Провадження №1-кп/127/529/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

законного представника особи, щодо якої вирішується клопотання - ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання, ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду № 12 клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечних діянь, передбачених частиною першою статті 296 та частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2018 за № 0000062,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходяться матеріали клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечних діянь, передбачених частиною першою статті 296, частиною другою статті 162 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про призначення у кримінальному провадженні стаціонарної судово-психіатричної експертизи, посилаючись відповідну рекомендацію експертів, які зазначили про неможливість вирішення поставлених перед ними питань за умови проведення амбулаторного дослідження ОСОБА_6 .

Захисник особи, щодо якої вирішується клопотання, адвокат ОСОБА_4 вважає, що правові підстави для призначення стаціонарної експертизи відсутні, натомість клопотав про проведення повторної амбулаторної психіатричної експертизи. Своє клопотання захисник мотивував тим, що фактично судом була призначена повторна експертиза, оскільки на вирішення експертів поставлені ті ж питання, що вирішувались у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Незважаючи на це, повторна експертиза була проведена у тому ж складі, що і первинна. Крім того, експерти, зазначаючи про необхідність спостереження ОСОБА_6 в умовах стаціонару, не навели відповідні мотиви. При цьому захисник зауважив, що експертами не вирішено жодного з поставлених перед ними питань, у тому числі й щодо наявності психічного захворювання, яке підтверджене медичними документами. Також, висловлюючи свої заперечення щодо недоцільності поміщення ОСОБА_6 до психіатричного стаціонару, захисник посилався на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно з якою поняття позбавлення свободи поєднує в собі як об`єктивний елемент, а саме тримання в обмеженому просторі протягом значного часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання.

Особа, щодо якої вирішується клопотання, ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_5 підтримали думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 332 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 242 КПК слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Зі змісту пункту 2 частини другої статті 332 КПК суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 509 КПК у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи № 397 від 08.10.2001 визначення способу проведення судово-психіатричної експертизи, а саме шляхом амбулаторного чи стаціонарного дослідження здоров`я особи є компетенцією експертів. Призначення стаціонарної експертизи можливе виключно за наявності медичних (психіатричних) підстав, які встановлюються експертами під час первинного амбулаторного дослідження та обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної експертизи.
З наданих сторонами кримінального провадження матеріалів випливає, що на підставі постанови ст. слідчого СВ Вишенського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 14.05.2020 комісією лікарів надано висновок судово-психіатричної експертизи № 159, відповідно до якого ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F 20.0), не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із посиленим режимом нагляду.

Суд враховує, що висновок судово-психіатричної експертизи № 159 датований 01.06.2020, та відповіді питання, поставлені на вирішення експертам, були надані станом на зазначену дату. Тобто з моменту проведення зазначеної експертизи сплинуло понад 7 місяців.
При цьому суд також враховує, що допитаний за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні, яке відбулося 15.01.2021, експерт ОСОБА_8 повідомив суду, що строк дії висновку судово-психіатричної експертизи є обмеженим, а також звернув увагу суду на доцільність проведення повторного обстеження ОСОБА_6

25.01.2021 судом призначена повторна амбулаторна судово-психіатрична експертиза. На виконання зазначеного судового рішення 18.03.2021 до суду направлений висновок від 15.02.2021 за № 41 (далі висновок № 41), згідно з яким експерти зауважили, що для об`єктивної відповіді на поставлені питання потрібне тривале обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару.

Надаючи оцінку доводам захисника особи, щодо якої вирішується клопотання, в частині того, що зазначений висновок неякісний і недостатньо повний, суд враховує таке.

Як суд зазначив вище, перед експертами були поставлені ряд питань, у тому числі й щодо наявності у ОСОБА_6 психічних розладів (захворювань). При цьому згідно з наданими суду матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдальної шизофренії. Допитані в судовому засіданні лікар, яка надає ОСОБА_6 психіатричну допомогу (лікування), а також експерт, який приймав участь у проведенні судово-психіатричної експертизи, зауважили, що виявлене у ОСОБА_6 захворювання хронічне, тобто не виліковне, можливе як погіршення стану ОСОБА_6 , так і загострення перебігу захворювання. Тому доводи захисника в цій частині суд вважає слушними, оскільки наданий суду висновок не містить будь-якого обґрунтування неможливості надання відповіді на питання щодо наявності у ОСОБА_6 будь-якого психічного розладу (захворювання).

Суд також вважає слушними посилання захисника на висновки, сформульовані Верховним Судом (далі ВС) щодо якості висновку експерта. Зокрема, хоча зазначені висновки сформульовані у цивільній справі, однак суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зі змісту частини першої статті 25 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) випливає, що Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій. При цьому згідно з пунктом 21 частини першої статті 3 КПК терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення: суд касаційної інстанції Верховний Суд.

Отже, у постанові від 28.03.2018 (справа № 520/8073/16-ц) ВС зауважив, що під неякісністю висновку експерта слід розуміти нечіткість, розпливчастість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта; недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об`єктів або що не містить вичерпних відповідей на всі поставлені питання.

Тому суд вважає, що висновок № 41 не відповідає зазначеним критеріям і не може бути прийнятим судом до уваги під час вирішення питання щодо доцільності поміщення ОСОБА_6 до психіатричного стаціонару.

Також суд вважає слушним посилання захисника на прецедентну практику ЄСПЛ щодо порушення конвенційних гарантій, у тому числі й на свободу. Зокрема, як зазначив ЄСПЛ, тримання особи у психіатричному стаціонарі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) /пункт 67 рішення від 06.06.2014 у справі «Акопян проти України» та пункт 105 рішення від 17.04.2014 у справі «Руденко проти України»/. ЄСПЛ при цьому навів суб`єктивний і об`єктивний критерій поняття позбавлення свободи. Зокрема, позбавлення свободи, яке включає об`єктивний елемент, полягає у триманні особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, а суб`єктивний елемент відсутність достовірної згоди особи на таке тримання /пункт 71, 74 рішення від 16.06.2005 у справі «Шторк проти України»/. ЄСПЛ також зауважив, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатись як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило застосовується навіть якщо метою такого тримання є отримання медичного висновку /пункти 47, 48 рішення від 05.10.2000 у справі «Вербанов проти Болгарії»/.

Окрім цього, суд вважає за доцільне зауважити, що у абзаці першому пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 також ВСУ звернув увагу на те, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. При цьому у абзаці третьому пункту 11 постанови № 8 ВСУ зауважив, що проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.
Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити таке.
Відповідно до пункту 12 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 за № 865, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2018 за № 719/32171, кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної СПЕ встановлюється особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив СПЕ. Реченням другим зазначеного пункту визначено, що уразі, якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи.
Отже, визначення кількісного складу експертів, яким слід провести експертизу, у кримінальному провадженні, суд вважає за доцільне залишити на розсуд керівника відповідної експертної установи.
Отже, суд вважає, що слід задовольнити саме клопотання захисника, призначити у кримінальному провадженні повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручити іншій експертній установі.
Керуючись статтею 371 КПК, суд,
УХВАЛИВ:

Призначити у кримінальному провадженні повторну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам-психіатрам Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 Житомирської обласної ради (шосе Бердичівське, село Зарічани Житомирського району Житомирської області, 12440) .

На вирішення експертів поставити такі питання:

-чи страждає на теперішній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будь-яке психічне захворювання, чи проявляється у нього хворобливий розлад психічної діяльності?

-чи може ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

-чи потребує ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру? Якщо так, то яких саме?

Для проведення експертизи надати експертам матеріали кримінального провадження.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Встановити строк проведення експертизи один місяць з дня винесення ухвали про призначення експертизи.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: