Постанова

Іменем України
18 травня 2021 року
м. Київ
справа № 643/12048/19
провадження № 51-6295км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000620 від 05 травня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу 27 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за частинами 1, 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільненого умовно-достроково 14 березня 2016 року

на невідбутий строк покарання тривалістю 8 місяців 3 дні,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року, залишеним без зміни оскаржуваною ухвалою Харківського апеляційного суду

від 29 вересня 2020 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, тимчасово проживаючи у квартирі

АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , маючи вільний доступ до кімнат вказаної квартири, з корисливих мотивів таємно повторно викрав чуже майно,

а саме:
- 06 жовтня 2018 року нетбук «Asus Eee PC 1001Р» вартістю 1200 грн, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму;
- 31 жовтня 2018 року фотосканер «НР ScanJet 3800», серійний номер CN58mA1074, вартістю 400 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на цю суму;
- у період часу з 01 по 31 січня 2019 року 15 книг вартістю 18 216 грн, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що мало наслідком невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть доводів прокурора зводиться до того, що він не погоджується із судовим рішенням апеляційного суду про залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення і вважає, що суд не здійснив належної перевірки доводів цієї скарги та всупереч вимогам частин 1, 2 ст. 419 КПК України не навів належних обґрунтувань достатності обраного ОСОБА_6 покарання

із застосуванням ст. 75 цього Кодексу, залишивши поза увагою порушення приписів статей 50, 65 КК України, що призвело до призначення м`якого покарання.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити, скасувавши оскаржувану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції вправі вийти

за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість, а також про безпідставне застосування положень ст. 75 КК України, що залишилось поза увагою апеляційного суду, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд виходив, постановляючи ухвалу. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної

інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не виконав.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, має постійне місце проживання, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, а також суд взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зваживши на наведене, а також усі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства й на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Не погоджуючись із указаним рішенням, заступник прокурора Харківської області, оскаржив його до апеляційного суду, вважаючи, що відсутні будь-які підстави для призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, оскільки місцевий суд не в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був судимий за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, однак знову вчинив кримінальне правопорушення, не працює, загальна сума завданої шкоди становить 19 400 грн.
Разом із тим суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, повною мірою не врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, матеріальну шкоду в розмірі 19 400 грн не відшкодовано, а факти проходження

ОСОБА_6 реабілітації у зв`язку з наявністю у нього наркотичної залежності та наявності на утриманні дитини, яка має діагноз ДЦП, не підтверджено належним чином відповідними доказами.

З огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення судом вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Якщо в результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про

ОСОБА_6 , які будуть підтверджені відповідними доказами, чи нових обставин, що пом`якшують його покарання, то рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з огляду на обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і дані, що характеризують його особу, слід вважати незаконним та необґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3