Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинувачуваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року, якою продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року, продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 7 травня 2021 року включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_6 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень які є особливо тяжкими, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речові докази, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, існує ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та звільнити його з-під варти, а в разі необхідності обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Посилається на те, що ухвала суду є незаконною. Зазначає про те, що в судовому засіданні не підтвердилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того вказує, що суд при ухваленні рішення, не взяв до уваги стан його здоров`я, який погіршується.

Заслухавши доповідача, обвинувачуваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 09 березня 2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на два місяці обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 особливо тяжких злочинів свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисне вбивство вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні вказаних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий та на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, продовження існування ризиків передбачених п. 1,2,3,4,5 ст.177 КПК, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Наявність у ОСОБА_6 захворювань викликаних черепно мозковою травмою, яку він отримав у 2004 році також не свідчать про можливість обрання йому менш суворого запобіжного заходу, оскільки Право на охорону здоров`я, ефективну безкоштовну медичну допомогу, яке закріплено в Конституції України мають усі громадяни України, в тому числі і ті, щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Право на медичну допомогу, що цих осіб забезпечується наданням її у медичній частині, а в разі неможливості проходження там лікування у визначених закладах охорони здоров`я, відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я з забезпеченням цілодобової охорону особи.
Даних про те, що захворювання ОСОБА_6 унеможливлюють його перебування в умовах попереднього ув`язнення матеріали справи не містять та стороною захисту не надані.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року, якою продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :