ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №592/8209/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/957/21 Доповідач:ЯковлеваВ.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Барило, Білопільського району, Сумської області, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахується з 07.03.2019 року, тобто з моменту його затримання, зарахувано у строк відбуття покарання строк перебування його під вартою з 07.03.2019 року по 11.09.2020 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України. Згідно вироку 06.03.2019 року у денну годину, ОСОБА_7 їздив у власних справах до м. Білопілля, після чого, повернувшись в с. Барило, перебував у гостях в будинку матері та вітчима, який розташований у цьому ж населеному пункті, по АДРЕСА_1 , де вживав спиртні напої. В цей же день, близько 21:30 год., ОСОБА_7 вийшов з будинку матері та пішов додому, але через декілька хвилин, проходячи по АДРЕСА_3 , де проживає його двоюрідна бабуся ОСОБА_9 , з якою він підтримував родинні стосунки та постійно допомагав по господарству, вирішив зайти до неї, оскільки помітив, що в приміщенні літньої кухні ввімкнене світло.
У подальшому, зайшовши до приміщення літньої кухні, ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_9 сидить на ліжку, опустивши голову донизу. Він покликав її, але остання не відповіла, а після наступних декількох спроб та окликів останнього підняла голову, різко схопила палку та намагалась вдарити ОСОБА_7 . Вказані дії ОСОБА_9 сильно розлютили ОСОБА_7 , та в нього виник умисел на вбивство своєї бабусі з мотивів раптово виниклих неприязних відносин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопив молоток, який знаходився біля столу в приміщенні кухні та маючи умисел на позбавлення життя потерпілої, умисно, з силою наніс металевою частиною молотка близько восьми ударів ОСОБА_9 в область голови та шиї, які є життєво -важливими органами людини.
В результаті нанесених ударів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 через нетривалий проміжок часу померла на місці події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 31 від 07.05.2019 року безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 являється відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась багатоскалковими переломами потиличної кістки, розчавленням речовини головного мозку, субарахноідальним крововиливом, набряком та забоєм речовини головного мозку. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за 14-16 годин до моменту дослідження трупу в морзі.
При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: множинні рани волосистої частини голови, відкрита черепно-мозкова травма, багатоуламкові переломи потиличної кістки, розчавлення речовини головного мозку в ділянці перелому, забій речовини головного мозку, субарахноідальний крововилив, закритий перелом під`язикової кістки.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 31 від 07.05.2019 відкрита черепно-мозкова травма, багатоуламкові переломи потиличної кістки, розчавлення речовини головного мозку в ділянці перелому, забій речовини головного мозку, субарахноідальний крововилив відносяться до тяжких, по ознаку небезпеки для життя в момент спричинення. Закритий перелом під`язикової кістки відноситься до тяжких по ознаку наявності загрозливих для життя явищ. Чисельні забійні рана волосистої частини голови відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Таким чином, між умисними діями ОСОБА_7 та настанням смерті ОСОБА_9 існує прямий причинний зв`язок.

На вирок суду прокурор та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким за ч. 1 ст. 115 КК України призначити 11 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін. Посилається на дані про особу обвинуваченого, вину не визнав, заперечував всі обставини вчиненого, намагався ввести суд в оману, зокрема повідомив, що тілесні ушкодження отримав внаслідок його побиття працівниками поліції, і лише під тиском доказів повідомив суду, що отримав ці ушкодження задовго до події внаслідок падіння.

Захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити, дослідити матеріали кримінального провадження в повному обсязі. Вважає, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості.
В основу вироку покладені відомості зі слідчого експерименту від 07.03.2020 року. В судовому засіданні обвинувачений надав інші пояснення. Посилається на порушення прав ОСОБА_10 при його затриманні. Під час огляду місця події йому було рекомендовано залишатися біля двору будинку, після чого йому запропоновано поїхати до відділу поліції, де він перебував під контролем поліції, застосовані кайданки. Фактично він був затриманий о 05.05 годині 07.03.2019 року, всупереч ст. 209 КПК України права йому не роз`яснені, уповноважений орган на надання правової допомоги негайно не був повідомлений. В протоколі вказаний фактичний час затримання 08.40, захисник відсутній, не вбачається роз`яснення права на захист. Як зазначав обвинувачений працівники поліції пропонували визнати вину, незнайома особа нанесла йому удар в область обличчя. На відеозапису слідчого експерименту вбачаються травми на обличчі. Саме у зв`язку із застосуванням до нього фізичної сили та психологічного тиску, він вирішив визнати вину, хоч цього і не робив. Слідчий експеримент проводився після визнання останнім вини, внаслідок порушення його прав, а тому пояснення під час слідчого експерименту не можна вважати такими, що підтверджують вину.
При судово-медичному дослідженні трупа не виявлено матеріалу належного обвинуваченому. На молотку не виявлено слідів крові, що викликає сумнів щодо знаряддя вбивства.
За такої кількості крові, що була виявлена на місці, малоймовірним є те, що не встановлено крові потерпілої на одязі, руках Пивоварова, молотку.
Механізм травмування під`язикової кістки обвинуваченим не демонструвався, він показував нанесення 3 ударів молотком в область голови тримаючи молоток і демонструючи нанесення ударів лише в одній площині.
Висловлює сумніви щодо законності проведення огляду місцевості, де було виявлено молоток. Відповідно до висновку експертизи обвинувачений не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому не виключається що після застосування насильства він погодився давати визнавальні показання. Не підтверджено наявності умислу на вбивство.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги сторони захисту, пояснення прокурора, який заперечував проти їх задоволення та просив задовольнити апеляційні вимоги прокуратури, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Захисник в апеляційній скарзі просить дослідити матеріали кримінального провадження в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Проте таких підстав захисником не наведено. На думку колегії суддів, клопотання сторони захисту обумовлене незгодою адвоката з прийнятим судовим рішенням і висновками суду, викладеними в цьому рішенні, що, у розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді. Вказане клопотання захисника не підлягає задоволенню, оскільки є неконкретизованим, без урахування вимог ст. 404 КПК України. Щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності до норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України. Згідно вироку судом допитано потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 .
Крім того, судом досліджено дані протоколу огляду місця події від 07.03.2019 року з фототаблицею та відеозаписом, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді;
-протокол огляду трупа ОСОБА_9 з фототаблицею від 07.03.2019 року.
-протокол огляду місцевості від 07.03.2019 року з фототаблицею та відеозаписом. -протокол невідкладного обшуку від 07.03.2019 року з фототаблицею та відеозаписом, який проводився на підставі ухвали Білопільського районного суду Сумської області;
- постанову про визнання речовими доказами від 07.03.2019 року;
-постанову про визнання речовими доказами від 07.03.2019 року молотка, вилученого в ході огляду місцевості цього ж числа (а.с.64 т.2);
- постанову про визнання речовими доказами від 07.03.2019 року хустку чорного кольору з орнаментом квітів, хустку білого кольору з орнаментом квітів, куртку балонєву синього кольору, штани синтетичні чорного кольору, які належали померлій ОСОБА_9 ;
- протокол від 07.03.2019 року отримання зразків для експертного дослідження у ОСОБА_7 волосся, нігтьових пластин, слини, крові;
-протокол огляду предметів від 18.04.2019 року, а саме мобільного телефону «Ergo», вилученого у ОСОБА_7 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером № НОМЕР_1 , з якого зроблена роздруківка деталізації дзвінків з телефону ОСОБА_7 за період з 06.03.2019 по 07.03.2019, з якої убачається, що 06.03.2019 року о 23 год.31 хв. він телефонував ОСОБА_13 , а 07.03.2019 року о 03.24 год. ОСОБА_11 ;
-висновок експерта № 319 від 27.03.2019 року, в якому вказано, що кров ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВО; - висновок експерта № 318 від 02.04.2019 року, в якому вказано, що кров із трупа ОСОБА_9 належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-Ата анти-В;
- висновок експерта № 395 від 08.05.2019 року, - висновок експерта № 320 від 22.04.2019 року,
- висновок експерта № 320 від 15.04.2019 року,
- висновок експерта № 322 від 22.04.2019 року, - висновок експерта № 122 від 13.05.2019 року,
- висновок судово-медичної експертизи № 31 від 07.05.2019 року щодо причини смерті ОСОБА_9
-протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 07.03.2019 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , зафіксованого на флеш-накопичувач; - висновок експерта № 119 від 03.05.2019 року щодо механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених при судово-медичному дослідженні трупу гр. ОСОБА_9 , який частково співпадає з механізмом спричинення продемонстрованим підозрюваним ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 07.03.2019 р. Не співпадає по кількості та локалізації ушкоджень. - висновок судово-психіатричного експерта № 153 від 08.04.2019 року, відповідно до якого комісія доходить висновку, що досліджуваний ОСОБА_7 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (помірна дебільність) F 70.0. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, підекспертний також не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 виявляв ознаки Легкої розумової відсталості (помірна дебільність), не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (помірна дебільність), не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Із висновку психологічного дослідження слідує, що ОСОБА_7 не перебував в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність як на момент скоєння інкримінованого йому правопорушення, так і після нього. На переконання колегії суддів зібраним доказам та отриманим показанням суд першої інстанції надав належну та правильну оцінку. Сукупність встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими доказами, доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Захисник вказує що судом не взяті до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду. Разом з тим, захисник не наводить, які саме докази були залишені поза увагою суду та які спростовують причетність обвинуваченого до вчиненого. В апеляційній скарзі зазначається, що в основу вироку покладені відомості, встановлені під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, тоді як в судовому засіданні він надав інші пояснення. Крім того, захисник вважає, що показання під час слідчого експерименту були надані підозрюваним у зв`язку із застосуванням до нього фізичної сили та психологічного тиску. Разом з тим, слідчий експеримент було проведено з підозрюваним ОСОБА_7 07.03.2019 року за участю захисника адвоката ОСОБА_16 , спеціалістів, в присутності двох понятих. Підозрюваному було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст.ст. 18, 20, 42 КПК України. На запитання чи зрозумілі права та обов`язки зазначена позитивна відповідь підозрюваного. Заяви та клопотання за результатами проведення слідчої дії не надійшли, що засвідчено підписами учасників слідчої дії.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Судом першої інстанції встановлено, що в ході судового розгляду справи сторона захисту із відповідними заявами з приводу вчинення неправомірних дій стосовно обвинуваченого до поліції чи прокуратури не зверталася. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТУ Державного бюро розслідувань перевірялася заява щодо застосування до ОСОБА_10 тиску з боку працівників правоохоронних органів. За результатом розгляду копій матеріалів кримінального провадження встановлено, що, враховуючи відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 та факт його добровільного зізнання у вчиненні кримінального правопорушення, об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення відносно нього будь-яких кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, не встановлено, у зв`язку з чим на даний час відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.
При цьому апеляційному суду не повідомлено інформації про те, що бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР була оскаржена у встановленому КПК України порядку. Версія обвинуваченого про те, що його у відділі поліції долонею вдарили по обличчю, погрожували пістолетом та сім`єю виникла під час судового розгляду. При цьому, обвинувачений не зазначає конкретні обставини та осіб, які чинили тиск.
Колегія суддів приймає до уваги, що спочатку обвинувачений свідкам розповідав, що знайшов бабусю на дворі, а під час допиту у суді надавав показання, що коли він прийшов до домоволодіння ОСОБА_9 , то виявив її без ознак життя та вона перебувала у кухні. Така поведінка обвинуваченого свідчить про зміну тактики захисту, що вказує на бажання останнього уникнути відповідальності. З вироку суду вбачається, що у судовому засіданні сам обвинувачений та свідок ОСОБА_12 пояснили, що за 2 неділі до подій, які відбулися 06.03.2020 року він упав з гори, коли йшов з роботи, і ударився, в тому числі, обличчям, і на правій стороні на щоці зверху була ссадна, яка довго заживала, враховуючи особливість шкіри. Вказана обставина підтверджується висновком експерта № 88 від 02.04.2019 року, згідно якого при судово-медичному обстеженні гр. ОСОБА_7 07.03.2019 року виявлені наступні тілесні ушкодження: рана в проекції правої виличної кістки. Інших тілесних ушкоджень не виявлено. Характер встановленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від ударної дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів), характерні особливості травмуючого знаряддя в характері ушкодження не відобразились. Таким чином, встановити травмуючий предмет (предмети) не виявляється можливим, і вірогідніше всього утворились в термін за 1-1,5 тижні до моменту освідчення. Тілесне ушкодження у вигляді: рани в проекції правої виличної кістки по ступеню тяжкості кваліфікуються як легке тілесне ушкодження що призвело до короткочасного розладу здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня. В момент отримання тілесного ушкодження потерпілий міг перебувати як в вертикальному так і горизонтальному положення лицем нападника. Виявлене тілесне ушкодження, могло бути отримане як в результаті безпосереднього удару нападника, так і в результаті довільного падіння з вертикального положення на площину, як за умов надання тілу додаткового прискорення, так і без нього.
З огляду на встановлені обставини не вбачається, що слідчий експеримент з підозрюваним був проведений відразу після визнання вини внаслідок порушення прав ОСОБА_7 . З приводу зауважень захисника щодо порушення права на захист під час затримання, що не було негайно повідомлено уповноважений орган на надання безоплатної правової допомоги, відсутність даних про вручення пам`ятки з роз`ясненням прав, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до змісту протоколу затримання від 07.03.2019 року час фактичного затримання ОСОБА_7 07.03.2019 року о 08.40 годині (Т. 2 а.с. 226). Про затримання останнього було повідомлено його матір ОСОБА_12 о 08.45 годині. На кожному аркуші протоколу про затримання, в тому числі після переліку прав, передбачених ч. 3 ст. 42 КПК України, є підписи понятих та затриманого. З приводу затримання заяв та зауважень не надходило. Копію протоколу отримав ОСОБА_7 . Дійсно у протоколі про затримання не зазначено коли був повідомлений орган уповноважений на надання безоплатної правової допомоги про затримання ОСОБА_7 , разом з тим, з фотокопії доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 від 07.03.2019 року вбачається, що час видачі доручення 09 година 50 хвилин. (Т. 2 а.с. 252) Враховуючи час, необхідний для складання слідчим процесуального документу для залучення захисника, його направлення до уповноваженого органу, прийняття рішення уповноваженим органом, апеляційний суд не вбачає об`єктивних підстав вважати, що були порушені вимоги ч. 4 ст. 213 КПК України. За наявності сумнівів щодо фактичного часу затримання, то захисник не була позбавлена можливості, використовуючи повноваження захисника у кримінальному провадженні, здійснити відповідні запити, збирати інші докази. Однак зазначене не впливає на остаточні висновки суду, оскільки повідомлення про підозру було здійснено за участі захисника, слідчий експеримент також проведено в присутності захисника підозрюваного. Крім того, в самій апеляційній скарзі захисник зазначає що обвинувачений під час допиту не зміг послідовно викласти обставини затримання, тримання його в Білопільському ВП, причини визнання вини та зміни показань в подальшому.

На думку захисника малоймовірним є те, що наносячи таку кількість ударів за такої кількості крові, на одязі обвинуваченого, молотку не встановлено крові, яка б походила від загиблої, та є сумніви щодо знаряддя вбивства. Відсутність слідів крові на молотку, руках та одязі обвинуваченого не спростовує причетності ОСОБА_7 до вчиненого та того, що молоток не є знаряддям злочину, оскільки підозрюваний під час слідчого експерименту за допомогою макету молотка показував як наніс перший, другий та третій удар по голові ОСОБА_9 . В подальшому показував напрямок, куди викинув молоток. Крім того, відповідно до висновку експерта № 122 від 13.05.2019 року, на клапті шкіри з потиличної ділянки голови, від трупу ОСОБА_9 виявлені забиті рани, які утворилася від не менш ніж від семикратної травматичної дії тупого знаряддя. Рани могли утворитися від дії одного травмуючого знаряддя різними його частинами, так і від двох або й більше різних знарядь. На шматку шкіри виявлені рани які утворилися внаслідок дії тупого знаряддя з обмеженою контактуючою поверхнею, в якій довжина переважає над шириною, рани які утворилися внаслідок дії тупого знаряддя з обмеженою контактуючою поверхнею, та рани, які утворилися внаслідок дії тупого знаряддя з прямолінійним ребром (двогранний кут). Конструктивні особливості травмуючого знаряддя в ушкодженнях не відобразилися. На клапті шкіри, на ділянках ушкоджень виявлені сліди заліза. На фрагменті склепіння черепа виявлено багатоскалковий перелом потиличної та лівої тім`яної кістки, який утворився внаслідок не менш ніж двократної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. На під`язиковій кістці, виявлено прямий (місцевий, розгинальний) перелом середньої третини правого великого рогу, який утворився від сили, що діяла в місці перелому. На клапті шкіри з потиличної ділянки, та враховуючи розміри молотка (носка, п`ятки), наданого на експертизу, можна припустити, що всі ушкодження могли утворитися від травматичної дії молотка, різними його частинами. На представленому на дослідження фрагменті черепа, та враховуючи розміри молотка, наданого на експертизу, можна припустити, що виявлені ушкодження могли утворитися від дії молотка (п`ятки).Не виключена можливість, що деякі з ушкоджень на клапті шкіри з потиличної ділянки, могли утворитися внаслідок травматичної дії частин дерев`яної колоди. У п.6 дослідницької частини вказаного висновку зазначено, що при дослідженні візуально і під стереомікроскопом на молотку та на руків`ї вбачаються накладення речовини бурого кольору, схожі на сліди крові. Судом першої інстанції небезпідставно зазначено, що потерпіла була одягнута у дві хустки, які були залиті кров`ю, при огляді експертом волосяної частини голови в потиличній частині є значне скуплення крові, під тулубом знаходиться ковдра зі значною кількості речовини бурого кольору-крові, також кров є на підлозі біля дивану, тобто характер нанесених тілесних ушкоджень молотком по голові потерпілої не дає підстави вважати, що кров бризкала у сторони та мала безумовно залишитися на одязі чи руках обвинуваченого. Крім того, при огляді трупа 07.03.2019 року в період часу з 03.33 год по 05.05 год., ст. інспектор СМЕ ОСОБА_17 зазначив, що трупне задубіння слабовиражене, як і трупні плями. Тобто, враховуючи, що під трупом було виявлено значну кількість крові, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що життя ОСОБА_9 позбавили саме у ліжку, а не на вулиці у дворі, де начебто вже мертву знайшов обвинувачений. Судом першої інстанції надано оцінку і версії обвинуваченого, яку він повідомляв свідкам, про те, що він нібито знайшов бабусю в дворі та заніс її до будинку. Зокрема зазначено, що обвинувачений не переносив потерпілу із двору до будинку, оскільки не мав на своїй одежі, взутті, руках слідів крові потерпілої, що є неможливим, якщо її нести на руках. Палиця потерпілої, за допомогою якої вона пересувалася стоїть у кутку кімнати, а не лежить на дворі. Версія обвинуваченого, повідомлена суду, щодо обставин за яких він знайшов загиблу, повністю відрізняється від того, що він розповідав свідкам, проте також спростовується сукупністю зібраних доказів та досліджених обставин. Суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що відповідно до показань свідків ОСОБА_18 вийшов від їх будинку близько 21.30-21.40 год., а дійти до подвір`я бабусі можна хвилин за 15, тобто він міг потрапити туди близько 22 години. Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 31 від 07.05.2019 року, смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за 14-16 годин до моменту дослідження трупу в морзі. Проаналізувавши час, суд першої інстанції дійшов висновку, що за 14 годин до моменту дослідження трупу у морзі, смерть потерпілої наступила о 22 години, а якщо за 16 годин то о 20 00 годині, тобто смерть наступила між 20-22 годинами, що узгоджується із приходом ОСОБА_7 близько 22 години на подвір`я, де він і перебував до дзвінку ОСОБА_13 . Подзвонив ОСОБА_7 свідку 06.03.2019 року лише о 23 год.31 хв.
Відповідно до проведеної експертизи № 31 від 07.05.2019 року безпосередньою причиною смерті є відкрита черепно-мозкова травма. Закритий перелом під`язикової кістки відноситься до тяжких по ознаці наявності загрозливих для життя явищ. У зв`язку із зазначеним доводи захисника про те, що обвинувачений не демонстрував механізм травмування під`язикової кістки померлої не є визначальними. Те, що механізм утворення тілесних ушкоджень частково співпадає з продемонстрованим механізмом ОСОБА_7 та не співпадає по кількості та локалізації ушкоджень не спростовує його причетності до вчиненого. Крім того, в даному контексті слід прийняти до уваги пояснення допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , яка пояснила, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 зреагував на обставини неадекватно, міг інсценувати події, вигадати їх, кількість ударів міг не пам`ятати або не сказати.
Судом першої інстанції надано оцінку доводам сторони захисту щодо сумнівів у законності слідчої дії огляду місцевості, в ході якого було виявлено молоток, та зазначено, що ОСОБА_7 не зазначав, що цей молоток він кинув, стоячи на місці біля двору будинку до ангару, він показав лише напрямок і це стало орієнтиром для працівників поліції у його пошуку. З фототаблиці вбачається, що на землі біля ангару лежить сніг, поверхня добре проглядається, серед сухої трави лежить молоток, його робоча частина вкрита іржею, на якому мається темна пляма. Відсутність крові на місцевості, де його було знайдено, не спростовує законності проведеної слідчої дії, а твердження захисника про те, що органу досудового розслідування було відомо про місцезнаходження молотка, є припущенням. Психічний стан обвинуваченого сам по собі не обумовлює його не причетності до злочину та не спростовує висновків суду, враховуючи, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 153 від 08.04.2019 року ОСОБА_7 хоч і має ознаки легкої розумової відсталості (помірна дебільність) F 70.0., але в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, підекспертний також не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 виявляв ознаки Легкої розумової відсталості (помірна дебільність), не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (помірна дебільність), не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Із висновку психологічного дослідження слідує, що ОСОБА_7 не перебував в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність як на момент скоєння інкримінованого йому правопорушення, так і після нього. Таким чином, перебування останнього у певному психологічному стані як і наявність у нього добрих відносин з загиблою, якій він допомагав, не виключає кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , тому висновки суду щодо доведеності умислу на вбивство є обгрунтованими.
Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116 - 118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК. З огляду на кількість ушкоджень, цілеспрямований спосіб їх нанесення в життєво-важливий орган голову, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є вмотивованим, а апеляційні доводи захисника не спростовують його обгрунтованості, оскільки докази слід розглядати не лише окремо, але і в їх сукупності. Щодо призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується за місцем проживання посередньо, проживає з родиною, має мінливі заробітки, є обмежено осудним. Дані обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання. Обставинами, що обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.
З урахуванням встановлених обставин суд призначив обвинуваченому позбавлення волі на строк 8 років. Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для призначення іншої міри покарання, про яку просить сторона обвинувачення.
Прокурор не погоджується з твердженнями суду щодо визнання пом`якшуючими обставинами того, що обвинувачений раніше не судимий, характеризується за місцем проживання посередньо, проживає з родиною, має мінливі заробітки, оскільки ці обставини, на його думку, не знижують суспільної-небезпечності вчиненого і не можуть пом`якшити покарання. Зазначає, що обвинувачений навпаки не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, власної родини, житла, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, він не розкаявся, намагався ввести суд в оману.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Посилання прокурора на те, що обвинувачений не має власної родини не є обгрунтованими, зважаючи на його молодий вік останнього. Щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, то ОСОБА_7 має матір, як вбачається з її показань, наданих суду першої інстанції, обвинувачений проживає із сестрою. Таким чином з огляду на встановлені судом обставини, те, що ОСОБА_7 є обмежено осудним, на переконання апеляційного суду призначене йому покарання є необхідним та достатнім для досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.
Зайнята обвинуваченим позиція щодо повідомлення різних версій подій не може бути підставою для призначення більшої міри покарання, оскільки відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. З огляду на зазначене апеляційний суд не вбачає підстав для призначення саме тієї міри покарання, про яку просить прокурор.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення не виявлено, у зв`язку із чим підстави для задоволення апеляційних вимог як сторони захисту так і сторони обвинувачення відсутні.

Керуючись ст.ст.405,407, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 вересня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: