Справа № 523/7234/20
Провадження №1-кп/523/705/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002250, внесене до ЄРДР 20.06.2019 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера та інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до вказаного підсудного «Про відшкодування шкоди»,
У С Т А Н О В И В:
07.01.2019 року приблизно о 22:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, при достатній видимості, здійснював рух по правій смузі для руху вул.Лиманної, з боку 3 Лиманного провулку в напрямку автодороги «Об`їзд м.Одеса».
В умовах засніженого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн, підсудний ОСОБА_5 не урахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, яка б дозволила постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а в разі необхідності, зупинити його. Внаслідок вказаних неуважних дій підсудного ОСОБА_5 , автомобіль став некерованим та в процесі заносу виїхав за межі правого краю проїзної частини, де біля будинку №162 по вул.Лиманна в м.Одесі відбулось зіткнення з придорожнім деревом.
Своїми діями підсудний ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п.12.1, 12.2 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року), які вказують на те, що:
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п.12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», відповідно.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а підсудний ОСОБА_5 звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із вказаною потерпілою (ухвала Суворовського районного суду м.Одеси від 31.05.2019 року, який набрав чинності 06.02.2020 року за ухвалою Одеського апеляційного суду, справа №523/5290/19).
Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - потерпіла ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого скалкового перелому великогомілкової кістки правої гомілки в нижній третині з підвивихом стопи, відкритого скалкового перелому малогомілкової кістки правої гомілки в нижній третині, відкриті переломи плеснових кісток правої стопи, рваної рани області правого гомілкового-ступневого суглобу, закритого скалкового внутрішньосуглубного перелому великогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині. Закритого скалкового перелому малогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині, закриті переломи плеснових кісток лівої стопи, синець лобної області, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Досудовим розслідуванням встановлено, що неуважні дії підсудного ОСОБА_5 , які виразились у порушенні вимог п.п.12.1, 12.2 «Правил дорожнього руху» України призвели до настання дорожньо-транспортної ситуації та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням потерпілою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
В судове засідання потерпіла ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, - не з`явилась, але в матеріалах провадження міститься заява щодо розгляду провадження та цивільного позову без її участі, внаслідок чого, суд з метою дотримання розумності строків судового розгляду та з урахуванням позиції сторін процесу, вирішив здійснити розгляд кримінального провадження та цивільного позову за відсутності зазначеної потерпілої.
Підсудний ОСОБА_5 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та вимоги потерпілої ОСОБА_6 за цивільним позовом, не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, а також розмір та підстави заявлених до нього позовних вимог, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду про обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження та розміру і підстав цивільного позову в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, а також обґрунтованість заявлених до нього потерпілою ОСОБА_6 позовних вимог, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_5 при керуванні транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.2 ст.286 КК України.
Так, з огляду на ч.2 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, що карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого ним, зміст й обсяг допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та те, що скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, а також судом враховується у певній мірі висновки досудової доповіді органу пробації, стан здоров`я підсудного і характеризуючі його особу дані: на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради не перебуває, але страждає певними захворюваннями та є інвалідом ІІ групи; свою провину визнав та висловив щире каяття і готовність відшкодувати позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 ; є пенсіонером та має статус учасника бойових дій, одружений, забезпечений місцем реєстрації в м.Одесі й місцем проживання в Одеській області, де характеризується позитивно; раніше не судимий, сукупність чого обумовлює висновок про можливість виправлення вказаного підсудного в умовах суспільства.
За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.
Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки і суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_5 , комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах строку, встановленого санкцією ч.2 ст.286 КК України, але зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку ст.75 цього Кодексу та з покладенням на зазначеного підсудного низки відповідних обов`язків за ст.76 цього ж Кодексу, що за переконанням суду є необхідним і достатнім для його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При вирішення питання щодо доцільності призначення підсудному ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приймає до уваги альтернативний характер такого виду додаткового покарання у ч.2 ст.286 КК України та ураховує висловлені у судових дебатах позиції сторін з цього приводу, а також виходить з того, що у контексті усіх встановлених під час судового розгляду і наведених вище обставин, характеризуючих даних про особу підсудного (зокрема, його інвалідності й проживання у сільській місцевості), необхідність забезпечення можливості відшкодувати позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 , - потребує у конкретному випадку керування підсудним транспортним засобом. При цьому, призначення зазначеного виду додаткового покарання вказаному підсудному, призведе до ускладнення його життєдіяльності і поставить під сумнів можливість своєчасного отримання ним належної медичної допомоги.

Аналогічну позицію за тотожних обставин кримінального провадження викладено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018 року по справі №51-358км18.

Крім того, виходячи з вимог ст.ст.128-129 КПК України, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 «Про відшкодування шкоди», заявлений до підсудного ОСОБА_5 та визнаний ним у повному обсязі, - належить задовольнити у заявлених розмірах, оскільки за приписами ст.ст.22, 23, 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, ст.ст.22, 23, 1187 ЦК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_5 , покласти на Лиманський міськрайонний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Відповідно до ст.ст.128-129 КПК України, ст.ст.22, 23, 1187 ЦК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 «Про відшкодування шкоди», - задовольнити у повному обсязі та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 (ІПН відсутній) на користь цивільного позивача ОСОБА_6 (ІПН відсутній), на відшкодування матеріальної шкоди 77216,48 грн (сімдесят сім тисяч двісті шістнадцять гривень 48 копійок) та моральної шкоди 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень).
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити для виконання до Лиманського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1