Справа № 456/1633/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1069/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 456/1633/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Дідушичі Стрийського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої
адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 769 грн 73 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 4000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 04.04.2019 близько 16:20 год., перебуваючи в с. Малі Дідушичі Стрийського району Львівської області, неподалік земельної ділянки ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, умисно наніс один удар ногою в лобкову ділянку посередині потерпілій ОСОБА_9 . Внаслідок нанесеного удару потерпілій ОСОБА_9 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді синця в лобковій ділянці посередині, що згідно з висновком експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скарг, у якій просить призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та стягнути з ОСОБА_11 на її користь ОСОБА_12 40 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпіла зазначає, що рішення суду містить істотні суперечності. Зокрема, у вироку зазначено, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що від неправомірних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_9 було спричинено легке тілесне ушкодження у вигляді синця в лобковій ділянці посередині, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що розрив жирової пліви утворився внаслідок дій ОСОБА_5 . Проте, відповідно до медичної книги, 04.04.2019 ОСОБА_9 скаржилася на болі в животі, а факт розриву жирової пліви, підтверджений результатом УЗД від 10.09.2020.
Потерпіла також не погоджується з тим, що суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, оскільки ОСОБА_5 навіть не вибачився перед нею та продовжує насміхатися з неї.
Крім того, вважає, що судом при визначені розміру моральної шкоди не враховано належним чином глибини і тривалості моральних страждань, зокрема, що через завдані тілесні ушкодження вона змушена була довгий час лікуватися, що призвело до зміни її звичайного укладу та способу життя та праці.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої частково, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , з яким не погоджується апелянт, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та ступеню суспільної небезпеки, а також способу вчинення, меті та мотиву вказаного діяння; обране з врахуванням особи обвинуваченого; обставин, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин.
Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Своє рішення суд першої інстанції належним чином мотивував у вироку, врахувавши при цьому позицію потерпілої.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається потерпіла, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування більш тяжкого покарання, зважаючи на особу обвинуваченого, його матеріальний стан, а також поведінку під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого, суд першої інстанції виходив із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і обґрунтовано підійшов до визначення обсягу та характеру моральних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 внаслідок вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано характер вчиненого ОСОБА_5 щодо потерпілої кримінального правопорушення, в результаті якого потерпіла отримала тілесні ушкодження, був порушений її звичайний ритм життя та нормальні соціальні зв`язки, а також те, що остання пережила емоційний стрес, що негативно позначилося на моральному та психологічному стані потерпілої ОСОБА_9 .
Колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню, є обґрунтованим , відповідає принципам розумності та справедливості і є адекватним обсягу та характеру страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 .
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції із обвинуваченого на користь потерпілої.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим такі задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 необґрунтованою, а призначене обвинуваченому покарання - необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4