Провадження № 11-кп/4820/601/21
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2020 року за № 0000114 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Хмельницької обласної прокуратури на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Ярмолинецького району Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, фізичної особи підприємця, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки ухвалено виконувати реально.
Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 371 662 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Речовий доказ автомобіль «RENAULT TRAFIC», р.н. НОМЕР_1 , ухвалено повернути ОСОБА_10 за належністю відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Арешт, накладений на вказаний автомобіль скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4223 грн. 94 коп. процесуальних витрат.
За вироком суду, ОСОБА_7 17 березня 2020 року близько 13 год. 20 хв., у світлу пору доби, без опадів, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT TRAFIC», р.н. НОМЕР_1 , вантажного типу, під`їхав по тротуарі до магазину «Риба», який розміщений на зупинці громадського транспорту «Автопарк» по вул. Тернопільській в м. Хмельницькому, куди підвіз будівельний матеріал, оскільки здійснював ремонтні роботи фасаду приміщення цього магазину.
Після вивантаження будівельних матеріалів того ж дня близько 13 год. 50 хв. ОСОБА_7 , керуючи вищевказаним автомобілем та розпочавши рух заднім ходом по тротуару в напрямку від вул. Кам`янецької до вул. Молодіжної в м. Хмельницькому, порушуючи вимоги пунктів 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. (далі ПДР), проявив неуважність, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасника руху, а також для забезпечення безпеки свого руху та запобігання створення небезпеки іншим учасникам руху не звернувся за допомогою до інших осіб.
В порушення вищевказаних вимог ПДР ОСОБА_7 , діючи з необережності, легковажно та самовпевнено, під час руху заднім ходом навпроти входу до магазину «Гном», який розташований по вул. Тернопільській, 18 в м. Хмельницькому, здійснив наїзд задньою частиною автомобіля «RENAULT TRAFIC», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася по тротуару позаду автомобіля у попутному напрямку в межах габаритів його задньої частини. Від наїзду пішохід ОСОБА_11 впала на дорожнє покриття та через її тіло відбувся переїзд задніми колесами автомобіля під керування ОСОБА_7 , який продовжував рух заднім ходом.
Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі, множинних двобічних переломів ребер, розриву міжреберних м`язів передньої стінки грудної клітки, перелому тіла груднини, перелому четвертого грудного хребця із розривами міжхребцевого диску та повздовжніх зв`язок хребта на даному рівні, переломів остистих відростків 4-11 грудних хребців, множинних розривів плеври та легень, крововиливів в м`які тканини правої передньо-бокової поверхні грудної клітки та грудного відділу хребта, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та у клінічному перебігу, які є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням її смерті.
Такі наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з допущеними ОСОБА_7 порушеннями вимог пунктів 2.3 (б), 10.1, 10.9 ПДР.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
В решті вирок залишити без змін.
Посилається на те, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
Не врахував його поведінку, який нехтуючи перевагою пішохода, що рухалася по тротуару, здійснив на неї наїзд під час руху автомобілем заднім ходом.. При цьому жодних заходів, щоб переконатись у безпечності руху, не вчиняв. Окрім того, обвинувачений потерпілим шкоду не відшкодував, участі у похованні загиблої не брав, перед потерпілими вибачився лише через рік після пригоди в суді першої інстанції під час судових дебатів.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про зміст оскаржуваного судового рішення, думку прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового з підстав, зазначених в його апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та потерпілого про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої прокурором апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також в частині цивільних позовів жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, кваліфіковано правильно.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, вчинив тяжкий, проте необережний злочин, в стані сп`яніння не перебував та думку потерпілих, які просили ОСОБА_7 суворо не карати та не позбавляти волі. Він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, тому суд обґрунтовано визнав вказане обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.

Окрім того, суд правильно врахував і висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у мінімальному розмірі. Також, суд прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 у відповідності до ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу.
Разом з тим, правильно призначено і додаткове покарання у виді реального позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 також вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_8 просив не позбавляти ОСОБА_7 волі та суворо його не карати. Також пояснив, що обвинувачений відшкодував моральну шкоду в сумі 108 000 грн.
Врахувавши вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується, що таке основне покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів також погоджується із розміром додаткового покарання, яке слід виконувати реально. Підстави для його збільшення, як того просить прокурор відсутні.
Посилання прокурора на те, що суд при призначенні основного покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений шкоду взагалі не відшкодував, вибачився перед потерпілими лише в місцевому суді під час судових дебатів, не заслуговують на увагу суду та спростовуються поясненнями обвинуваченого та потерпілого, наданими в апеляційному суді.
За таких обставин, апеляційний суд вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4