ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2644/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1893/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судовепровадження за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 01 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, тобто до 30 травня 2021 року включно.
В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, негайно звільнити з-під варти ОСОБА_10 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисники посилаються на те, що оскаржувану ухвалу вважають незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тому такою, що підлягає скасуванню. Зазначають, що суд в своїй ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 формально обмежився необґрунтованими доводами прокурора, бездоказово та невмотивовано постановив незаконне рішення щодо обрання виняткового запобіжного заходу обвинуваченому. Клопотання прокурора ОСОБА_6 було обґрунтовано заявами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо можливого здійснення тиску та погроз з боку обвинуваченого ОСОБА_10 та повідомленням про підозру ОСОБА_10 від 17.03.2021, яку він не отримував станом на 31.03.2021, а також нібито існування ризиків, відповідно до ст. 177 КПК України. Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має жодного обґрунтування підстав існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обрання ОСОБА_10 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Стверджують, що починаючи з 01.01.2019 року жодного запобіжного заходу ОСОБА_10 не обиралося. Протягом всього періоду розгляду в Люботинському міському суді Харківської області обвинувальних актів з 01.10. 2019 року ОСОБА_10 сумлінно виконував всі вказівки суду. Своєчасно з`являвся на всі виклики суду. Жодного разу судове засідання не відкладалось з причин його неявки. Доказів ризиків, передбачених ст. 177 КПК України судом першої інстанції не наведено. Також зазначають, що суд першої необґрунтовано та без доказів посилається на наявність у ОСОБА_10 нібито іноземних компаній з матеріальними статками, за кордоном, що дозволяють йому переховуватись та проживати за кордоном. Крім, то не знайшли свого підтвердження в суді і твердження прокурора щодо наявності у обвинуваченого відповідних документів, що дозволяють йому виїхати за межі України або скористатися можливістю переховуватися від суду. Пояснюють, що не маючи жодного запобіжного заходу з січня 2019 року до 01.04.2021 рік , більше двох років, ОСОБА_10 не скористався можливістю виїхати за межі України або переховуватися від кримінальної відповідальності за кордоном. Сумлінно виконував всі свої обов`язки щодо прибуття до суду з метою скорішого розгляду справи та встановлення об`єктивної істини щодо його невинуватості. Також ані прокурором, ані судом не обґрунтовані доводи щодо обрання ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого нормами кримінального процесуального закону, а тільки виняткового тримання під вартою. Крім того, суд не взяв до уваги надані стороною захисту фактичні відомості щодо сімейного і медичного стану родини ОСОБА_10 , самого ОСОБА_10 , що є інвалідом 2 групи та його співмешканки ОСОБА_15 також інваліда 2 групи з онкозахворювання, його матері ОСОБА_16 , якій 73 роки, інваліда 2 групи, яка має захворювання опорно-рухової частини ніг.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги,а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що Люботинським міським судом Харківської області розглядаються по суті обвинувальні акти: 13.05.2017 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні №0000017 від 09.01.2017 року; 26.03.2018 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні №0000764 від 29.02.2016 року; 28.03.2019 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні №0000127 від 21.02.2018 за якими обвинувачується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.

31.03.2021 року прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 строком на 60 днів без визначення застави.
В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим тана наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3ч. 1 ст.177 КПК України, а саме:
-враховуючи те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з метою уникнення покарання він може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, враховуючи його високий рівень матеріального забезпечення, тобто його майновий стан є більш ніж достатнім для безперешкодного проживання як за кордоном, так і в межах України без працевлаштування та будь-яких зобов`язань. При цьому, як вбачається з попередніх ухвал слідчих суддів та суду про застосування запобіжних заходів, ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду вже переховувався від органу слідства та суду, і з огляду на стадію чинного судового розгляду, а саме стадію допиту потерпілих та свідків, що викривають його у вчиненні низки правопорушень, відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та високий рівень майнового стану, ризик його переховування від суду є не тільки актуальним, а й підвищено вагомим;
- може незаконно вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного та фізичного впливу на потерпілих та свідків зважуючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні ще не завершений, у судовому засіданні не допитані усі потерпілі та свідки, а ОСОБА_10 обізнаний про місце мешкання та роботи, спосіб життя та коло родичів і знайомих потерпілих та свідків, то з метою уникнення кримінальної відповідальності, з метою досягнення зміни або взагалі відмови від показань потерпілими та свідками, що викривають обвинуваченого у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів. При цьому, під час досудового розслідування та розгляду справи Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_10 вже вчиняв незаконний тиск на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, про що зазначено в ухвалах слідчих суддів та суду про застосування запобіжних заходів до обвинуваченого. Крім того, до сторони обвинувачення із заявами звернулися потерпілий ОСОБА_14 та свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які детально виклали факти, що підтверджують наявність погроз та тиску з боку ОСОБА_10 , пов`язаних із судовим розглядом справи та наполягають на застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він раніше вже вчиняв тиск на них, продовжує його вчиняти і під час розгляду справи Люботинським міським судом Харківської області , вони об`єктивно відчувають реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, а також життя і здоров`я членів своїх родин;
- також ОСОБА_10 може вчинити нові злочини, у тому числі і стосовно потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи конкретний характер та обставини правопорушень, які йому інкримінуються, їх множинність, відомості про особу обвинуваченого, який будучи притягненим до кримінальної відповідальності та стосовно якого Люботинським міським судом розглядаються обвинувальні акти за обвинуваченням його у вчиненні низки особливо тяжких злочинів, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, про що йому 17.03.2021 року повідомлено про підозру, при цьому події нового кримінального правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_10 відбулися у листопаді 2019 року, тобто після повідомлення про підозру та висунення обвинувачення останньому за трьома обвинувальними актами, які вже розглядались судом по суті, що у сукупності вказує на підвищену небезпеку його особи, системність протиправної та антисоціальної поведінки.
Обґрунтованість повідомлених ОСОБА_10 підозр, повністю підтверджується зібраними у кримінальних провадженнях доказами, а саме, відомостями, що містяться у: показаннях потерпілих, свідків, протоколах огляду місця події, протоколах обшуків, висновках судово-медичних, судово-балістичних, судово-товарознавчих, судово-економічних, судово-почеркознавчих експертиз, речовими доказами та іншими матеріалами у їх сукупності.
Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше хоча і не судимий, однак обвинувачується у вчиненні, серед інших, злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, зокрема, закінченого замаху на умисне вбивство декількох осіб, під час якого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого існує суспільний інтерес, а також враховуючи відсутність підстав для визначення розміру застави,прокурор вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому просив застосувати стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, відомості про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які суд вважав доведеними, що виправдовуватиме тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: з метою уникнення покарання ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Враховуючи відомості, які містяться в попередніх ухвалах слідчих суддів та суду про застосування запобіжних заходів, з яких вбачається, що ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду вже переховувався від органу слідства та суду, і з огляду на стадію чинного судового розгляду, а саме стадію допиту потерпілих та свідків, що викривають його у вчиненні низки правопорушень, ризик його переховування від суду є вагомим.
Крім того, судом першої інстанції об`єктивно враховані пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його матері ОСОБА_17 , про те, що обвинувачений неофіційно є представником іноземної компанії та у зв`язку з цією діяльністю періодично від`їжджає у відрядження, яких було кілька лише за останній час, що об`єктивно свідчить про існування додаткового способу та можливості переховуватись від суду.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо існування ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на потерпілих та свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки до клопотання прокурора додано заяви ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які заявлені стороною обвинувачення, як свідки у цьому кримінальному провадженні, а також ОСОБА_14 , який є потерпілим, подані до Харківської окружної прокуратури про здійснення ОСОБА_10 тиску на них.
Зокрема, з поданої до прокуратури 30.03.2021 року заяви вбачається, що свідок ОСОБА_13 повідомляє про завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_10 про вчинення свідком злочину, чим фактично самим обвинуваченим вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 383 КК України, та є тиском на неї. Крім того, ОСОБА_13 зазначає, що погоджуючись надати показання суду вона наражає на небезпеку себе та свою родину (а.с.78-81).
Судом першої інстанції об`єктивно враховано наданий прокурором витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0000023 від 31.03.2021 року за вказаною заявою ОСОБА_13 про завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_10 про вчинення свідком злочину та попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 383 КК України (а.с. 87).
З поданої до прокуратури 26.03. 2021 року заяви свідка ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_10 , дізнавшись, що вона погодилась дати свідчення в суді, висловлював бажання розправитись із нею, йому відомі спосіб життя свідка та її рідних, погрози обвинуваченого їй та її родині є реальними та вона має намір звернутись до органів прокуратури з метою забезпечення її захисту як свідка (а.с.82-82).
В заяві потерпілого ОСОБА_14 , поданої ним до Харківської окружної прокуратури 25.03.2021 року, повідомлено про можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_10 тиску на нього, а також про викрадення брата потерпілого з метою примусити ОСОБА_14 не заперечувати проти звільнення обвинуваченого з-під варти ( а.с.84-86).
Крім того, слушними є висновки суду першої інстанції щодо підтвердження існування ризику вчинення ОСОБА_10 нових злочинів, враховуючи факт пред`явлення ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів, у тому числі направлених проти життя інших осіб, та у подальшому притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, внесення відомостей до ЄРДР про ймовірне вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей, об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Наявність встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеною, врахована вагомість наявних доказів у вчинені обвинуваченим злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 п.1 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.
Мотиви постановленого судом першої інстанції рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.
З висновками суду першої інстанції щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, погоджується і апеляційний суд.
Судом першої інстанції враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше хоча і не судимий, однак обвинувачується у вчиненні, серед інших, злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, зокрема, закінченого замаху на умисне вбивство декількох осіб, під час якого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а також враховані наявні докази, про вчинення обвинуваченим злочинів, а крім того, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а саме, вчинення серед інших, злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, зокрема, закінченого замаху на умисне вбивство декількох осіб, під час якого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а крім того, з урахуванням відомостей, зазначених в клопотанні прокурора про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду в Харківському районному суді Харківської області ОСОБА_10 вже вчиняв тиск на потерпілих та свідків, а також за наявністю на теперішній час у прокуратурі заяв потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо вчинення обвинуваченим погроз та тиску на них, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя, здоров`я, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Доводи захисників стосовно відсутності ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються матеріалам кримінального провадження, що свідчить про прийняття суддею першої інстанції обґрунтованого рішення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Крім того, під час апеляційного розгляду в судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_9 повідомив про те, що у зв`язку злочинною діяльністю ОСОБА_10 шість потерпілих у цьому кримінальному провадженні знаходяться у постійному страху за своє життя та здоров`я.
Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_10 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції сімейного і медичного стану родини ОСОБА_10 , самого ОСОБА_10 , що є інвалідом 2 групи та його співмешканки ОСОБА_15 також інваліда 2 групи з онкозахворювання, його матері ОСОБА_16 , якій 73 роки, інваліда 2 групи, яка має захворювання опорно-рухової частини ніг - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, ці обставини існували на час дій, що охоплюються змістом підозри, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_10 від противоправних дій, згідно змісту обвинувального акту.

Разом з цим, обвинуваченому, а також його захисникам належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювання, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачений має процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисників.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді