КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3390/2021 (757/7351/21-к) Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone XC» з серійним номером № НОМЕР_1 та міжнародним ідентифікатором мобільного пристрою (IMEI) НОМЕР_2 в середині якого знаходиться сім-карта, за якою закріплено номер НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами на 22 арк.; ноутбук марки «Packard bell» з серійним номером № NXC3YEU26600; чорну куртку марки «North Face».

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді,представник власника майна ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone XC» з серійним номером № НОМЕР_1 та міжнародним ідентифікатором мобільного пристрою (IMEI) НОМЕР_2 в середині якого знаходиться сім-карта, за якою закріплено номер НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами на 22 арк.; ноутбук марки «Packard bell» з серійним номером №NXC3YEU26600; чорну куртку марки «North Face».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України та вказує про формальність постанови органу досудового розслідування про визнання арештованого майна речовим доказом. Апелянт стверджує, що відсутність у матеріалах провадження протоколу про проведення огляду позбавило слідчого суддю можливості надати належну правову оцінку використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні.

Також представник власника майна вказує на необгрунтованість накладення арешту з метою експертного дослідження та конфіскації майна як виду покарання. Стверджує, що жодне із покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 146-1, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 426-1 КК України, не містить додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна та додає, що власник майна ОСОБА_7 не має жодного правового статусу у даному кримінальному провадженні, не є підозрюваним, обвинуваченим або засудженим.

Далі в апеляційній скарзі апелянт вказує, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.01.2021 дозвіл на вилучення засобів зв`язку не надавався.

У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту та формальність судового розгляду, та порушення вимог ч. 2 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження №0000959, відомості про яке 30.11.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 426-1 КК України.

11.02.2021 прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone XC» з серійним номером № НОМЕР_1 та міжнародним ідентифікатором мобільного пристрою (IMEI) НОМЕР_2 в середині якого знаходиться сім-карта, за якою закріплено номер НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами на 22 арк.; ноутбук марки «Packard bell» з серійним номером № NXC3YEU26600; чорну куртку марки «North Face», яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року, задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання документом, речовим доказом та визначення місця їх відповідального зберігання від 09.02.2021, відповідно до якої, арештоване слідчим суддею майно визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом (а.с. 20-30).

Посилання захисника на формальність зазначеної постанови, слід визнати непереконливими, з урахуванням наявних у ній посилань слідчого на те, що вказані у постанові предмети містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Посилання адвоката на відсутність у ОСОБА_7 жодного правового статусу у даному кримінальному провадженні, оскільки він не є підозрюваним, обвинуваченим або засудженим, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів можливо зокрема на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що у цьому випадку і мало місце, з огляду на наявність постанови про визнання майна речовим доказом саме через його відповідність положенням ст. 98 КПК України.

Твердження апелянта про те, що відсутність у матеріалах провадження протоколу про проведення огляду позбавило слідчого суддю можливості надати належну правову оцінку використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням наявного у матеріалах провадження протоколу огляду речей та документів від 11.12.2020 (а.с. 36-46) та долучених до клопотання матеріалів на його обгрунтування.

Посилання представника власника майна на необгрунтованість накладення арешту з метою експертного дослідження та конфіскації майна як виду покарання, оскільки жодне із покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 146-1, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 426-1 КК України, не містить додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна, колегія суддів не бере до уваги, з урахуванням тих обставин, що метою накладення арешту на майно у даному випадку є забезпечення збереження речових доказів, про що прямо зазначено прокурором у клопотанні (а.с. 1-5) та слідчим суддею в ухвалі (а.с. 85-87).

Крім того, відсутність дозволу слідчого судді на вилучення мобільних терміналів не може бути підставою для відмови у накладенні арешту на таке майно, оскільки ініціатор клопотання обґрунтовує це необхідністю проведення експертного дослідження, тобто в межах положень п. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.

Посилання автора апеляційної скарги на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту та формальність судового розгляду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone XC» з серійним номером № НОМЕР_1 та міжнародним ідентифікатором мобільного пристрою (IMEI) НОМЕР_2 в середині якого знаходиться сім-карта, за якою закріплено номер НОМЕР_3 ; блокнот з рукописними записами на 22 арк.; ноутбук марки «Packard bell» з серійним номером № NXC3YEU26600; чорну куртку марки «North Face», залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4