УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року
м. Київ

справа № 64312413/19
провадження № 51-1110 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислава Херсонської області та жителя м. Харкова,
засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за частиною 1 статті 190 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. За сукупністю злочинів на підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
2. Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що 06 червня 2019 року близько 21:30, перебуваючи в м. Харкові на вул. Валентинівській біля будинку № 52, під надуманим приводом телефонного дзвінку попросив у ОСОБА_6 , 2003 року народження, з яким перебував у приятельських відносинах, його мобільний телефон «Samsung Galaxy J1». ОСОБА_6 передав йому вищевказаний мобільний телефон. ОСОБА_5 під виглядом розмови відійшов за вказаний будинок та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця скоєння злочину зник, обернувши вказаний мобільний телефон на свою користь, тим самим завдавши матеріального збитку ОСОБА_6 на суму1343,49 грн.
Крім того, 26 жовтня 2019 року приблизно о 13:00 ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 2 на вул. Гарібальді в м. Харкові, зустрів раніше знайомих йому неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник конфлікт щодо викрадення мобільного телефону останнього, після чого ОСОБА_8 пішов. Далі ОСОБА_5 підійшов до малолітнього ОСОБА_7 , 2008 року народження, та, знаходячись обличчям до обличчя останнього, ривком зірвав з потерпілого рюкзак, з якого дістав мобільний телефон «Samsung Galaxy J510Н» вартістю 1650 грн, із метою подолання волі до опору ОСОБА_7 висловив йому погрозу застосування тілесних ушкоджень, щоб він у подальшому його не виказав і сказав, що загубив свій мобільний телефон. Після чого, забравши телефон, ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4. При цьому захисник зазначає, що суди попередніх інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не врахували всіх обставин, що пом`якшують призначене покарання.
5. На думку захисника, суди попередніх інстанцій мали дійти висновків про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Оцінка суду

6. Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
7. Згідно з частиною 2 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу. Суд не має права скасовувати або змінювати судові рішення, постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
8. Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту, викладені в касаційній скарзі, про порушення судом загальних засад призначення покарання. Ці доводи зводяться до того, що суди надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден захисник.
9. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
10. Законодавець надав дискреційні повноваження судам вирішувати, у яких випадках до особи, засудженої до покарання, можливо застосувати статтю 75 КК. Призначаючи вид і розмір покарання ОСОБА_5 , суд вказаних вимог дотримався. Так, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким. Також враховано дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочинів, обставиною, що обтяжує покарання засудженого вчинення злочину щодо малолітнього. Таким чином, суд, діючи в межах своїх повноважень, не встановив підстав для застосування цього положення.
11. На переконання колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, тому цей суд не знайшов підстав для застосування статті 75 КК і призначив покарання, наближене до мінімальної санкції частини 2 статті 186 КК та частини 1 статті 190 КК. Тобто суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання врахував обставини, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі.
12. Проаналізувавши рішення районного суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення засудженому покарання та не знайшов підстав для призначення більш м`якого покарання. Апеляційний суд надав вичерпні відповіді на всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги. Із такими висновками судів погоджується і колегія суддів.
13. Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
14. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено, а тому підстав для зміни судових рішень щодо ОСОБА_5 . Суд не вбачає.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3