КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/371/2021 Категорія КК: ч.2 ст.383 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київський апеляційний суд у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000341 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.383КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 .

Рішення суду обґрунтоване тим, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Проте, як зазначає суд першої інстанції, всупереч нормам закону, практиці Європейського суду з прав людини обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, не містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України, оскільки вони не можуть бути підтверджені прокурором в силу скасованої слідчим суддею 13.05.2020 року постанови про закриття кримінального провадження щодо вчинення розбійного нападу відносно ОСОБА_7 , чим порушені вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, суд першої інстанції вказує, на те що в порушення п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вірно вказано реєстраційний номер кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000341 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.383 КК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з недотриманням вимог ст.370 КПК України, а тому підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що в обвинувальному акті зазначено всі обов`язкові відомості, зазначені ст.291 КПК України, а висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно з яким суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому на думку прокурора повертаючи обвинувальний акт прокурору з тих підстав, що фактичні обставини не можуть бути підтверджені прокурором в силу скасованої слідчим суддею 13.05.2020 постанови про закриття кримінального провадження від 07.02.2019 року, суд вдався до аналізу та формулювання певних висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, чим вийшов за межі предмету судового розгляду.

Крім того, прокурор ОСОБА_10 в апеляційній скарзі вказує на те, що постановляючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд дійшов помилкового висновку про неправильне зазначення у вказаному документі реєстраційного номеру кримінального провадження, оскільки внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КПК України, здійснено 07.02.2019 з присвоєння номеру № 0000903, проте як зазначає прокурор у подальшому це кримінальне провадження постановою прокурора об`єднано з кримінальним провадженням № 0000341 від 16.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та постановою від 20.01.2020 з кримінального провадження № 0000341 від 16.01.2019 виділено в окреме провадження кримінальне провадження зареєстроване 16.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України з присвоєнням йому № 000399, а тому на думку прокурора ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 383 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2019, отримало реєстраційний номер № 0000341, який і зазначено в обвинувальному акті.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд помилково зазначив, що у ході обговорення клопотання прокурор висловила твердження про те, що допущені технічні описки є несуттєвими і не тягнуть повернення обвинувального акта, оскільки в судовому засіданні прокурор вказувала на відповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а технічні описки стосувалися змісту заперечень, виправлена редакція яких долучена до матеріалів справи в судовому засіданні, а тому ОСОБА_6 вважає, що оскільки суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні вийшов за межі ст. 314 КПК України, вдавшись до дослідження фактичних обставин справи, та повернув обвинувальний акт, мотивуючи своє рішення посиланням на обставини, які підлягають дослідженню та перевірці під час судового розгляду кримінального провадження, то судове рішення про повернення акту прокурору не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Як передбачено п.13 ст.3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом положень ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , який міститься в матеріалах даного провадження (а.с.6-9), вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення з описом конкретних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті Закону про кримінальну відповідальність, та наведено формулювання обвинувачення, тобто викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

При цьому обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, всупереч висновку суду першої інстанції, наведені в обвинувальному акті конкретно та зрозуміло. Отже, викладені в обвинувальному акті на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України відомості є достатніми для розуміння суті обвинувачення, а посилаючись в ухвалі на, те що фактичні обставини викладені в обвинувальному акті не можуть бути підтверджені прокурором в силу скасованої слідчим суддею 13.05.2020 постанови про закриття кримінального провадження від 07.02.2019 року, суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, як це обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що складання обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення є виключними повноваженнями органів досудового розслідування і прокуратури, суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вважає колегія суддів, повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого за ч. 2 ст. 383 КК України , суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до дослідження фактичних обставин справи, що є предметом виключно судового розгляду.

Також необґрунтовані посилання суду, як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору, на те, що в обвинувальному акті не вірно вказано реєстраційний номер кримінального провадження, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.383 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2019 року та отримало реєстраційний номер № 0000341, який і зазначений в обвинувальному акті.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.383 КК України вимогам ст. 291 КПК України є безпідставним та належним чином не вмотивованим.

Відсутні передбачені законом підстави, що перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000341 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 383 КК України, повернуто прокурору - скасувати та

призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в Дарницькому районному суді м. Києва
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4