ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1207/21 Номер провадження 11-сс/814/247/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 25 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора, а тимчасово вилучене під час огляду місця події 15.02.2021 року майно, а саме: автомобіль марки „ЗІЛ, моделі 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , частина дерев зі слідами розпилу, товарно-транспортні накладні, власником яких є ОСОБА_7 , повернуто їх законним володільцям.
Як вбачається зі змісту клопотання, підрозділом дізнання Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000201 від 16.02.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що 15.02.2021 року, о 10.26 год., під час несення служби, працівниками поліції було зупинено автомобіль марки „ЗІЛ, моделі 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , в багажному відділенні якого було виявлено частини дерев зі слідами розпилу.
Під час огляду місця події, вказаний транспортний засіб та виявлені документи на частину деревини зі слідами розпилу, товарно-транспортні накладні на перевезення деревини, було вилучено у встановленому законом порядку.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля марки „ЗІЛ, моделі 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_8 .
Постановою дізнавача СД Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 16.02.2021 року автомобіль марки „ЗІЛ, моделі 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , із деревиною та документи на частину деревини зі слідами розпилу, товарно-транспортні накладні на перевезення деревини визнано речовими доказами.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки ОСОБА_7 займається підприємницькою діяльністю, на підставі укладених договорів підряду з різними підприємствами, надає послуги з видалення зелених насаджень, зокрема, валяння сухостійних, аварійних дерев, обрубування гілок, їх вивезення, а також займається реалізацією дров`яної продукції. При цьому, 15.02.2021 року ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_7 здійснював перевезення дров покупцю ОСОБА_10 на транспортному засобі марки „ЗІЛ, моделі 138А, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовувався у підприємницькій діяльності, що підтверджується поясненнями ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , накладною №4 від 15.02.2021 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків фактичним обставинам провадження, та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на автомобіль, деревину та товарно-транспортні накладні, шляхом встановлення заборони їх відчуження, розпорядження та користування. Вказує, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є матеріальними об`єктами, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже потребують вжиття заходів щодо їх збереження.
Вказує, що виявлена в багажному відділенні автомобіля деревина не містила на собі будь-яких спеціальних маркувань або номерних позначень, що свідчить про протиправний шлях її походження. При цьому, документів на підтвердження законності походження деревини, ні водій ОСОБА_11 , ні власник майна ОСОБА_7 не надали.
Відповідно до даних МЮУ, основним видом діяльності ФОП „ ОСОБА_7 є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Інформація про зайняття ОСОБА_7 діяльністю з порубки та реалізації деревини, в реєстрі МЮУ відсутня.
Крім того, із виявленим під час огляду місця події майном необхідно провести ряд слідчих дій та експертних досліджень.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд провадження за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6 , які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
З матеріалів провадження вбачається, що підрозділом дізнання Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000201 від 16.02.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт вилученого під час обшуку майна, прокурор зазначив, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя перевірив вказані обставини та дійшов правильного висновку про те, що законних підстав для накладення арешту немає.

Диспозицією ст.356 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Суспільна небезпечність злочину визначається тим, що він порушує встановлений порядок реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, призводить до дезорганізації нормальної діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, а також до порушення прав та законних інтересів інших фізичних та юридичних осіб.
Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами, наприклад, усупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу, вселяється в надану йому квартиру, не дочекавшись, доки її покинуть колишні мешканці, або вселяється у вільну квартиру без наявності ордера, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна тощо.
Проте, прокурор у своєму клопотанні не навів жодних об`єктивних даних про існування факту вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України, що унеможливлює застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, досудове розслідування злочинів, передбачених ст.356 КК України, у відповідності до ст.477 КПК України має проводитися у формі приватного обвинувачення на підставі заяви потерпілого, якої у даному кримінальному провадженні немає.
Таким чином слідчий суддя, у відповідності до вимог ст.ст. 171, 173 КПК України, вірно оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власників майна та третіх осіб.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 25 лютого 2021 року, якою відмовлено в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000201 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4