Справа № 216/2915/20
Провадження № 1-кп/216/430/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2021 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0000169 від 27 січня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну загальну середню освіту, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимий вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн (штраф не сплачено), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У період з 21 січня 2019 року до 25 січня 2019 року у вечірній час доби ОСОБА_3 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, прибув до території домоволодіння АДРЕСА_3 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел та єдину мету, спрямовану на викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, упевнившись у тому, що його дії носять таємний характер, ОСОБА_3 підійшов до розташованого на вказаній території будинку, розбив скло у вікні та через нього проник до приміщення будинку. Перебуваючи в зазначеному будинку, ОСОБА_3 таємно викрав належне ОСОБА_5 майно, а саме: чавунну накладку на піч розміром 70х40 см вартістю 500 грн; болгарку невстановленої вартості; подовжувач білого кольору, довжиною 4 м, вартістю 104 грн 44 коп.; електродриль марки «Stern» моделі «ID-13F», сірого кольору, вартістю 526 грн 67 коп. Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 1 131 грн 11 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, визнав повністю і дав суду такі показання. У січні 2019 року ввечері він проник на територію будинку потерпілого, вибив вікна в ньому та через них потрапив у середину будинку. Далі він повибивав вхідні двері до всіх кімнат у будинку для проникнення до них, оскільки всі кімнати були зачинені на замок. Після цього він забрав знайдені в будинку електродриль, болгарку та накладку на піч, які склав до сумки та пішов з будинку. У подальшому накладку на піч він разом із знайомим розбили на частини та здали на прийом металобрухту, а отримані за це кошти витратили на горілку, яку також разом розпили. Викрадені електродриль та болгарку він спочатку в тій же сумці приховав, а згодом - забрав, розібрав на частини та продав їх стороннім особам приблизно за 100 грн, які витратив на власні потреби. Водночас зазначив, що точної дати й часу вчинення інкримінованого йому діяння, а також чіткого переліку викрадених речей у потерпілого він вже не пам`ятає, але в обвинувальному акті всі обставини викладені правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, добровільно відшкодував потерпілому майнову шкоду в розмірі 4 500 грн і вибачився перед останнім, щиро кається в скоєному, критично оцінює свою протиправну поведінку, засуджує такий негативний вчинок, висловлює жаль з приводу вчиненого, не виправдовується та готовий нести за це передбачену законом відповідальність і відбувати покарання, призначене йому судом.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 25 січня 2019 року ввечері йому зателефонувала сусідка та повідомила про наявність слідів на території його домоволодіння АДРЕСА_3 . Він одразу зателефонував іншому сусіду з проханням перевірити вказану інформацію, останній подивився та повідомив, що вікна в його будинку побиті, але він до будинку не заходив і не дивився, що в середині нього. Після цієї розмови він зателефонував до поліції та заявив про такий факт. Працівники поліції приїхали лише ввечері наступного дня, все оглянули та зафіксували документально, забрали речі зі слідами крові обвинуваченого, яка текла в нього з порізаних об скло рук, а також записали з його слів перелік викрадених речей і самі оцінили їх загальну вартість приблизно в розмірі 5 000 грн. При цьому потерпілий зауважив, що обвинувачений дійсно повністю відшкодував завдану йому шкоду, він його вибачив і жодних претензій до нього не має, тому просив звільнити останнього від кримінальної відповідальності або суворо його не карати.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх присутніх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого й обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу останнього, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву, мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються потерпілим та самим обвинуваченим і беззаперечно визнаються останнім, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 учинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження та долученої до них досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий і має невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (а.к.п. 117-125).

Водночас у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить великої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Разом з тим суд бере до уваги, що на цей час обвинувачений ОСОБА_3 добровільно відшкодував ОСОБА_5 завдану шкоду у вигляді вартості викраденого майна в розмірі 4 500 грн, що майже в чотири рази перевищує фактично встановлений розмір завданої шкоди, у зв`язку з чим потерпілий будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та мотиви, обстановку скоєння злочину та його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність попередньої судимості, відсутність офіційної роботи, родини та утриманців, не перебування на обліках, посередню характеристику за місцем мешкання, наявність двох пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставин, вказаний висновок органу пробації, а також думку потерпілого, який, за відсутності жодних претензій до обвинуваченого через повне відшкодування останнім завданої шкоди в добровільному порядку, просив його суворо не карати.

Водночас суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому покарання має бути адекватним (пропорційним) характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідний захід примусу.

Разом з тим визначені статтею 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування й оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас, зважаючи, що ОСОБА_3 вчинив цей злочин після постановлення стосовно нього попереднього вироку Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України та до повного відбуття призначеного покарання у виді штрафу, то остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання до покарання за даним вироком повністю невідбутого покарання за попереднім вироком.

Разом з тим відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України призначені ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків складанню не підлягають і вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року слід виконувати самостійно (окремо).

Крім того, проаналізувавши конкретні обставини цієї справи та посткримінальну поведінку обвинуваченого, який повністю та беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, не виправдовувався, висловив жаль з приводу вчиненого та готовність нести за це призначене йому покарання, при цьому також вибачився перед потерпілим і добровільно відшкодував завдану шкоду в значно більшому ніж установлено розмірі, а потерпілий, у свою чергу, вибачив обвинуваченого, претензій до нього не має та взагалі просив не притягувати його до кримінальної відповідальності, що вказує на формування в обвинуваченого позитивних установок і змін в його особистості, які призвели до виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації й фактичного примирення з потерпілим, а також переконливо свідчить про належне усвідомлення обвинуваченим наслідків вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне й без застосування до нього більш суворих заходів кримінальної репресії, суд дійшов висновку про реальну можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного цим вироком покарання, оскільки сукупність наведених обставин істотно знижує ступінь суспільної небезпеки останнього внаслідок позитивної перебудови його свідомості.

При цьому суд також зважає на причини невідбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком, а саме добросовісне спрямування останнім своїх доходів на усунення негативних наслідків вчиненого ним діяння та відшкодування потерпілому шкоди в достатньо надмірному обсязі, що дійсно було істотною перешкодою для відбуття обвинуваченим такого покарання, оскільки об`єктивно унеможливлювало сплату ним призначеної суми штрафу, яка є досить незначною в порівнянні з сумою, добровільно сплаченою ним потерпілому в цій справі.

З огляду на викладені обставини, а також думку прокурора про доцільність застосування в даному конкретному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 11 608 грн 66 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів (а.к.п. 61, 82).

Запобіжний захід ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді сукупності призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у виді штрафу в розмірі 850 грн виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення цього вироку.

Речові докази, а саме:

- три частини чавунної накладки на піч, які в полімерному мішку передано на зберігання до камери схову Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п. 44), - знищити;

- решту речових доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 11 608 (одинадцять тисяч шістсот вісім) грн 66 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1