ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1913/21 Справа № 180/1015/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000473 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 днів, тобто до 31 липня 2021 року, з визначенням застави у розмірі 749 190 гривень.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, раніше не судимий, одружений, має дитину 2009 року народження, не працює, а тому враховуючи суворість покарання обвинуваченому, у разі визнання його винним, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.
А тому, виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, суд прийшов до висновку про необхідність продовження дії вказаного запобіжного заходу.
Крім того, при вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , судом врахована практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Москаленко проти України», згідно якого суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризи існує.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог КПК України та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі або зменшити розмір застави до встановлених законодавством меж.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції не виклав обставини, які б свідчили про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, та не навів мотиви з яких вважав що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказує на те, що фактично єдиними аргументами можливості переховування обвинуваченого від суду слугувала тяжкість вчинених злочинів та суворість покарання.
Захисник зазначає, що поза увагою суду залишились доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою вже досить тривалий час та за весь час судового розгляду допитаний лише 1 свідок у справі, а також що ОСОБА_7 раніше не судимий, має малолітню дитину на утриманні, не перебував в розшуку, не має негативної репутації за місцем мешкання.
Крім того, вказує на те, що судом значно завищено розмір застави, який є непосильним для обвинуваченого.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав викладених у ній просили її задовольнити, обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або змінити розмір застави.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вважав їх безпідставними, а ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін
Крім того прокурор надав письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 у яких вказано на безпідставність його апеляційних вимог, їх невідповідність фактичним обставинам справи та надуманість. Так, вказує, що стороною обвинувачення неодноразово вживались заходи щодо доставки до судових засідань свідків сторони обвинувачення, однак захисник до зали суду не з`являвся не менше 5 разів, що, на його думку, свідчить про навмисне затягування захисником розгляду кримінального провадження.
Мотиви апеляційного суду.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю шістдесят днів, до 31 липня 2021 року включно.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Марганецького міського суду Дніпропетровської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження № 0000473 та №0000090 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з тих підстав, що на час розгляду цього питання продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, в тому числі були підставою для обрання саме такого, виключного, запобіжного заходу.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкримінований йому тяжкий злочин та продовжити вчиняти злочини.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних зі збутом наркотичних засобів та незаконним поводженням зі зброєю, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому такий ризик є обґрунтованим.
Ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_7 інкриміновано організацію вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних зі збутом психотропної речовини на території м. Марганець в Дніпропетровській області, вчинених у різний період часу з залученням сторонніх осіб до їх скоєння, а також незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, що вказує на те, що обвинувачений схильний до протиправної поведінки та вчинення злочинів, а тому цей ризик також є підтвердженим.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , які є тяжкими та особливо тяжким злочинами. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При вирішенні питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної враховує питання розумності строків провадження та вважає, що посилання захисника на тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою є безпідставними, з огляду на наступне.
За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування, поведінка учасників кримінального провадження тощо.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні багатоепізодних злочинів, що обумовлює об`єм обвинувачення, яке є значним за обсягом, розгляд об`єднаного кримінального провадження відбувається щодо трьох обвинувачених, що об`єктивно потребує достатньо часу для проведення судового розгляду.
Посилання захисника на практику ЄСПЛ без належного співвідношення фактичних обставин тих справ та правових висновків цього суду з фактичними обставинами цього кримінального провадження, апеляційний суд не може розцінити як достатнє обґрунтування апеляційної скарги та підставу для скасування рішення суду.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, об`єм висунутого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Щодо доводів захисника про явно непомірний розмір застави, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В той же час, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
У даному випадку, обираючи саме такий розмір застави, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд виходив з фактичних обставин даного кримінального провадження, багатоепізодності вчинених злочинів, ролі самого обвинуваченого ОСОБА_7 , якому інкриміновано організацію збуту психотропної речовини, наявність підтверджених ризиків, зокрема переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень та інших об`єктивних даних, які свідчили, що саме такий розмір застави буде пропорційним та раціональним з огляду на тяжкість та кількість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів.
Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України у даному кримінальному провадженні слідчий суддя/суд мали право взагалі не визначати розмір застави, як альтернативу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на переконання колегії суддів судом було зроблено правильний висновок про те, що застава у розмірі 749 190 гривень сприятиме виконанню обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігатиме ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 175 КПК України.
В той же час, апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника щодо тієї обставини, що зазначений розмір застави є явно непомірним для обвинуваченого, оскільки в обґрунтування цих доводів захисником не долучено жодного доказу, які б підтверджували скрутний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 та не наведено достатніх аргументів, окрім зазначення про те, що такий розмір є непомірним, у зв`язку з чим такі доводи є неприйнятними.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4