Дата документу 26.05.2021 Справа № 315/970/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/970/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1000/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська УВП (№11)»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Пологівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2021 року було продовжено строк застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, не змінилися та продовжують існувати на теперішній час.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що він вже довгий час тримається під вартою, а саме, 2 роки.

Вказує, що посилання на те, що в нього відсутнє місце проживання не відповідає дійсності, оскільки в нього є місце проживання з його батьками, де він і зареєстрований.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що доводи про наявність у обвинуваченого житла не спростовують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказав, що у суді першої інстанції залишилось допитати ще одного свідка та можливо повторно потерпілого, при цьому обвинувачений відкрито погрожує свідкам фізичної розправою після звільнення з місць позбавлення волі.

Повідомлений належним чином захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги, призначеного на 26 травня 2021 року не надав.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких умисних злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, а маючи не зняту та не погашену судимість, обвинувачується знову у вчиненні новий умисного тяжкого злочину через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він вже 2 роки перебуває під вартою, то слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Доводи обвинуваченого з приводу наявності в нього місця проживання не можуть слугувати дійсною гарантією відсутності у останнього наміру переховуватися від суду та не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Пологівського районного суду Запорізької області від 2 квітня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 травня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4