Справа № 304/445/21 Провадження № 1-кп/304/231/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000047 від 11 березня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
його законного представника ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в період з 25 січня по 10 лютого 2021 року, знаходячись в урочищі «Дверник», що поблизу села Зарічево Перечинського району Закарпатської області у кварталі № 28, виділі № 39/40 Дубриницького лісництва, яке входить до складу Державного підприємства «Перечинське лісове господарство», умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, за допомогою сокири здійснив рубку шести дерев породи «бук» діаметром на пні 21, 30, 43, 17, 28, 27 см, а 10 лютого 2021 року був виявлений працівниками лісового господарства ДП «Перечинське ЛГ», чим вчинив незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяла істотну шкоду, та спричинив ДП «Перечинське лісове господарство» матеріальну шкоду на загальну суму 28 141,94 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 246 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що у лютому цього року він повернувся з роботи та пішов до лісу з метою нарубати дров для опалення будинку. Зрубав декілька дерев породи «бук», однак потім його виявили лісники, які й забрали зрубану ним деревину. Просить суворо його не карати, оскільки жалкує про вчинене, більше таке робити не буде.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, така повністю стверджується й іншими перевіреними та дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 12 березня 2021 року з фототаблицею, з якого вбачається, що об`єктом огляду є лісовий масив в урочищі «Дверник», що неподалік села Зарічево Перечинського району Закарпатської області, де виявлені стовбури дерев породи «бук»;

- протоколом огляду предмета від 11 березня 2021 року з фототаблицею, згідно якого предметом огляду являється добровільно видана обвинуваченим металева сокира з дерев`яною ручкою; встановлено її розміри;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 березня 2021 року, під час проведення якого підозрюваний ОСОБА_3 відтворив обставини вчинення ним незаконної рубки деревини;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 та 16 березня 2021 року, під час яких свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали на відповідних фотознімках - № 2 та № 3 обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка здійснювала незаконну рубку деревини;

- актом № 1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 11 лютого 2021 року;

- точково-переліковою відомістю самовільно зрубаних дерев в Дубриницькому лісництві ДП «Перечинський лісгосп», у кварталі 28/39, 28/40;

- обрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу від 11 лютого 2021 року, згідно якого з урахуванням індексації сума шкоди складає 28 141,94 грн.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (Case of John Murray v. United Kingdom, Заява 18731/91, рішення від 25 січня 1996 року, статус рішення остаточне, Reports of Judgments and Decisions 1996-I).

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 246 КК України як незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяла істотну шкоду.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень його розвитку.

Згідно ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину.

Як особа ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно, проживає у повній родині з обома батьками, братом та сестрами, ніде не навчається здобув лише початкову освіту, однак вже працює, щоб допомогти родині фінансово, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

Також суд враховує інформацію, викладену у досудовій доповіді, згідно якої орган пробації, беручи до уваги особистість ОСОБА_3 , спосіб його життя, а також середню ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, таке можливе за умови здійснення всіх необхідних соціально-виховних заходів з боку служб та організацій, які займаються супроводом та виправленням поведінки неповнолітніх осіб.

Як роз`яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16 квітня 2004 року (далі Постанова), позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Висновок суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку.

Також у п. 18 вказаної Постанови роз`яснено, що якщо санкцією закону, за яким засуджується неповнолітній, передбачено лише такі види покарань, які з огляду на вік підсудного чи його стан не можуть до нього застосовуватися, суд звільняє його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру, або відповідно до ст. 7 КПК закриває справу і звільняє його від кримінальної відповідальності, або постановляє обвинувальний вирок і звільняє засудженого від покарання.

Враховуючи умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , рівень його розвитку та впливу дорослих, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомостей про особу обвинуваченого, критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, суд, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст.497 КПК України, приходить до висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому та висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів.

Звільнення від кримінальної відповідальності допускається лише тоді, коли завдання, які стоять перед кримінальним законом, можуть бути досягнуті без застосування найбільш суворих кримінально-правових заходів.

При цьому суд враховує роз`яснення, викладені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», згідно яких відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною КК України. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України, судом враховується позиція матері ОСОБА_3 як його законного представника ОСОБА_6 , яка має виховний вплив на дітей та просила передати сина під її нагляд.

З огляду на вищевикладене, на переконання суду, найбільш ефективними та такими, що забезпечать позитивний виховний вплив на обвинуваченого ОСОБА_3 , будуть примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_6 , які полягають в осудженні його суспільно небезпечної поведінки та вимозі припинити і не допускати в подальшому такої поведінки під загрозою застосування до нього більш суворих заходів відповідальності.

Суд вважає, що саме такі види примусових заходів виховного характеру будуть необхідними, достатніми і найбільш ефективними для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд бере до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», у пункті 16 яких визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру. У відповідності до роз`яснень, викладених в абзаці 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Питання речових доказів вирішуватиметься у порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 105, 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити від покарання і застосувати примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_6 строком на 1 (один) рік.

Речові докази, а саме сокиру з дерев`яною рукояткою, що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знищити, а деревину породи «бук», загальним об`ємом 1,9 м куб, що знаходиться на зберіганні ДП «Перечинське ЛГ» такому повернути.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1