Справа №576/1437/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/601/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, із неповною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- прокурор просив вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року, скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також, прокурор просив дослідити наявні в матеріалах докази, в тому числі дані, що характеризують особу обвинуваченого, та повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 і свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

- обвинувачений просив переглянути вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року відносно нього та розібратися у кримінальному провадженні, оскільки свою вину в інкримінованому злочині повністю заперечує.

- захисник просив вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року, відносно ОСОБА_8 скасувати і в суді першої інстанції призначити новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, визначено обрати ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня фактичного затримання - з 14.01.2021 року і зараховано у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 23.05.2019 року до 15.07.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор категорично не погоджувався з рішенням суду про виключення причетності ОСОБА_8 до спричинення потерпілій ОСОБА_18 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді перелому основи черепа. Звертав увагу на протокол огляду трупу ОСОБА_18 , з переліком ушкоджень, що містяться на її тілі, на час їх утворення один і той же, та на їх причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_18 . Наголошував, що перелом основ черепа в повній мірі узгоджується з іншими отриманими тілесними ушкодженнями і повинен розглядатись у їх сукупності. Крім того, у відповідності до інших доказів, досліджених у судовому засіданні, в тому числі слідчого експерименту за участю обвинуваченого та висновку судово-медичної експертизи № 73 встановлено, що механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень, в цілому не виключає можливості їхнього утворення за умов нанесення ударів по голові ОСОБА_18 , що підтверджує причетність ОСОБА_8 до заподіяння вказаного тілесного ушкодження.

Також, прокурор вважав безпідставним висновок суду про недопустимість як доказу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки дана процесуальна дія проведена з дотриманням вимог кримінального-процесуального закону.

Звертав увагу, що про фізичний і психологічний тиск зі сторони правоохоронних органів і про застосування відносно обвинуваченого кайданків той зі своїм захисником заявили лише в суді. По цьому факту ТУ ДБР в м. Полтаві внесено відомості до ЄРДР і розпочато розслідування, яке до цього часу триває. Водночас, прокурор, вважає, що вказані доводи про тиск, спростовані поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка вказував, що після смерті сестри ОСОБА_8 , будучи п`яним, зачіпав її з приводу цих подій, поводив себе не адекватно та погрожував їй застосуванням насильства, у зв`язку з чим вона, побоюючись за своє життя і здоров`я та своєї рідні, викликала поліцію. По приїзду поліцейських ОСОБА_8 на зауваження не реагував та аби його вгамувати поліцейським довелось застосувати кайданки. Інших свідчень щодо незаконних дій поліції у відношенні ОСОБА_19 здобуто не було, як і доказів іншого тиску з боку органу досудового розслідування.

На переконання прокурора, сліди кайданок можуть вказувати лише про застосування вказаного спецзасобу, а не на застосування до обвинуваченого іншої фізичної сили. Тим паче, що якихось інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не виявлено та він особисто про це не вказував.

Таким чином, визнавши недопустимим доказом слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 , у якому він на свій розсуд показував лише частину нанесених їм ударів потерпілій ОСОБА_18 та отриманих в результаті чого нею тілесних ушкоджень, суд використовуючи поняття доктрини «плодів отруйного дерева» визнав недопустимим доказом і висновок експертизи № 73, позаяк вона проведена за результатами показів ОСОБА_8 , одержаних в ходжі слідчого експерименту, а також пояснення судового експерта ОСОБА_20 , надані в судовому засіданні в частині даної експертизи, що також необґрунтовано зменшує об`єм доказів, що могли б істотно вплинути на висновок суду.

Також, прокурор не погоджувався і з мірою призначеного обвинуваченому покарання, вважав її м`якою. Звертав увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 , як в ході досудового розслідування так і в ході судового розгляду свою вину у вчиненому не визнав, розкриттю злочину не сприяв, поведінка по відношенню до потерпілої зухвала, що свідчить про відсутність в обвинуваченого жалю та розкаяння у вчиненому. Крім цього, прокурор звертав увагу на спосіб вчинення злочину, його наслідки, на залежність ОСОБА_18 від обвинуваченого ОСОБА_8 , яка не зверталась до поліції і лікарні з приводу своїх тортур в побоюваннях за соє життя і здоров`я. Також, прокурор просив врахувати і характеризуючі особу обвинуваченого дані відсутність місця роботи, ведення антисоціального способу життя, зловживання спиртним, схильність до сварок. Вказане на переконання прокурора безумовно повинно бути враховано судом, оскільки є підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Обвинувачений стверджував, що злочину відносно ОСОБА_18 не вчиняв, зібрані докази його вини не доводять, відповідно до судово-психіатричної експертизи він здоровий, а тому ніколи не залишив би людину в небезпеці.

Захисник вважав вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що винесений з істотним порушенням судом вимог кримінального закону, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Сторона захисту звертала увагу, що в порушення ст. 374 КПК України суд не зазначив формулювання обвинувачення, яке він визнав доведеним. Викладені судом у вироку висновки містять істотні суперечності. Зокрема суд вказав, що незважаючи на не визнання провини обвинуваченим в інкримінованому йому злочині, винуватість ОСОБА_8 підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування та безпосередньо досліджених доказів, в тому числі протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року з якого вбачається, що обвинувачений показав на статисті, як наніс потерпілій ОСОБА_18 два удари в обличчя, що призвело до падіння потерпілої нижньою частиною голови ззаду на дерев`яне бильце дивана. Після взяв її двома руками за шию та душив (а.с. 25-43,44 т. 2), а також висновком судово-медичної експертизи № 73 проведеної за результатами слідчого експерименту, в підсумках якої зазначено, що механізм виявлення тілесних ушкоджень, виявлених під час проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_18 , в цілому не виключає можливості їхнього утворення за умов нанесення ударів по голові ОСОБА_8 . Однак, має місце невідповідність в кількості та локалізації місць прикладення травмую чого чинника (а.с. 45-46 т. 2).

Водночас, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 20.05.2021 року суд визнав недопустимим доказом, оскільки покази ОСОБА_8 могли бути тоді не добровільними. В зв`язку з цим, суд визнав не допустимим доказом і висновок експертизи № 73, так як вона була проведена за результатами слідчого експерименту і пояснення експерта ОСОБА_20 , надані ним в ході судового розгляду справи, в частині даної експертизи.

Однак, саме на підставі даних доказів судом зроблено висновок про кількість та локалізацію ударів завданих потерпілій обвинуваченим та зроблена спроба сформулювати обвинувачення. До того ж протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 та судово-медична експертиза, що проведена за його результатом, є єдиним доказом, який вказує на причетність ОСОБА_8 до смерті ОСОБА_18 . Інші докази по справі показання потерпілої та свідків, висновок судово-медичної експертизи, протоколи огляду місця події та трупу,на переконання захисника, лише констатують факти і не є доказами вчинення саме ОСОБА_8 злочину.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпіла ОСОБА_9 , апеляційну скаргу на вирок суду не подавала.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 в період з 05 по 07 травня 2019 року на ґрунті особистих неприязних стосунків спричинив співмешканці ОСОБА_18 умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілої за наступних обставин:

05.05.2019 року, в першій половині дня, між ОСОБА_8 та його співмешканкою ОСОБА_18 за місцем їх проживання: АДРЕСА_2 , виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс декілька, але не менше 6, ударів кулаками в обличчя ОСОБА_18 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

07.05.2019 року, приблизно об 11 год, між ОСОБА_8 та ОСОБА_18 за місцем їх проживання знову виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, двічі наніс ОСОБА_18 удари в обличчя, в ті самі ділянки, що і 05.05.2019 року. Від другого удару ОСОБА_18 впала на диван і задньою нижньою частиною голови вдарилась об дерев`яне бильце. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , діючи умисно, наніс ще декілька ударів, але не менше 2-х, ОСОБА_18 в ділянки обличчя та шиї. Після цього ОСОБА_18 покинула місце скоєння злочину.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_18 09.05.2019 року госпіталізована до Глухівської ЦРЛ з діагнозом: «закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню, лінійний перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа, церебросубарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин тім`яно скроневих ділянок з обох боків». Перебуваючи в лікарні, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_18 померла.

За висновком судово-медичного експерта від 03.07.19 № 43 у ОСОБА_18 виявлена закрита черепно мозкова травма, множинні синці голови (повік правого ока, спинки носу, повік лівого ока, лоба з права та з ліва, предвушної та завушної ділянки зліва); крововилив м`яких покривів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні: лобної та тім`яних областей з переходом в скроневі з права та ліва 25х5-13 см, крововилив потиличної ділянки з права 6х3,5 см. Крововилив в правий та лівий скроневі м`язи; субдуральна гематома правої півкулі головного мозку 50 мл, субдуральний крововилив основи черепу в ділянці правої середньої черепно мозкової ямки 10-15 мл, субарахноїдальний крововилив обох півкуль мозочка; в порожнині правого шлуночка крововилив об`ємом 150 мл, в порожнині лівого бічного шлуночка 40 мл рідкої крові; лінійний перелом потиличної кості з права довжиною до 6,5 см, за ходом перелому епідуральний крововилив 30 мл.

Смерть ОСОБА_18 настала в результаті закритої черепно мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку та стиснення головного мозку.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_21 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 просила визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі та яка заперечила проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які кожен окремо підтримав вимоги своїх апеляційних скарг та скарг один одного, просили вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції і які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала позицію прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вимог апелянтів обвинувачений вважав себе безпідставно притягнутим до відповідальності, захисник просив вирок суду скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, а прокурор був не згодний з висновком суду про визнання не допустимими певних доказів та призначенні обвинуваченому надто м`якого покарання, тому також вважав, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_18 .

Так, в ході судового розгляду та при перегляді вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 своєї провини у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та в суді першої інстанції пояснював, що до 05.05.19 у загиблої, окрім шишки на потилиці та зеленого синця спереду, тілесних ушкоджень не було, стан її здоров`я занепокоєння не викликав. Жалілась, що поболює потилиця, тому помацав та виявив там «шишку». 05.05.19 вони не сварились. 06.05.19 поїхав на роботу, а вранці 07.05.19 повернувся, привіз із собою шматок м`яса. Залишив м`ясо ОСОБА_22 , щоб приготувала, та пішов у власних справах. По поверненню м`яса не було, тому що ОСОБА_23 кудись його поділа і не зізнавалась куди саме, була вже випивша. Це спричинило сварку, під час якої він вдарив ОСОБА_23 один раз долонею по обличчю, але не душив, виганяв з дому, казав, що час закінчувати відносини, та вона все одно повернулась. Чи зверталась померла до лікарні, не знає. 09.05.19 ранком, повертаючись з роботи, зустрів ОСОБА_24 , запросив його в гості, вдвох випивали. ОСОБА_18 спочатку вдома не було, а коли прийшла, то були видні сліди на її обличчі, сказав ОСОБА_25 , що то він зробив їй. Цього дня ОСОБА_23 в нього не ночувала, про її смерть дізнався від жителів села. Під час слідчого експерименту неправильно показував як вона падала не ударялась при падінні, а показував неправильно, бо так сказали йому поліцейські, коли вивозили в ліс. Кров, яка була виявлена на подушці під час огляду місця події, належить йому, адже коли він йшов додому п`яний, то впав. Валентина постійно ходила в хустці. Спочатку вони з нею жили добре, а коли почала пити, то перестав цікавитись нею. Доповнюючи свідчення повідомив, що померла ОСОБА_18 проживала не з ним, а з іншим чоловіком, який бив її, всі про це знали, але свідчень таких з невідомих йому причин не надали. Медсестра ОСОБА_26 , яка була свідком в цій справі, надавала ОСОБА_23 медичну допомогу, коли той чоловік вдарив її.

По при не визнання обвинуваченим своєї вини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що вина ОСОБА_27 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується поясненнями потерпілої, свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так допитана судом потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснювала, що померла ОСОБА_18 доводилась їй рідною сестрою. Востаннє бачились 06.05.2019 року, коли потерпіла приїжджала до с. Некрасове на поминальний день. Того дня ОСОБА_28 була дуже побита, „синя, мала синці під очима та на щоках, на лобі гуля, на шиї сліди від пальців, наче її душили. До лікарні їхати не хотіла, але одразу зізналася, що її побив п`яний ОСОБА_29 за те, що м`ясо не так покрутила на м`ясорубці, і це не вперше. Після того, як років чотири назад сестра почала жити зі ОСОБА_30 , стала випивати, він змушував шукати гроші та спиртне, обмежував у спілкуванні, забрав телефон. Після того, як одного разу потерпіла насварила його за те, що так жорстоко б`є ОСОБА_23 , пригрозила міліцією та в`язницею, перестав брати слухавку і сестрі не давав відповідати на дзвінки. 09.05.2019 року зателефонував син ОСОБА_31 і повідомив, що матір знайшли без свідомості приблизно за пів кілометра від дому і везуть до лікарні у м. Глухів. Після проходження МРТ її помістили в реанімацію, нейрохірург сказав, що шансів немає. Із сином у сестри були гарні стосунки. Щодо слідів від наручників на руках обвинуваченого, то одразу після похорон ОСОБА_32 йшов від місцевих алкоголіків, підійшов до неї (потерпілої) і сказав: „ ОСОБА_33 , прости, я вбив, після чого вона вдарила його сумкою і попросила поліцію забрати, щоб не вбила, тоді йому наділи наручники, посадили в білу машину та провезли метрів з 20. Це було 15.05.2019.

Свідок ОСОБА_34 в суді першої інстанції пояснював, що померла ОСОБА_18 була його матір`ю. Він навчається у ОСОБА_35 , тому мешкав окремо, приїжджав на вихідні. Обвинувачений постійно нецензурно лаявся на матір, вимагав, щоб щось для нього робила, зазвичай бив його матір коли був п`яний, десь раз на тиждень, бо „по пляшку не пішла, домашня птиця пропадала, грубу не розтопила чи з подібних причин, казав, що вб`є її, вона постійно про це розповідала, але лише коли ОСОБА_8 не було поряд. Після таких сварок кожен раз поверталася, казала, що до поліції не піде, заяв писати не буде краще повіситься. Про це він неодноразово мав бесіди з обвинуваченим. 05.05.2019 року ОСОБА_8 побив матір, бо неправильно покрутила м`ясо. 06.05.2019 року, приблизно о 08 годині ранку, мати прийшла вже побита (побита була ще попереднього дня) з синцями на обличчі, на кладовище з цієї причини не ходила. Крім ОСОБА_36 ні на кого не скаржилась, що били. 09.05.2019 року приходила «синя», казала, що крутиться голова, полежала годину чи дві, а ввечері її знайшли лежачою на вулиці і повезли до лікарні. До стосунків з ОСОБА_37 вона алкоголь зовсім не вживала. Сам не бачив, як обвинувачений бив матір, але бувало, що ОСОБА_38 зізнавався, чув як просив пробачення. Останню ніч в їх будинку не ночувала.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції повідомила, що тітку востаннє бачила у поминальний день, у вівторок. Коли вони з матір`ю ОСОБА_9 приїздили в с. Некрасове, то зайшли до ОСОБА_39 , де бачились з тіткою ОСОБА_23 , яка була дуже побитою, з розбитим переніссям, фіолетовими синцями по всьому обличчю та шиї (синяки були як 4 пальці), сказала, що це зробив ОСОБА_38 . 09.05.19 її мати зателефонувала ОСОБА_22 і сказала треба їхати в лікарню, у вівторок вона відмовилась їхати в лікарню. Лікар сказав, що травми у тітки давні, а потім, коли відбувся набряк, то вона „впала в кому.

Свідок ОСОБА_40 зазначала, що померла ОСОБА_18 доводилась їй рідною сестрою по матері, востаннє бачились приблизно півроку тому. Свідок постійно проживає в м. Глухові, але 06.05.19, в поминальні дні, була в селі Некрасове, але ОСОБА_23 не бачила. За життя сестра завжди ходила в синяках, бо її бив співмешканець ОСОБА_38 , про це їй постійно телефонували сусіди та повідомляли, що знову побив, інколи розбороняли. Всі знали, що її бив ОСОБА_38 . Крім нього її ніхто не бив. Раніше ОСОБА_23 була дуже гарною господинею, але потім почала випивати, занапастила двір, не працювала, отримувала на сина допомогу по втраті годувальника (за чоловіка). Ввечері 09.05.19 їй зателефонував її син ОСОБА_41 який мешкає в с. Некрасове, та повідомив, що ОСОБА_42 погано.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що з померлою ОСОБА_43 перебував у відносинах років чотири, постійно разом не проживали, в неї була своя хата, а до Стаса ходила. ОСОБА_8 знала як людину спокійну, не агресивну. 05.05.19 зустріла ОСОБА_23 , яка була побита, обличчя синє, на голові платок, сказала їй, що побив ОСОБА_38 , а за що, побив вона не питала. До того часто то руку тягала, то ногу, то з горища впала, то ОСОБА_38 побив. Вона питала, чого та ходить до ОСОБА_44 , ОСОБА_28 казала, що вже забрала речі і не піде знову, але він попросив пробачення і та повернулась. Із ОСОБА_37 на цю тему не розмовляла, тільки з Валею, а синякі всі бачили і всі знали, ОСОБА_38 мало спілкувався з людьми. 06.05.19 ОСОБА_28 приходила до неї по картоплю щоб город садить, вона їй насипала картоплі, допомогла на велосипед підняти, потім сусід казав, що повезла картоплю до Стаса. 08.05.19 бачила як ОСОБА_28 їхала на велосипеді до магазину, обличчя було синє, але чимось помазане. 09.05.19 у дощ бачила як ОСОБА_28 сидить біля сусідського двору. Після того її не бачила. Інших чоловіків у ОСОБА_23 не було.

Свідок ОСОБА_45 суду повідомляла, що 05.05.2019 року до неї пообіді прийшла ОСОБА_28 позичити десять гривень, і у неї на обличчі був „свіжий фіолетовий удар. Звідки він взявся не питала, а ОСОБА_28 сама не розказувала, була твереза, а через декілька днів сусідка сказала, що ОСОБА_28 в реанімації.

Свідок ОСОБА_46 в суді вказувала, що свідком події не була, ОСОБА_44 майже не знає, раніше жила з його вітчимом. Стас живе поряд з нею через дорогу. Жив із жінкою Валею, з якою вона особливо не спілкувалась. Стас після того, як вийшов із ОСОБА_47 , іноді допомагає їй (свідку) по господарству. Бачила, що ОСОБА_28 була із синяками під очима, пропонувала їй викликати «швидку». Це було приблизно 04.05.19, на голові у неї була запечена кров, відчувався начебто гнилісний запах. Звідки тілесні ушкодження, ОСОБА_28 не казала, але із синяками ходила часто. 06.05.2019 року „на проводи бачила ОСОБА_48 на вулиці, коли їхали на машині, то вона йшла від ОСОБА_44 у напрямку свого будинку. Йшла не так як завжди, наче „хилялась, було видно, що вона слабка, але не п`яна.

Свідок ОСОБА_14 в суді зазначала, що точної дати не пам`ятає, але можливо за день чи за два до смерті, до неї приходила ОСОБА_28 взяти м`ясорубку, обіцяла повернути через півгодини, але не прийшла. Тоді свідок сама пішла до ОСОБА_23 та побачила, як та в крові, побита сидить на порозі. Сказала, що її побив п`яний ОСОБА_38 . Потім вийшов син ОСОБА_49 і також підтвердив, що матір побив ОСОБА_38 . Наступного дня казала, що у неї крутиться голова, заплили очі, і вона нічого не бачить. Не розпитувала як і чим він її бив, а ОСОБА_28 жила і у нього і у себе.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що 06 або 07 травня, точніше не пам`ятає, але після обіду, ОСОБА_23 прийшла за яйцями, показала рану на голові, хустка була дуже закривавлена. Свідок дала їй перекис та бинт. Рана була „розвернута, шия та обличчя сині, із-за вуха текла кров. Спина, груди і ноги теж були сині, вона вся була синя. Сказала, що побив ОСОБА_38 . Обличчя також було набрякле, перенісся все чорне, мова дуже загальмована, у рані на голові „завівся черв`як. Свідок сказала їй їхати до сестри і дала 15 грн. 07 травня пропонувала піти до медсестри, але ОСОБА_28 відмовилась, казала, що ОСОБА_38 побив її 05 чи 06 травня, але точно не пам`ятає. Десь 09 травня знову зустріла ОСОБА_48 , яка була нібито трохи на підпитку, але можливе це було через рану. Спитала у неї, як голова, але вона лише відмахнулась, а на запитання чи бив її ОСОБА_38 , відповіла, що бив, піднімав її та кидав декілька разів об спинку дивана. Додала, що до неї (свідка) ОСОБА_38 агресії не проявляв, а його колишня дружина ОСОБА_50 поїхала від нього, казала, що життя з ним нестерпне. ОСОБА_28 до того, як почала жити зі ОСОБА_30 , мала дуже велике господарство, була гарна господиня, алкоголь майже не вживала, а зі ОСОБА_30 почала випивати. Інших чоловіків біля неї не бачила і нічого про це не чула. Зі ОСОБА_30 вона завжди була бита, синяки не сходили, була „сплошная гематома. До поліції не зверталась, чому ОСОБА_38 бив її, не казала.

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що 09.05.19 випивав з ОСОБА_8 на дачах, потім пішов дощ і, випивши пляшку самогону, вони поїхали на велосипедах додому. Пішли до ОСОБА_8 в гості, де також випивали, потім прийшла тітка ОСОБА_28 , випила чарку і щось робила по господарству. Бачив, як вона показала синяки і сказала Стасу: „Твоя робота? , на що він відповів: „Моя, і ти знаєш за що. Потім поцілувала ОСОБА_44 в щоку, випила ще 100 грам і пішла готувати сину їжу. Синці у неї були на все обличчя, яке було просто синє, раніше також бачив її із синцями, майже щодня. За кілька днів до дев`ятого травня бачив, що вона трималась за щоку.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що працював з ОСОБА_51 , який розповідав, що ОСОБА_29 постійно б`є його матір, та дізнався про це у розмові з ОСОБА_52 . Додав, що в травні за декілька днів до смерті ОСОБА_23 , бачив у неї синці, які і раніше постійно були на обличчі, але її особисто він не питав звідки вони взялись, а коли спитав у ОСОБА_36 : „Що ти начудив?, то він відповідав: „ ОСОБА_53 як повернуло. Перед тим бачив у неї на обличчі великий синяк з боку від ока, чорнуватий, посинівший, вона постійно ходила у хустці.

Свідок ОСОБА_54 зазначав, що є сусідом ОСОБА_36 і знає, що ОСОБА_38 із Валею жили разом, вона була інколи побита, але ніколи нічого не розказувала, бачив, що ходила у хустці, допомагала йому інколи перебирати картоплю. Не бачив як ОСОБА_8 її бив, але чув такі розмови. На початку травня її майже не бачив, адже був на роботі.

Свідок ОСОБА_55 повідомила, що є сусідкою ОСОБА_8 , бачила, що ОСОБА_28 ходила «синя», жила у нього, в останні дні життя бачила її також побитою. Спілкування з нею було мінімальним, нічого у неї не розпитувала. Чула як ОСОБА_38 кричав нецензурно, виганяв її, вона „огризалась, але в останні дні нічого не чула. В день смерті бачила, як вона стукала у двері до ОСОБА_56 ( ОСОБА_57 ). Зазначила, що вона завжди, і особливо останнім часом, була дуже побитою, ледь ходила.

Свідок ОСОБА_58 повідомив, що декілька разів був в гостях у ОСОБА_59 та ОСОБА_23 , живе за 820 метрів від ОСОБА_44 , не бачив, щоб ОСОБА_38 бив ОСОБА_23 , лише чув як вони скандалили. Одного разу, коли зайшов до двору, то бачив як ОСОБА_38 вдарив ОСОБА_48 долонею. Це було місяців за два до її смерті. Причина конфлікту йому невідома.

Свідок ОСОБА_26 повідомила, що працює медичною сестрою. ОСОБА_60 у минулому році приводив свою матір із синяком під оком, яке було „налите кров`ю, за медичною допомогою, казав, що її побив ОСОБА_38 . Додала, що бачила її і раніше побитою, а по селу ходили розмови, що ОСОБА_38 її постійно б`є. Вважає, що від падіння такого синця б не було, тільки від удару.

Свідок ОСОБА_61 повідомив, що працює лікарем-анестезіологом, коли ОСОБА_18 доставили до лікарні, то він був відсутній, не спілкувався з нею, вона була неконтактна, перебувала у вкрай важкому стані без свідомості, була на вентиляції легень, без нормального дихання.

Також, судом першої інстанції було вивчено та враховано на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 і ряд інших, наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема:

- протокол огляду місця події від 10.05.2019 з фототаблицями та відеозаписом з якого встановлено, що слідчим проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході якого у кімнаті № 4 виявлено пляму з нашарування речовини бурого кольору, на дивані в кімнаті № 3 виявлено подушку, на наволочці якої наявне нашарування речовини бурого кольору, що схожа на кров, чоловічу футболку, в нижній частині якої наявні плями бурого кольору, на стільці зі спинкою виявлено мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору із задньою кришкою червоного кольору з пошкодженням корпусу та екрану, жіночу хустку зеленого кольору з плямою речовини темного кольору, в кімнаті № 5 на ліжку виявлено мобільні телефони FLY та Samsung без видимих пошкоджень (т. 1, а.с. 183-197);

- протокол огляду місця події від 10.05.2019 з фототаблицями, відповідно до якого слідчим проведено огляд відкритої ділянки місцевості поблизу воріт домоволодіння АДРЕСА_3 та виявлено хустку фіолетового кольору (т. 1, а.с. 241-244);

- протокол огляду місця події від 12.05.2019 з фототаблицями, згідно якого слідчим оглянута палата інтенсивної терапії в Глухівській ЦРЛ, де знаходився труп ОСОБА_18 (т. 1, а.с. 245-251);

- протокол огляду трупа від 13.05.2019 року (т. 2, а.с. 1-3), згідно з яким на трупі ОСОБА_18 виявлені синці повік лівого та правого ока, спини, лоба, завушної ділянки зліва, шиї, правого плеча, субдуральна гематома правої півкулі головного мозку, лінійний перелом потиличної кістки з права з епідуральною гематомою в місці перелому;

- висновок експерта № 43 від 03.07.19 з додатком, згідно з яким смерть ОСОБА_18 наступила в результаті закритої черепно мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку та стиснення мозку. Це підтверджується відповідними секційно морфологічними ознаками: множинні синці голови (повік правого ока, спинки носу, повік лівого ока, лоба з права та з ліва, предвушної та завушної ділянки зліва). Крововилив м`яких покривів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні: лобної та тім`яних областей з переходом в скроневі з права та ліва 25х5-13 см, крововилив потиличної ділянки з права 6х3,5 см. Крововилив в правий та лівий скроневі м`язи. Субдуральна гематома правої півкулі головного мозку 50 мл, субдуральний крововилив основи черепу в ділянці правої середньої черепно мозкової ямки 10-15 мл, субарахноїдальний крововилив обох півкуль мозочка; в порожнині правого шлуночка крововилив об`ємом 150 мл, в порожнині лівого бічного шлуночка 40 мл рідкої крові; лінійний перелом потиличної кості з права довжиною до 6,5 см, за ходом перелому епідуральний крововилив 30 мл. За даними судової гістологічної експертизи суборахноїдальні крововиливи та вогневищеві крововиливи в речовину мозку прижиттєвого походження з початковими реактивними змінами без клітинної реакції. В препараті твердої мозкової оболонки встановлено субдуральний крововилив прижиттєвого походження з реактивними змінами без клітинної реакції. В препараті «гематома» встановлено фрагментовані компактні скупчення гемолізованих еритроцитів. Набряк головного мозку.

Смерть ОСОБА_18 настала в реанімаційному відділенні Глухівської ЦРЛ 12.05.2019 року о 21-55 год. На трупі ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження прижиттєвого характеру: закрита черепно мозкова травма, множинні синці голови (повік правого ока, спинки носу, повік лівого ока, лоба з права та з ліва, предвушної та завушної ділянки зліва). Крововилив м`яких покривів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні: лобної та тім`яних областей з переходом в скроневі з права та ліва 25х5-13 см, крововилив потиличної ділянки з права 6х3,5 см. Крововилив в правий та лівий скроневі м`язи. Субдуральна гематома правої півкулі головного мозку 50 мл, субдуральний крововилив основи черепу в ділянці правої середньої черепно мозкової ямки 10-15 мл, субарахноїдальний крововилив обох півкуль мозочка; в порожнині правого шлуночка крововилив об`ємом 150 мл, в порожнині лівого бічного шлуночка 40 мл рідкої крові; лінійний перелом потиличної кості з права довжиною до 6,5 см, за ходом перелому епідуральний крововилив 30 мл. Вищезазначені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого предмета/тупих предметів. Індивідуальні властивості будови травмуючого предмету, деталей на тілі потерпілої (в морфології ушкоджень) не відобразилися. Вище вказані тілесні ушкодження мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілої, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Синці на голові потерпілої мають давність утворення 5-7 діб до моменту настання смерті потерпілої. Синці кінцівок та шиї утворились внаслідок дії тупого предмету/тупих предметів, індивідуальні властивості будови травмуючого предмету в морфології ушкоджень не відобразились, по ступіню тяжкості це легкі тілесні ушкодження, причинного зв`язку з настанням смерті потерпілої не мають. Давність до 3-5 діб до моменту настання смерті потерпілої. На момент смерті ОСОБА_18 була тверезою (т. 2, а.с. 4-8);

- висновок експерта № 516 з додатком, з якого встановлено, що кров ОСОБА_18 належить до групи А з ізогемаглютеніном анти-В та супутнім антигеном Н (т. 2, а.с. 15-16);

- висновок експерта № 517 з додатком, відповідно до якого кров ОСОБА_8 належить до групи А з ізогемаглютеніном анти-В та супутнім антигеном Н (т. 2, а.с. 12-13);

- висновок експерта № 518 з додатком, згідно якого кров на жіночій хустці, вилученій під час ОМП, може походити як від ОСОБА_18 , так і від ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 19-21);

- висновок експерта № 520 з додатком, згідно якого на вирізі тканини, в судовій ухвалі вказаному як «фрагмент наволочки з подушки», наданому на дослідження, знайдено кров людини, можна сказати, що походження цих слідів крові можливе як від потерпілої ОСОБА_18 , так і від підозрюваного ОСОБА_8 (том 2, а.с.22-24).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 278 на час проведення експертизи ОСОБА_8 будь-яким психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як особа, що не є душевнохворою, ОСОБА_8 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (том 2, а.с. 47-49).

Всі вказані докази суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, оскільки всі вони, окрім протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_8 , учасниками справи з приводу їх належності, достовірності та допустимості в суді першої інстанції не оспорювалось, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони отримані в порядку, визначеному КПК України, узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх отримання.

Доводів на спростування вказаного в ході апеляційного перегляду справи жоден з апелянтів не навів, тим самим не поставив під сумнів допустимість і законність вище перелічених доказів.

При цьому колегія суддів не погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що в порушення ст. 374 КПК України суд не зазначив формулювання обвинувачення, яке він визнав доведеним, оскільки ці твердження повністю спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, де суд прямо вказав про умисні дії обвинуваченого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, детально розписав його дії, вказав про характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію, ступінь тяжкості, та наявність причинного зв`язку між умисними діями обвинуваченого, заподіяними тілесними ушкодженнями та смертю потерпілої.

Водночас двоє з апелянтів прокурор та захисник не погоджувались з трьома доказами, які суд першої інстанції хоч і поклав ніби то в основу вироку, однак вподальшому, сід дійшов висновку про визнання їх як не допустимі докази вини обвинуваченого, зокрема це слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 від 20.05.2019 року, висновок експерта № 73 від 08.07.2019 року, що здійснений на підставі показів ОСОБА_8 та покази судово-медичного експерта ОСОБА_20 , які той надавав в суді першої інстанції щодо цього висновку.

Як вбачається з доводів апелянтів, прокурор вважав ці докази належними і допустимими, тоді як сторона захисту навпаки, вбачала в них ряд недоліків які впливають на їх допустимість і як результат ставлять під сумнів їх законність в цілому. Крім цього, захисник наголошував, що суд безпідставно поклав їх в основу вироку, тоді як згодом сам же визнав ці докази не допустимими, що фактично суперечить одне одному.

Дослідивши такі доводи апелянтів колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як письмові докази вини обвинуваченого, стороною обвинувачення суду першої інстанції надавався протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.19 відповідно до якого при проведенні цієї слідчої дії у буд. АДРЕСА_2 обвинувачений показав на статисті, як наніс потерпілій ОСОБА_18 два удари в обличчя, що призвело до падіння потерпілої нижньою частиною голови ззаду на дерев`яне бильце дивана. Після взяв її двома руками за шию та душив (том 2, а.с.25-43,44).

За результатами слідчого експеримента 08.07.19 проведено судово-медичну експертизу № 73 показів ОСОБА_8 , в підсумках якої зазначено, що механізм виявлення тілесних ушкоджень, виявлених під час проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_18 , в цілому не виключає можливості їхнього утворення за умов нанесення ударів по голові ОСОБА_18 . Однак, має місце невідповідність в кількості та локалізації місць прикладання травмуючого чинника (т. 2, а.с. 45-46).

Також з матеріалів справи та змісту вироку вбачається, що судом першої інстанції допитано судово медичного експерта ОСОБА_20 який пояснював, що кількість нанесених потерпілій ударів була меншою, ніж під час проведення слідчого експерименту показав ОСОБА_8 .

Дійсно, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції вказані докази, разом з іншими вище переліченими, покладає в основу судового рішення на підтвердження вини обвинуваченого, однак потім дає оцінку самому слідчому експерименту за участю ОСОБА_8 , з якого встановлює наступне.

Так, з відеозапису слідчого експерименту, що був досліджений судом першої інстанції, встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії 20 травня 2019 року на обох руках ОСОБА_8 наявні синці на зап`ястках, які могли виникнути при застосуванні наручників.

Використання відомостей, отриманих на стадії досудового розслідування від особи, що обвинувачується у вчиненні злочину, вимагає особливої обережності, оскільки є відступом від принципу безпосередності дослідження доказів і в значному ступені обмежує права сторони захисту. Відповідно до частини 4 статті 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому статтею 225 КПК України.

У своїй постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду дійшла висновку, що протокол слідчого експерименту за певних умов може бути визнаний допустим доказом. Зокрема, для того, аби виключити обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від особи під час слідчого експерименту, сторона обвинувачення має довести, що було додержано належної правової процедури, зокрема, що:

- до особи не застосовувався протиправний тиск;

- слідчу дію проведено за волею та вільним волевиявленням особи;

- особа усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе;

- права особи на захист і правову допомогу були забезпечені;

- слідчу дію проведено за участю понятих;

- під час слідчої дії здійснювався безперервний відеозапис;

- особі були детально і ґрунтовно роз`яснено процесуальні наслідки участі в цій слідчій дії.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повідомляв, що брав участь у проведенні слідчого експерименту через нетривалий час після неодноразового вчинення у відношенні нього протиправного тиску з боку правоохоронних органів.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції він зазначав, що перед проведенням слідчого експерименту неодноразово зазнавав силового тиску з боку поліцейських з метою отримання від нього зізнання. Вперше 09.05.19, о другій ночі його забрали, а потім 11.05.19, коли перебував у с. Некрасове неподалік від будинку сусідів, до нього підійшли двоє поліцейських, забрали до автомобіля та повезли в ліс, куди пізніше приїхав ще інший патрульний автомобіль; били, наділи наручники, широким ременем від прицепа підвісили на гілку таким чином, щоб носками не діставав до землі; потім повезли до відділку, де він провів ніч на лавочці в коридорі. Поліцейський, який відомий йому як ОСОБА_62 , вимагав все розказувати як він скаже. Тому під час слідчого експерименту, побоюючись оперуповноваженого, виконував його вказівки. Адвокату, що на той час захищав його, казав про це, але той нічого не зробив.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний ОСОБА_8 23.05.2019 року слідчим суддею (т. 2, а.с. 102-103). Відомості про затримання обвинуваченого правоохоронними органами до 23.05.2019 року в матеріалах справи відсутні.

Також, з відеозапису слідчого експерименту судом було встановлено, що присутній там захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_63 звернув увагу на поранення рук та допустив, що це є наслідком застосування наручників. На що ОСОБА_8 застосування до нього наручників підтвердив, але відмовився повідомити обставини такого застосування. Слідчий на даний факт уваги не звернула.

Незважаючи на обізнаність захисника та слідчого за вказаними обвинуваченим фактами до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України за № 0000138 лише 01 жовтня 2020 року, після їх виявлення під час судового розгляду. Матеріали кримінального провадження передані за підслідністю до ТУ ДБР у м. Полтава. На день винесення даного вироку відомості про завершення досудового розслідування суду не надані, матеріали кримінального провадження не містять документів, які свідчили б про те, що ця заява обвинуваченого була спростована в ході ефективного розслідування.

З огляду на викладене, зокрема зважаючи на обставини про які повідомив обвинувачений, а саме незареєстроване перебування під контролем поліції, застосування фізичного насильства та погроз, відсутність належної правової допомоги та відповідного реагування слідчого у сукупності, дійсно можуть свідчити про неправомірний тиск на нього і, таким чином, є суттєвими для вирішення питання про допустимість позасудових свідчень обвинуваченого.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 3 Конвенції вимагає, аби розслідування небезпідставних скарг про погане поводження було ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, у тому числі показань очевидців та експертних висновків.

Саме на цих підставах судом першої інстанції вказаний слідчий експеримент і визнаний не допустимим доказом вини обвинуваченого, а оскільки в подальшому висновок експерта № 73 побудований на показах ОСОБА_8 наданих ним саме на цьому слідчому експерименті, і покази судового експерта ОСОБА_20 також надавались в межах цього висновку, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх недопустимість.

В свою чергу доводи прокурора про протилежне, зокрема про те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 слід визнати належним доказом його вини, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вони не спростовують встановлених вище судом першої інстанції обставин.

Висновки прокурора, про те, що сліди від кайданок на руках ОСОБА_8 свідчать лише про застосування відносно нього спеціальних засобі після його затримання, що відбулось після повідомлення потерпілої про неправомірну поведінку останнього, прямо не спростовують версію обвинуваченого про застосування відносно нього працівниками правоохоронних органів недозволених методів, більше того, коли відомості по вказаному факту внесені до ЄРДР і триває розслідування зазначених обвинуваченим обставин. Сам факт повідомлення обвинуваченим та захисником про застосування насильства на стадії судового розгляду, а не раніше, також, на переконання колегії суддів , є не достатнім для визнання доводів прокурора в цій частині, обґрунтованими, оскільки дану обставину обвинувачений пояснює зміною захисників, коли перший з них не відреагував на вказаний факт, а вже за участю другого було прийнято рішення повідомити суд про наявність таких обставин.

З огляду на викладене, в порядку принципу «плодів отруйного дерева», як вказувалося вище, і було визнано не допустимим доказами висновок експерта № 73 щодо цього висновку також не допустимим доказом, що на переконання колегії суддів є правильним.

І крім того, заявляючи апеляційну вимогу про надання доказу іншої оцінки, ніж надав йому суд першої інстанції, прокурор на заявляв клопотання в суді першої інстанції про повторне дослідження цих доказів, що також унеможливлює, без дослідження доказів, визнати доводи прокурора обґрунтованими в цій частині.

Водночас колегія суддів погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що суд безпідставно послався на протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року та висновок судово-медичної експертизи № 73 від 08.07.2019 року (яка була проведена за результатами слідчого експерименту з ОСОБА_8 як на докази, на підтвердження вини обвинуваченого, тоді як згодом визнав ці ж докази не допустимими, що вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в цій частині.

Тому, керуючись п.2 ч.1 ст. 409 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання на:

- протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року при проведенні слідчої дії в будинку АДРЕСА_2 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 73 від 08.07.2019 року (яка була проведена за результатами слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року), як докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується твердження прокурора в апеляційній скарзі про безпідставний висновок суду про те, що не було підтверджено обвинувачення щодо причетності ОСОБА_8 до спричинення потерпілій ОСОБА_18 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді перелому основи черепа, то колегія суддів зазначає, що по-перше прокурором жодних клопотань в суді апеляційної інстанції про дослідження доказів, на підтвердження цієї обставини не заявлялось, а по-друге в своїй сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, які визнанні допустимими та належними, ці обставини жодним чином не виключають в діях обвинуваченого наявності складу інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої, оскільки в останньої, відповідно до висновку експерта встановлено рад ушкоджень в області голови, які і стали причиною її смерті та носять причинний зв`язок з діями обвинуваченого, які встановлені на підставі як письмових доказів, так і допиту потерпілої і ряду свідків, пояснення яких узгоджуються між собою.

Версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпіла ОСОБА_18 проживала не з ним, а з іншим чоловіком, який її бив, в ході розгляду судом першої інстанції перевірялась, однак не знайшла свого підтвердження, оскільки не підтверджуються доказами та спростовуються показаннями всіх допитаних свідків та потерпілої, які вказували на тривале спільне проживання обвинуваченого з ОСОБА_18 та відсутність інших чоловіків, крім сина, в її оточенні. Вказане ні обвинуваченим, ні стороною захисту в ході апеляційного перегляду справи не спростовано.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з яким не погоджувався прокурор, вважаючи його надто м`яким, а тому просив вирок суду в цій частині скасувати і призначити обвинуваченому покарання замість 8 років 6 місяців позбавлення волі - 10 років позбавлення волі, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, думку потерпілої, яка просила призначити покарання у виді позбавлення волі, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає алкогольними напоями, офіційно не працевлаштований, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, що узгоджується із санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, колегія суддів за своїм видом та розміром вважає таким, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, де як на підстави для призначення обвинуваченому більш суворого покарання він посилався на не визнання ОСОБА_8 вини, відсутність каяття, та не сприяння у розкритті злочину, то колегія суддів не може визнати їх підставами для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора в цій частині, оскільки вказані обставини хоч і мають місце, однак як наслідок судом першої інстанції обставин які б могли пом`якшити обвинуваченому покарання не встановлено. Сама ж позиція обвинуваченого є його правом.

Щодо інших тверджень прокурора, в частині характеризуючих особу обвинуваченого даних, який не працює, зловживає спиртним та веде антисоціальний спосіб життя, то вони були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання. Залежність потерпілої від обвинуваченого, про що також вказував прокурор, то такі доводи колегія суддів вважає сумнівними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що потерпіла з обвинуваченим в шлюбі не перебували, майна спільного не мали, в кожного з них було своє житло, в яке потерпіла не була позбавлена можливості повернутися та припинити проживання з обвинуваченим, який застосовував до неї насильство.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає, тоді як апеляційну скаргу захисника вважає за необхідне частково задовольнити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на ті докази вини обвинуваченого, які суд визнав не допустимими.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 411, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року відносно ОСОБА_8 , змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на:

- протокол слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року при проведенні слідчої дії в будинку АДРЕСА_2 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 73 від 08.07.2019 року (яка була проведена за результатами слідчого експерименту з ОСОБА_8 від 20.05.2019 року), як докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4