справа № 208/3048/21
провадження № 1-в/208/220/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника ДУ «Центр пробації» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Заводського районного сектору ДУ «Центр пробації» від 19.04.2021 року про розстрочку несплаченої суми штрафу відносно засудженого:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який 14.08.2018 року був засуджений Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за ч.1 ст.249 КК України до штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень, суд
ВСТАНОВИВ:
Начальник Заводського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про можливість звільнення від призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 14.08.2018 року покарання у вигляді штрафу 1700 гривень засудженого ОСОБА_5 в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовує тим, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_5 , був оголошений 14.08.2018 року та набрав законної сили 20.03.2019 року. Станом на 19.04.2021 року ДУ «Центр пробації» не отримав від засудженого документа про сплату штрафу. Враховуючи, що строк виконання вказаного вироку закінчився, просить звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання.

У судовому засіданні представник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області подання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Прокурор Кам`янської окружної прокуратури не заперечував проти задоволення подання.

Засуджений в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду подання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання без засудженого.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, представника відділу пробації та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.08.2018 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вищевказаний вирок суду набрав законної сили 20.03.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.26 КВК України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №208/2539/18, засуджений ОСОБА_5 , до звернення начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області до суду з вищевказаним поданням, штраф призначений вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.08.2018 року, не сплатив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд приходить до наступного.

Главою 5 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу.

Статтею 26 КВК України передбачається порядок заміни штрафу у разі його несплати.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді штрафу та ухилення від відбування покарання у виді штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

З огляду на викладене, суду не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від сплати штрафу, отже висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що засуджений за період з 06.03.2019 року до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчились.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

В той же час суд зазначає, що редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, дійшовши висновку про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені висновки суду обґрунтовані також правовою позицією ВСУ висловленою в постанові від 24 грудня 2015 року 5-324кс15 винесеної за результатом неоднакового застосування положень ст. 80 КК України в якій дійшов висновку про те, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що термін виконання вироку Заводського районного суду від 14.08.2018 року сплив, а обставин, які б свідчили про ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про можливість та доцільність звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 80 КК України, ст. 537, 539 КПК України, ст. 26, 27 КВК України, -

УХВАЛИВ:
Подання начальника Заводського районного відділу Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.08.2018 року за ч.1 ст.249 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляції через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1