Справа № 938/231/21
Номер провадження № 1-кп/938/65/21
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою

27 травня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2020 за №0000042 про обвинувачення

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні Верховинського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України.

Ухвалою суду від 14.04.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 20год.00 хв. 14 квітня 2021 року по 20 год. 00хв. 12 червня 2021 року.

В судовому засіданні 27.05.2021 прокурор ОСОБА_4 подав клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, з огляду на те, що ОСОБА_3 , який ніде не працює, не одружений, депутатом не обирався, будучи раніше судимим: вироком Верховинського районного суду від 20.11.2009 за ст.194 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком на 2 роки; вироком Івано-Франківського міського суду від 06.10.2010 за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частини покарання за вироком Верховинського районного суду від 20.11.2009 і визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 3 років 6 місяців, судимість за ст. 194 ч. 2 КК України не знята та не погашена, будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні № 00092 від 03.07.2019 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 396 ч.1 КК України, обвинувальний акт у якому перебуває на розгляді у суді, на шлях виправлення та перевиховання не став, правильних висновків для себе не зробив та обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно тобто у вчиненні злочину ч.2 ст. 185 КК України, та у вчиненні втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 304 КК України, який за законом карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Зазначає, що встановлені під час обрання ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати. Зокрема, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в статусі підозрюваного під час здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000101 від 15.06.2016 ухилявся від органу досудового розслідування у зв`язку із чим 19.05.2017 р. був оголошеним в розшук в тому числі і міжнародний розшук та 03.07.1019, перебуваючи у попередньому ув`язнені вчинив втечу з під варти, з приводу чого є обвинуваченими у кримінальному провадженні № 00092 від 03.07.2019 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 393 ч.1 КК України. Таким чином є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше вже був судимим та в минулому вже притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому, обвинувачується у вчиненні 02.10.2020 злочинів передбачених ст. 185 ч.2, ст. 304 ч.1 КК України під час застосованого, ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 12.08.2020, стосовно нього у кримінальному провадженні № 00065 від 20.04.2020, на строк 60 днів, до 11.10.2020, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. із визначенням застави у розмірі 31530 гривень, для забезпечення ОСОБА_3 обов`язків визначених КПК України, яка ОСОБА_3 була сплачена, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення. Існування цих ризиків виправдовує обрання саме вказаного виду запобіжного заходу, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає, а тому просить клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Посилається на те, що в основу клопотання прокурора, як при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і в клопотання про продовження строку дії даного запобіжного заходу, лягають ті відомості, що відносно обвинуваченого є ряд кримінальних проваджень, які перебувають на розгляді в судах. Однак розгляд таких проваджень неодноразово відкладається і таким чином затягується, саме з вини сторони обвинувачення, і таким чином створюється негативний образ обвинуваченого. Звертає увагу на те, що розмір застави визначений обвинуваченому, є надто великим та не відповідає його майновому стану. Просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, вважає, що такий захід буде достатнім для виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти клопотання прокурора заперечив, підтримав позицію захисника.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

Так, за положенням ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Таким чином, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; дані, що характеризують його особу, зокрема, що обвинувачений будучи раніше неодноразово судимий за умисні злочини, маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні нових умисних злочини, що свідчить про його суспільну небезпечність. Окрім цього встановлено, що обвинувачений ніде офіційно не працювє, не має постійного джерела доходу та стабільних міцних соціальних зв`язків, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, що дає підстави вважати, що останній ухилятиметься від суду.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, не перестали існувати, оскільки є підстави вважати, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачуються у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, будучи неодноразово судимим за аналогічні злочини. Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому справжній інтерес суспільства, який полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів.

Визначений судом розмір застави залишити без змін.

Суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою обвинуваченого, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

у х в а л и в:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 16год. 45хв. 27 травня 2021 року по 16год. 45хв. 25 липня 2021 року.

Визначений судом розмір застави залишити без змін.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1