Справа № 204/6086/21
Провадження № 1-в/204/905/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2021 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити та звільнити його від подальшого відбування покарання за ст. 81 КК України.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_5 суду пояснив, що даний засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі перебуває з 14 січня 2020 року. За час відбування покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія № 122», характеризувався негативного, мав одне дисциплінарне стягнення. Заохочень не мав. За час перебування в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», а саме з 27 липня 2021 року, засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень від адміністрації установи не має. Соціально-корисної активності не проявляє. У відношеннях до засуджених не конфліктний. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з близькими підтримує шляхом отримання передач. На сьогоднішній день засуджений ОСОБА_3 рахується за Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області та згідно ухвали від 04 серпня 2021 року Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області вважається тимчасово залишеним, у зв`язку з розглядом кримінального провадження за ч. 3 ст.369 КК України. В задоволення клопотання засудженого просив відмовити, як такому, що не став на шлях виправлення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, хоча і відбув необхідний строк покарання для можливості застосування ст. 81 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року було затверджено угоду про визнання винуватості від 26 грудня 2017 року та визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків на підставі ст. 76 КК України.
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки один місяць.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року залишено без змін.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року набрав законної сили 30 листопада 2018 року.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_3 було тимчасово залишено в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на час розгляду кримінального провадження № 0000021 від 17 квітня 2018 року, що знаходиться в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровській області.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області віл 14 липня 2021 року ОСОБА_3 було етаповано з Державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» для проведення судового розгляду по справі.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого -процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовністьдо самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загально прийнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загально освітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК Українивстановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення -це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
З досліджених документів вбачається, що засуджений ОСОБА_3 відбув встановлену законом частину строку покарання.
Згідно характеристики, наданої Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14 січня 2019 року. За час відбування покарання у Державній установі «П`ятихатська виправна колонія № 122», характеризувався негативно, мав одне дисциплінарне стягнення. Заохочень не мав. За час перебування в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», а саме з 27 липня 2021 року, засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень від адміністрації установи не має. Соціально-корисної активності не проявляє. У відношенні до засуджених не конфліктний. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з близькими підтримує шляхом отримання передач.
З матеріалів особової справи та довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 вбачається, що 24 листопада 2020 року на ОСОБА_3 було накладено стягнення попередження за паління цигарки у не встановленому для цього місці, а саме в кімнаті для вмивання. Від надання пояснень ОСОБА_3 відмовився.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КВК України, засудженим забороняється: курити у не відведених для цього місцях та неповнолітнім у виховних колоніях.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», засудженим забороняється: курити у не відведених для цього адміністрацією СІЗО місцях.
Таким чином, засуджений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про правила поведінки та правила тримання під вартою, нехтуючи Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, та будучи попередженим про недопустимість порушення таких правил, умисно допускав їх порушення та порушення вимог режиму.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07 березня 2013 року засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг.
Однак, як вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_3 , він не працевлаштований в установі та не виявляє бажання до праці. При можливості бути працевлаштованим цього робити не бажає.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України праця засудженого є одним із ключових факторів щодо можливості застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
З досліджених документів судом вбачається відсутність у засудженого належних висновків щодо своєї поведінки, що вказує на відсутність настанов у ОСОБА_3 на дотримання правослухняної поведінки у майбутньому та недопущення в подальшому таких випадків.
Окрім цього, суд зазначає, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, а саме злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Слід зазначити, що станом на день розгляду клопотання в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на розгляді знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 .
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 81 КК України стосовно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1