Справа № 147/656/21
Провадження № 1-кс/147/320/21
УХВАЛА
іменем України

19 серпня 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна по кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20000106 від 02.06.2021 р.,

встановив:
До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20000106 від 02.06.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Клопотання обґрунтував тим, що 13.07.2021 р. слідчий суддя Тростянецького районного суду Вінницької області по справі №147/6356/21, розглядаючи матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №20000106, виніс ухвалу, відповідно до змісту якої наклав арешт на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: Вінницька область, (Тростянецький) Гайсинський район, с.Бережанка, вул.Шкільна, 1А, заборонивши відчуження даного майна, з метою збереження речових доказів. Зазначив, що дане рішення суд мотивував тим, що у ТОВ «Агрофірми «Ободівська» виникло право на дане майно у 2009 році на законних підставах, але це не відповідає дійсності, адже закон передбачав чіткий порядок набуття права власності на дане майно. Вказав, що слідство та й слідчий суддя не довели законність вимог щодо арешту майна. Адже ТОВ «Агрофірма «Ободівська» не надала жодного документа, передбаченого законом, що могло б свідчити про виникнення відповідних прав на зазначене майно. Тим більше, не маючи відповідних прав на дані будівлі ТОВ «Агрофірма «Ободівська» не зареєструвало право власності на них. Представник заявника вважає, щопідставами для скасування арешту, в порядку абз. 2 ч.1 КПК України, є необґрунтованість накладення арешту, а також те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Зокрема, на сьогоднішній день, з моменту накладення арешту дізнанням СД відділення поліції №2 не визнано дані об`єкти речовими доказами, тому заборона відчуження даного майна з метою збереження речових доказів, є необґрунтованою. Також, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Окрім того, при накладенні арешту на майно, слідчий суддя не порівняв графічне відображення тих об`єктів нерухомості, на які наклав арешт. Адже це зовсім різні приміщення, в них різні площі та різні складові.
Враховуючи вищевикладене, просив скасувати арешт з будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття заборони на відчуження даного майна з метою збереження речових доказів.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
В судове засідання ОСОБА_4 та його представник, адвокат ОСОБА_3 , не з`явилися, про день та час розгляду клопотання повідомлені належним чином, при причини неявки суд не повідомили. Будь-яких клопотань не заявляли.

Представник ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду. Додатково надав Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.06.2021 р. з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.3 ст.358 КК України та постанову про передачу матеріалів кримінального провадження для здійснення подальшого досудового розслідування у формі досудового слідства від 05.08.2021 р.

Враховуючи викладене, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності в судовому засіданні заявника та його представника, на підставі наявних в провадженні матеріалів.
Фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів на підставі ч.4 ст. 107 КПК України не здійснювалась, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту (справа№147/656/21, провадження №1-кс/147/277/21), слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 02.06.2021 внесено відомості про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного оформлення права власності на нерухоме майно.
Підставою внесення відомостей до ЄРДР слугувала заява директора ТОВ «Агрофірма «Ободівська» зі змісту якої вбачається, що починаючи з 2009 р. ТОВ «Агрофірма «Ободівська» набула право на будівлі та споруди, включаючи майно за адресою: АДРЕСА_1 . До теперішнього часу ТОВ «Агрофірма «Ободівська» не вчиняла дій по відчуженню належного майна.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №259104634 від 31.05.2021, встановлено, що власником будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_4 . Дата державної реєстрації - 26.09.2019; підстава для державної реєстрації - довідка, серія та номер:392, виданий 11.04.2014, видавник КП «Тульчинське МБТІ»; технічний паспорт , серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 11.04.2014 р., видавник КП «Тульчинське МБТІ»; Державний реєстратор: ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Агенство адміністративних послуг», Вінницька область.
Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.07.2021 р. клопотання дізнавача СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 про арешт майна по кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 02.06.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, задоволено частково. Накладено арешт на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження даного майна, з метою збереження речових доказів. В задоволенні решти клопотання, відмовлено.
Також встановлено, що постановою дізнавача СД ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 05.08.2021 р. передано матеріали кримінального провадження №0000106 від 02.06.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, керівнику органу досудового розслідування ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже законом передбачено застосування двоскладового тесту при вирішенні слідчим суддею або судом питання щодо скасування арешту майна - для його вирішення необхідно дати відповідь на два питання: Чи відпала потреба в подальшому застосуванні арешту майна? Чи було арешт накладено необґрунтовано?
Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.
Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.
Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.
У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.
Зокрема, у своєму клопотанні представник заявника посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою в частині накладення арешту на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дані об`єкти не визнано речовими доказами.
З даним твердження погодитись не можна, тому що згідно постанови дізнавача про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 09.07.2021 р., будівлі та споруди, включаючи майно що за адресами: Вінницька область, (Тростянецький) Гайсинський район, с.Бережанка, вул. Шкільна №1 А; Вінницька область, (Тростянецький) Гайсинський район, с. Бережанка, вул. Шкільна №1 Б; АДРЕСА_2 Тростянецький) Гайсинський район, с. Бережанка, вул. Шкільна №1 Е, визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000106.
А тому, при прийнятті ухвали про арешт майна слідчий суддя виходив зокрема з того, що вищезазначене майно є доказом вчинення злочину, воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, та у кримінальному провадженні його визнано речовими доказами, і в разі не накладення на нього арешту, воно може бути пошкоджено, знищено, перетворено, передано або відчужено.
До позиції заявника відносно того, що відпала потреба у подальшому арешті майна, з мотивів того, що слідчий суддя не порівняв графічне відображення тих об`єктів нерухомості, на які наклав арешт, адже це зовсім різні приміщення, в них різні площі та різні складові, слідчий суддя ставиться критично, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна не наділений повноваженнями, визнавати докази допустимими . Дана інформація встановлюються під час досудового слідства, а слідчий суддя лише розглядає обґрунтованість та доцільність накладення арешту на відповідне майно. Крім того, при накладенні арешту було вказано адресу розташування майна, спір відносно якого став причиною проведення досудового розслідування, а не його технічні характеристики.
При цьому доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.07.2021 р., що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.
Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що ухвала слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.07.2021 р. не оскаржувалася в апеляційному порядку, хоча вона була надіслана ОСОБА_4 15.07.2021 р. засобами поштового зв`язку. Тобто своїм правом, визначеним КПК України, останній не скористався.
Окрім того, не встановлено обмежень прав ОСОБА_4 на користування даним майном.
За таких обставин такі доводи клопотання не можуть бути підставою для скасування арешту майна.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Оскільки на час накладання арешту судом проведено детальний аналіз вищевказаних обставини кримінального провадження, крім того, кримінальне провадження №0000106 від 02.06.2021 р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України не закрито, досудове розслідування триває, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання про скасування арешту майна не підлягає до задоволення за відсутністю для цього підстав, передбачених ст.174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна по кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20000106 від 02.06.2021 р., відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1