Дата документу 17.03.2021 Справа № 316/80/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 316/80/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/237/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9

розглянула 17 березня 2021 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Енергодара Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 342 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

26 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 , з металевого предмету зовні схожого на пневматичний пістолет здійснив один постріл в область правого ока та один постріл в область шиї потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення склери, чужорідного тіла орбіти (дріб), гифеми, гемофтальми, відшарування сітківки, травматичного ушкодження зорового нерву, ретробульбарної гематоми правого ока, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою (постійною) втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%) та сліпе вогнепальне поранення шиї зліва, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 26 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині 10 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 із застосуванням пістолету моделі «MP-654K», калібру 4,5 мм. Так, ОСОБА_7 націливши на ОСОБА_10 пневматичний пістолет моделі «MP-654K», калібру 4,5 мм, погрожуючи його застосуванням, відкрито, шляхом ривку з рук, заволодів майном потерпілої ОСОБА_10 , а саме: мобільним телефоном марки «Fly» модель «IQ4413Quad», вартість якого, становить 500 гривень, в якому знаходився носій інформації «Verico Micro SD 8 Gb.», вартість якого становить 83 гривні 20 копійок, сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_1 , матеріальної цінності не представляє, та сім-карта оператора мобільного зв`язку «Vodafone» № НОМЕР_2 , матеріальної цінності не представляє, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 583 гривні 20 копійок.
Також, 26 жовтня 2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на ділянці місцевості між вулицею Промисловою та Енергодарським шосе у місті Енергодарі Запорізької області, а саме поблизу посту загону відомчої воєнізованої охорони №36 відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі пост ЗВВО №36), де він переховувався після вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України, маючи злочинний умисел, спрямований на здійснення опору працівникам правоохоронного органу, а саме: оперуповноваженому сектору спеціальної поліції Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_11 , оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_12 , заступнику начальника відділу начальнику сектору кримінальної поліції Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_13 , старшому оперуповноваженому сектору кримінальної поліції Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_14 , інспектору сектору реагування патрульної поліції №2 Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_15 та інспектору сектору реагування патрульної поліції №2 Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_16 , під час виконання ними службових обов`язків, вчинив інший злочин. Так, 26.10.2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_7 з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжких злочинів відносно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу у форменому одязі, з метою вчинення опору, відмовився від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог та розпоряджень зупинитись. В той же час ОСОБА_7 виражаючи явну зневагу до представників правоохоронного органу, на яких покладені функції забезпечення публічної безпеки і порядку, та протидії злочинності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, ігноруючи законні вимоги поліцейських зупинитись, здійснив активний опір, який виразився в тому, що ОСОБА_7 з кишені куртки дістав пістолет моделі «MP-654K», калібру 4,5 мм, який, відповідно до висновку експерта № 2-714 від 10.12.2018 року, є газобалонним пневматичним пістолетом моделі «MP-654K», калібру 4,5 мм (177ВВ), заводський номер НОМЕР_3 , та здійснив з нього не менш 5 пострілів в бік працівників правоохоронного органу. Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_7 , з метою їх припинення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_14 , відповідно до ст. 43, п. 10 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», під час затримання ОСОБА_7 застосовано пристрій для відстрілу патронів, споряджений гумовими метальними снарядами несмертельної дії «ФОРТ-12РМ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_4 та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію» співробітниками поліції застосовано кайданки, які застосовувались для забезпечення особистої безпеки та безпеки інших осіб, а також припинення правопорушення та затримання ОСОБА_7 , який вчинив тяжкі злочини.

Вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 187 та ч.2 ст. 342 КК України і йому призначено покарання:

за ч.1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі,

за ч.1 ст. 187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 342 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 27 жовтня 2018 року по 25 червня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів на загальну суму 23220,14 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 342 КК України, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання винним ОСОБА_17 за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 187 КК України, пославшись на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про невірність кваліфікації судом дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки на думку сторони захисту з урахуванням показань ОСОБА_18 з приводу того, що ОСОБА_19 вчинив кримінальне правопорушення не навмисно, а через необережність після того, як потерпілий вдарив його по руці дерев`яною палицею, у якій він тримав пневматичний пістолет, через що стався постріл мимоволі, та того, що ОСОБА_10 добровільно віддала обвинуваченому свій мобільний телефон, в діях ОСОБА_7 вбачається склад кримінальних правопорушень за ч.1. ст. 128, ч.1 ст.190 КК України.

Вказує, що суд необґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку первісні показання ОСОБА_18 , та не взяв до уваги показання потерпілого, наданні останнім на додатковому допиті, які є відмінними від первісних, а також надану заяву ОСОБА_18 про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності.

Також вказує на не усунення судом протиріч в показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , наданих останнім у судовому засіданні 27.07.2020 року, стосовно потрапляння мобільного телефону потерпілої до ОСОБА_7 .

Окрім цього, вважає, що суд діяв упереджено під впливом особистих симпатій, чим порушив принципи судової влади та права засудженого, оскільки при обранні відповідного покарання ОСОБА_20 , порушив положення про справедливість покарання, та не взяв до уваги показання ОСОБА_18 , які він надав суду повторно.

Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 128, ч.1 ст.190, ч.2 ст. 342 КК України, не пов`язаних з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, посилаючись на показання потерпілого ОСОБА_21 , який вказав про відсутність до нього жодних претензій і просив його не позбавляти волі. Також, вказуючи про наявність пом`якшуючих обставин у виді постійного м`ясці проживання та батьків пенсіонерів, просить пом`якшити призначене покарання з 6 років на 4 роки позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримав власну апеляційну скаргу, з викладених в ній підстав просив задовольнити, пославшись на вчинення обвинуваченим злочину з необережності.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію захисника та подану ним апеляційну скаргу.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційних скарг сторони захисту.
Потерпілий у судовому засіданні висловив підтримку наданій раніше заяві щодо відсутності претензій до обвинуваченого, просив призначити обвинуваченому покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту поданих апеляційних скарг сторони захисту доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342 КК України апелянтами не оспорюється.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо невірності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини останнього у скоєнні злочинів, передбачених саме за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, аргументувавши прийняття до уваги доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 з приводу пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 187 КК України провину не визнав.
Стосовно інкримінованих обставин пояснював, що між ним та потерпілим за місцем проживання останнього, в приміщенні кухні стався конфлікт, з метою припинення сварки дістав з-за пояса пневматичний пістолет. Під час сварки до квартири увійшла ОСОБА_10 , пройшла до кухні, побачивши пістолет, злякалася і почала комусь телефонувати, на що ОСОБА_7 пригрозив їй, щоб вона нікому не телефонувала. Коли він намагався сховати пістолет за пояс штанів. ОСОБА_9 замахнувся на нього дерев`яною палицею, а він прикрившись рукою рефлекторно натиснув на спусковий гачок пістолета, пролунав постріл, ОСОБА_9 схопився за око, після чого накинувся на ОСОБА_7 і між ними почалася бійка, під час якої потерпілі нанесли йому не один десяток ударів: в голову, руку, пах і ноги, а він вистрілив декілька разів. Коли бійка припинилася, він побачив на підлозі телефон, і подумавши, що це його телефон, поклав його до кишені штанів і вийшов з квартири. До цього телефон ОСОБА_10 до рук він не брав.

З огляду на зміст апеляційної скарги захисника, яка була при апеляційному розгляді підтримана обвинуваченим, версія сторони захисту полягає в тому, що ОСОБА_19 відносно ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення з необережності і лише після того, як потерпілий вдарив його по руці дерев`яною палицею, у якій він тримав пневматичний пістолет, у зв`язку з чим стався мимоволі постріл, а також, що потерпіла ОСОБА_10 добровільно віддала йому свій мобільний телефон.

Наведена позиція ОСОБА_7 та доводи, викладені стороною захисту з цього приводу спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

За змістом показань обвинуваченого вбачається, що останній не спростовує самого факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому за його місцем проживання, та заволодіння мобільним телефоном потерпілої, вважає, що його дії невірно кваліфіковані.

Перевіряючи дані доводи, судова колегія звертається, зокрема до показань потерпілих.

Допитаний потерпілий ОСОБА_9 з приводу даних подій пояснив, що 26.10.2018 року між ним та обвинувачений стався конфлікт, під час якого ОСОБА_22 , погрожуючи пістолетом забрав з рук його дружина ОСОБА_9 мобільний телефон. Після чого, він взяв дерев`яну качалку та почав виганяти ОСОБА_23 , бити його по руках, вимагаючи не направляти пістолет на дружину, оскільки сприймав його дії, як загрозу для життя. ОСОБА_22 повернувся з пістолетом до нього та здійснив постріл в область ока. Після чого ОСОБА_9 схопився з місця і дерев`яною качалкою почав наносити удари ОСОБА_24 по руках. І в подальшому під час боротьби між ним, ОСОБА_22 здійснив ще три постріли у ОСОБА_9 , які влучили йому в область шиї, в область правої та лівої верхньої кінцівок. Потім ОСОБА_22 покинув приміщення квартири, а потерпілого було доставлено до приймального відділення ДЗ СМСЧ №1 м. Енергодара.

Показання потерпілого ОСОБА_9 стосовно обставин спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, зокрема шляхом вистрілу з пістолета в око, узгоджуються з протоколом слідчого експерименту від 16.11.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 з доданим до нього відеозапису, який був відтворений в порядку ст. 359 КПК України (т.1 а.п.240-244).

Не приймаючи до уваги доводи сторони захисту щодо безпідставного врахування місцевим судом первісних показань потерпілого щодо вказаних подій та акцент на надані при апеляційному розгляді письмові пояснення потерпілого ОСОБА_9 з приводу його суб`єктивної оцінки дій обвинуваченого, а саме щодо вчинення ОСОБА_7 злочину з необережності, колегія суддів зауважує, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про спрямованість дій обвинуваченого саме на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а тому місцевим судом вірно було кваліфіковано дії ОСОБА_7 відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Судом вірно враховано показання ОСОБА_10 , яка зазначила про здійснення обвинуваченим з утриманого в руці пістолету пострілу в око ОСОБА_9 , що мало місце в ході конфлікту.
ОСОБА_10 , безпосередньо сприймаючи дані події, чітко зазначала, що ОСОБА_7 направляв пістолет як на неї, так і на чоловіка.
При цьому, за показами ОСОБА_10 направлення та подальше здійснення пострілу обвинуваченим відносно потерпілого ОСОБА_9 було внаслідок дій останнього, скерованих на захист ОСОБА_10 від дій обвинуваченого відносно неї.
ОСОБА_10 також повідомила про другий постріл, здійснений обвинуваченим стосовно ОСОБА_9 .

Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються з протоколом слідчого експерименту від 09.11.2018 року за її участю з доданим до нього відеозаписом, який був оглянутий судом в порядку ст. ст. 359 КПК України (т.2 а.п.29-34).

При цьому, за показами потерпілої, остання до означених подій не була знайома із обвинуваченим.

Відомості протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.10.2018 року за участю ОСОБА_10 вказують на те, що остання впізнала ОСОБА_7 , як чоловіка, який, тримаючи у руках предмет зовні схожий на пістолет, спричинив тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_9 (т.2 а.п.19-24).

У ході проведення судово-медичної експертизи № 109 від 20.12.2018 року потерпілого ОСОБА_9 , у останнього виявлено два вогнепальні поранення, а саме:
наскрізне поранення склери, чужорідного тіла орбіти (дріб), гифеми, гемофтальми, відшарування сітківки, травматичного ушкодження зорового нерву, ретробульбарної гематоми правого ока, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою (постійною) втратою працездатності не менш ніж на одну третину /не менш 33%/.
Даною експертизою у ОСОБА_9 виявлені й інші легкі тілесні ушкодження, а саме сліпе вогнепальне поранення шиї зліва, що відповідають викладеним у фактичних обставинах провадження.
Експерт встановив, що дані ушкодження могли утворитися від вогнепальних поранень правого ока, а також шиї зліва в результаті пострілів із пневматичної зброї (т.1 а.с. 198-199).

Допитана свідок ОСОБА_25 , яка є донькою потерпілих, повідомила, що одразу після відчинення дверей, побачила ОСОБА_7 з пістолетом у руці, який почав висувати певні вимоги до ОСОБА_9 , а в подальшому чула звуки пострілів та побачила на підлозі ОСОБА_9 зі скривавленими обличчям і шиєю.

Дані протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_25 від 06.12.2018 року (т.2 а.п. 13-18) та протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю вказано свідка від 27.10.2018 року підтверджують перебування ОСОБА_7 за місцем мешкання потерпілих, в руці якого був предмет зовні схожий на пістолет, та який наніс ОСОБА_9 за його допомогою тілесні ушкодження (т.2 а.п.7-12).

Сукупність досліджених доказів у виді показань потерпілих та свідків поряд із письмовими доказами, відображеними у вироку вказують на цілеспрямованість дій обвинуваченого щодо спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з застосуванням пістолету.

Одночасно судова колегія зауважує на неодноразовості здійснення обвинуваченим ОСОБА_7 пострілів стосовно потерпілого ОСОБА_9 , а саме два травматичні впливи в життєво важливі органи.

Наведені обставини вочевидь виключають випадковість чи необережність дій обвинуваченого у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Обставини події та наявність інвалідності потерпілого через ампутацію ноги засвідчують відсутність будь-якої реальної загрози для життя та здоров`я обвинуваченого, який, як досягнув злочинного наслідку, утік.

Стосовно доводів сторони захисту щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень через необережність, то колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Розмежування умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 121 КК України), і необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК України), здійснюється як за об`єктивною і суб`єктивною сторонами цих кримінальних правопорушень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження з об`єктивної сторони характеризується суспільно небезпечними, протиправними діями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (прямим/непрямим). Тобто суб`єкт злочину усвідомлює можливість настання кінцевого наслідку в результаті заподіяних тілесних ушкоджень.

Стосовно необережного тяжкого тілесного ушкодження, то для нього характерно поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків.

Так, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, які були активними, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та тримаючи в руці металевий предмет зовні схожий на пневматичний пістолет, перебуваючи вквартирі потерпілого, який є інвалідом другої групи і самостійно не пересувається, а отже не міг в цій ситуації вчинити суттєвих дій, які б становили загрозу життю чи здоров`ю ОСОБА_7 , направив пістолет на ОСОБА_9 і вистрілив йому в око. Після чого, не зупиняючись, здійснив ще один постріл в область шиї потерпілого.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії ОСОБА_7 з суб`єктивної сторони мають ознаки прямого умислу, оскільки він усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки, оскільки здійснював вистріл в життєво важливий орган.

До того ж обвинувачений не припинив свої протиправні дії, а здійснив повторно вистріл в потерпілого, що засвідчує умисел ОСОБА_7 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Таким чином, зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виключають можливість кваліфікації його дій за ст. 128 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях інкримінованого складу злочину за ч.1 ст. 187 КК України, судова колегія оцінює з огляду на докази, які стосуються даного епізоду.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що ОСОБА_7 , тримаючи пістолет в руках, вимагав у неї віддати мобільний телефон. Після чого між ним та її чоловіком ОСОБА_9 стався конфлікт, під час якого обвинувачений вистрілив в око потерпілому. Потім ОСОБА_7 , направивши на неї пістолет, вирвав з її рук мобільний телефон. В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла бійка, в ході якої були здійснені постріли, ОСОБА_7 втік, а її чоловік скривавлений лежав на підлозі.

Аналогічні обставини були повідомлені потерпілою ОСОБА_10 як щодо обставин заволодіння ОСОБА_7 її мобільним телефоном, так і нанесення її чоловіку тілесних ушкоджень ву ході проведення слідчого експерименту від 09.11.2018 року (т.2 а.п.29-34).

Згідно протоколу огляду предмету від 31.10.2018 року (т.2 а.п.35-39) та протоколу пред`явлення речей для впізнання від 10.01.2020 року (т.2 а.п.25-28), вилучений у ОСОБА_7 під час його затримання мобільний телефон марки «Fly» модель «IQ4413Quad», належить потерпілій ОСОБА_10 .

Відповідаючи на доводи сторони захисту з приводу не усунення судом протиріч в показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_18 стосовно потрапляння мобільного телефону потерпілої до ОСОБА_7 , то колегія суддів визнає їх неспроможними.

За показаннями потерпілої ОСОБА_10 та первісних показань потерпілого ОСОБА_9 , які вірно викладені у вироку, що встановлено шляхом прослуховування аудіозапису судового засідання від 21.02.2019 року, мобільний телефон ОСОБА_7 вирвав з рук потерпілої ОСОБА_10 , якій погрожував пістолетом, поклав до кишені штанів і в подальшому залишив їх квартиру.

При цьому слід відмітити, що за епізодом ч.1 ст. 187 КК України потерпілою особою є ОСОБА_10 , відносно якої обвинуваченим і було здійснено розбійний напад.

Повторні змінені показання потерпілого ОСОБА_9 , надані останнім місцевому суду 22.07.2020 року стосувалися обставин добровільної передачі ОСОБА_10 обвинуваченому мобільного телефону та відсутності з боку ОСОБА_7 погроз відносно потерпілої.

Такі показання ОСОБА_9 не здатні спростувати висновок суду першої інстанції щодо доведеності провини обвинуваченого за даним епізодом з огляду на чіткі показання безпосередньо потерпілої ОСОБА_10 щодо вимог з боку обвинуваченого, з погрожуванням їй пістолетом, віддати йому мобільний телефон, а в подальшому, наставивши на потерпілу пістолет, мобільний телефон ОСОБА_7 вихопив із рук потерпілої.

Судова колегія зауважує на протирічливих показаннях ОСОБА_9 під час повторного допиту, який одночасно вказував і на вимогах обвинуваченого до потерпілої віддати йому мобільний телефон і самостійному взятті обвинуваченим з рук потерпілої телефону та його не поверненні, що відповідає аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції від 22.07.2020 року ( т.3 а.с.201).

Натомість, показання потерпілої ОСОБА_10 щодо заволодіння обвинуваченим її мобільним телефоном із погрозами застосування зброї погоджуються з іншими доказами, є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності відтворюють події інкримінованого кримінального правопорушення та без будь-якого сумніву доводять провину ОСОБА_7 за ч.1 ст. 187 КК України

За показаннями свідка ОСОБА_25 : після дій ОСОБА_7 та залишення ним квартири, ОСОБА_10 перебувала у шоковому стані і розповіла, що обвинувачений вихопив з її рук мобільний телефон і вибіг з квартири.

Отже, саме первісні показання ОСОБА_9 узгоджуються із іншими дослідженими доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що показання потерпілого не є єдиним доказом у даному провадженні. Місцевий суд оцінив показання ОСОБА_18 як первісні так і ті, що останній давав в подальшому, у сукупності з іншими доказами і, пересвідчившись в достовірності саме первісних показань потерпілого, обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, що відповідає вимогам ст. 94 КПК України.

Отже, доводи сторони захисту щодо добровільної передачі потерпілою ОСОБА_10 мобільного телефону ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Виривання ОСОБА_7 мобільний телефон з рук потерпілої, при цьому тримаючи в руці пістолет з направленням його у бік потерпілої, остання цілком обґрунтовано сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, що могла бути реалізована. При цьому, зазначеним подіям передувала вимога ОСОБА_7 до потерпілої відати йому приналежний ОСОБА_10 мобільний телефон.

Наведені об`єктивні обставини вказують на наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

З огляду на викладене доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за даним епізодом за ч. 1 ст. 187 КК України колегія суддів вважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються здобутими у кримінальному провадженні доказами.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки суд першої інстанції при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Аргументи захисника щодо упередженості суду належить вважати безпідставним, оскільки фактично захисник висловив суто суб`єктивне своє ставлення до суду без зазначення підтверджуючих конкретних обставин.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 провів судовий розгляд даного провадження у відповідності до положень кримінального процесуального закону та ухвалив вирок, зміст якого відповідає вимогам ст. 374 КПК України, зокрема щодо викладення оцінки та аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, з зазначенням підстав, з яких приймав одні докази та відкидав інші.

Порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційною інстанцією не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50,65 КК України.

Посилання на безпідставне відхилення судом позиції потерпілого щодо відсутності до обвинуваченого жодних претензій та думки потерпілого щодо не позбавлення його волі, то наведені обставини не є достатньо переконливими для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та можливість пом`якшити призначене покарання.

Наявність постійного м`ясці проживання та батьків пенсіонерів, з урахуванням даних щодо неодноразових судимостей та наявності обтяжуючих покарання обставин, не здатні спростувати висновок місцевого суду щодо призначеного покарання, яке слід відбувати реально.

Позиція потерпілого ОСОБА_9 та позитивні відомості стосовно особистості обвинуваченого фактично віднесені на користь призначення ОСОБА_7 покарання у наближеному до мінімального вимірі.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, що спростовує доводи сторони захисту щодо призначення несправедливого покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 342 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4