Провадження № 1-кп/947/742/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ/

31.05.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 03.04.2021 року, відносноОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілії, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.08.2020 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 15 ч.2 ст.185 ч.1 КК України до покарання у вигляді громадських робіт терміном на 80 годин;
-23.02.2021 вироком Київського районного суду м. Одеси визнано винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, згідно ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту, за ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового поглинання вироку від 28.08.2020 остаточно засуджений до 4 місяців 6 днів арешту.
-19.04.2021 року Київським районним судом міста Одеси за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Київського районного суду міста Одеси від 23.02.2021 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців арешту.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 02.04.2021 року приблизно о 14:10 годині, більш точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 знаходячись біля складського приміщення розташованого на території ПАТ «Платан Плюс» по провулку Дачному, 2 в місті Одесі, де розташовані складські приміщення, які знаходяться у користуванні ПАТ «Платан Плюс» підшукуючи майно яким можливо незаконно заволодіти, при цьому переслідуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, вирішив проникнути до складського приміщення з метою його огляду.
Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії носять таємний характер, проник до вищевказаного складського приміщення, шляхом злому навісного замку, звідки таємно викрав чотири алюмінієві каструлі загальною вартістю 2550 гривень, після чого переніс дані алюмінієві каструлі до іншого складського приміщення, яке розташоване на відстані приблизно 20 метрів, від вищевказаного складського приміщення, для їх схову та в подальшому вивезенні їх з території ПАТ «Платан Плюс».
Однак в подальшому о 14 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , був викритий потерпілим ОСОБА_5 при спробі покинути територію, де розташоване складське приміщення у зв`язку з чим з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме залишив викрадене у іншому складському приміщенні, а сам втік з місця вчинення ним правопорушення.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно він 02.04.2021 року проник на територію санаторія " ІНФОРМАЦІЯ_2 " де проник до сховища, в якому взяв чотири алюмінієвих каструль та переніс їх в інше приміщення, де його побачив охоронець. Після чого його затримали працівники поліції. У скєному він щи ро кається, та просив суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72КК України.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси від 19.04.2021 року за ч.2 ст.185 КК України, ст.70 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, 02.04.2021 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_4 визнав вину, його щире каяття у скоєному, таособу обвинуваченого який офіційно не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, знов вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини свідчать про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_4 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст.69, 75 КК України.
Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 без застосування вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Крім того, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст.. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Київського районного суду міста Одеси від 19.04.2021 року, більш суворим покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи №17 від 05.04.2021 року грошові кошти у розмірі 490 гривень 35 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1