2020 р. в дільницю соціальної реабілітації установи (далі - ДСР), з часу прибуття у вищевказану установу виконання покарань не був офіційно працевлаштованим, на підприємстві установи не працював, а отримане до переведення в ДСР одне заохочення 08.07.2020 р. отримав за виконання робіт по благоустрою території установи виконання покарань.
Як встановлено, засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання отримав 3 заохочення, а саме 08.07.2020 р., 07.10.2020 р. та 05.01.2021 р., вказані заохочення останній отримав упродовж останніх 6 місяців перебування в установі виконання покарань, а початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_7 починається з 09.07.2018 р., тобто, прокурор слушно підкреслив, що судом взято до уваги лише останні пів року протягом яких засуджений, отримав 3 заохочення, а не весь період відбування покарання засудженим.
Колегія суддів переконана, що зазначені обставини справи не були належним чином враховані судом першої інстанції під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з апеляційними вимогами прокурора про те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення.
Таким чином, на думку апеляційного суду апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, у зв`язку з чим необхідно скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2021 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - скасувати.
В задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4