Справа № 478/416/21 Провадження № 1-в/478/123/2021
У Х В А Л А
15 квітня 2021 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 Миколаївської області клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого, на теперішній час засудженого 04.07.2019 року вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.390, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання, вказуючи на те, що він позитивно ставиться до праці, за що має одне заохочення та довів своє виправлення.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення засудженого, який підтримав клопотання, пояснення представника Казанківської ВК № 93 та думку прокурора, які проти клопотання заперечували через недоведеність повного виправлення засудженого, суд дійшов наступного висновку.
Судом, за результатом дослідження клопотання та матеріалів особової справи засудженого встановлено, що вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України та на підставі ст.71 КК України призначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.10.2019 року, вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 року залишено без змін.
Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2019 року набрав законної сили 07.10.2019 року.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_6 з 02.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)».
На момент розгляду клопотання невідбута частина покарання складає 8 місяців 22 днів.
Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Таким чином, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання в виправній колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.
Але сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.
Крім цього, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.
Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.
При цьому, питання про умовно-дострокове звільнення у кожному конкретному випадку вирішується індивідуально і відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому оцінивши усі наявні відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення питання у контексті сумлінного відношення засудженого до праці та його зразкової поведінки, слід вказати на таке.
Зокрема, за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_6 має одне заохочення, яке отримано ним 25.01.2021 року. Стягнень не має.
Як вбачається з витягів з протоколів №19 від 20.10.2020 року та № 5 від 17.03.2021 року, які містяться в матеріалах особової справи, засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні ст.82 КК України та УДЗ як такому, що не стає на шлях виправлення.
Згідно характеристики на засудженого станом на 23.02.2021 року, ОСОБА_6 при прибутті до виправної колонії був розподілений до відділення № 12, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Засуджений не завжди приділяє увагу до дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої робити, здійснення за ними належного догляду. З 18.02.2020 року по 17.07.2020 року знаходився на лікуванні у Дар`ївській ВК № 10, стягнень та заохочень не мав.
У скоєному злочині розкаюється частково, визначену міру покарання вважає занадто суворою. Вимоги представників адміністрації виконує тільки під контролем, загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. У колективі засуджених скритний, брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується лиш під контролем представників адміністрації виправної колонії.
Засуджений ОСОБА_6 з 23.02.2021 року почав приймати участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія».
Таким чином, слід зробити висновок, що на час розгляду цього звернення, можна стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 лише почав ставати на шлях виправлення, проте, не довів його, оскільки для цього потрібен певний час, якого у цій ситуації сплило занадто мало, щоб можливо було б констатувати, що цілі призначеного йому покарання, саме у визначеному судом розмірі, вже досягнуті.
Наведені обставини в сукупності із встановленими судом даними про особу, його поведінкою за весь час відбуття покарання, тяжкістю вчинених ним злочинів, неодноразових судимостей, дає підстави вважати про неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень, не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.
Враховуючи наведене, клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд,
П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1