Справа № 474/707/20
Провадження № 1-кс/474/155/21
УХВАЛА
Іменем України

31.05.21 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянув скаргу підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, внесеного 01.09.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, про скасування постанови слідчого та зобов`язання слідчого вчинити дії, -

встановив:

27.05.2021р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 , в якій останні просять:

- скасувати постанову слідчого СВ ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 24.05.2021 року (далі - оскаржувана постанова) по матеріалам кримінального провадження № 00000228 про відмову в клопотанні підозрюваного ОСОБА_4 від 21.05.2021 року про тимчасовий доступ до речей;
- зобов`язати слідчого СВ ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області звернутися до слідчого - судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей з метою вилучення відео реєстратора по вул. Г.Врадїївщини, 77, в смт. Врадіївка власником відео реєстратора якого, є Врадіївська селищна рада Миколаївської області в стм. Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини, 120, для встановлення фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення.
Скарга обґрунтована тим, що 21.05.2021р. на адресу СВ Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області подано клопотання про звернення слідчим з клопотанням до слідчого судді, в порядку глави 15 КПК України, про тимчасовий доступ до речей з метою вилучення відео реєстратора по АДРЕСА_1 , належного Врадіївській селищній раді, для вилучення відеозапису про події, які мали місце 31.08.2020р., в період часу з 07 год. до 08 год., за адресою АДРЕСА_1 , який може підтвердити не причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Однак слідчою СВ Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_5 (далі - слідча) оскаржуваною постановою без відповідної мотивації, правового обґрунтування своїх висновків, безпідставно, виключно з формальних підстав було відмовлено в задоволення клопотання.
Так сторона захисту вважає, що слідча, в порушення норм КПК України, безпідставно відмовила в задоволенні клопотання, оскільки тягар доказування причетності підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства покладено на слідчого, прокурора. Крім того слідча у оскаржуваній постанові посилається на довідку Врадіївської селищної ради № 62-12-01 від 24.05.2021р. щодо неможливості надання відеозапису через те, що останній не зберігся, однак не зазначає жодних доказів, що відеозапис не зберігся чи був знищений.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги та просив її задовольнити, з підстав зазначених в останній.

Підозрюваний ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки належним чином не повідомив. Водночас, оскільки в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_3 вважаю за можливе розглянути скаргу без участі підозрюваного.

Слідча, будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, водночас 31.05.2021р. звернулася до слідчого судді із заявою, в якій просить відмовити в задоволенні скарги та розглянути останню за її відсутності через неможливість з`явлення в судове засідання, оскільки перебуває в складі слідчо-оперативної групи.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчої не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення захисника ОСОБА_3 , дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 31.08.2020р. до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що 31.08.2020р., близько 08 години, ОСОБА_4 перебуваючи по вулиці Паркова в смт. Врадіївка Миколаївської області, на ґрунті неприязних відносин, спричинив тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_6 , у виді перелому плечової кістки лівої руки.

01.09.2020р. Врадіївським ВП ГУНП в Миколаївській області, розпочато кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

20.04.2021р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

21.05.2021р. захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчої з клопотанням, в якому просив слідчу звернутися до слідчого судді з клопотанням, в порядку глави 15 КПК України, про тимчасовий доступ до речей з метою вилучення відео реєстратора по вул. Героїв Врадіївщини, 77, смт. Врадіївка, належного Врадіївській селищній раді, для вилучення відеозапису про події, які мали місце 31.08.2020р., в період часу з 07 год. до 08 год., за адресою АДРЕСА_1 , який може підтвердити не причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
24.05.2021р. слідча винесла оскаржувану постанову, якою відмовила в задоволенні вищевказаного клопотання мотивуючи це тим, що з метою виконання вказаного клопотання та вимог п. 4 ч. 2 ст. 160 КПК України до Врадіївської селищної ради було направлено вимогу слідчої № 4588/69-2021 від 22.05.2021р. про надання інформації, згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, щодо наявності інформації про події 31.08.2020р., які фіксувалися камерою відеоспостереження, встановленою біля домоволодіння ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 62-12-01 від 24.05.2021р. Врадіївської селищної ради, встановлено, що інформація з камер відеоспостереження, які встановлені Врадіївською селищною радою в рамках програми Безпечне місто зберігається протягом 30 діб на відеореєстраторі та надати відеозапис подій за 31.08.2020р. не є можливим, так, як він не зберігся. Крім того, на теперішній час система відеоспостереження не працює.
Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Згідно п.п. 8, 9, 12 ч. 3 та 5 ст. 42 КПК України підозрюваний має право: збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази; брати участь у проведенні процесуальних дій; заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.

Підозрюваний має також інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Порядок отримання доступу до речей і документів врегульовано ст.ст. 159-166 КПК України.

Так, зокрема, ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 160 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

У клопотанні зазначаються підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, приходжу до висновку, що слідча у оскаржуваній постанові належним чином мотивувала та обґрунтувала підстави для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 , оскільки слідча вжила заходів щодо з`ясування наявності у Врадіївській селищній раді відповідного відеозапису, з метою виконання приписів п. 4 ч. 2 ст. 160 КПК України, та отримала офіційну відповідь про його відсутність, що і було покладено в основу оскаржуваної постанови.
Крім того слід зазначити, що ст.ст. 42, 46 та 93 КПК України надано право стороні захисту ініціювати питання про проведення процесуальних дій, однак це не означає, що сам факт ініціювання є безумовною підставою для проведення певної процесуальної дії.
Вказане узгоджується з приписами ст.ст. 40 та 220 КПК України, які визначають принцип самостійності слідчого у своїй процесуальній діяльності, в тому числі, щодо визначення доцільності проведення слідчих чи інших процесуальній дії, з огляду на об`єктивні обставини встановленні в кримінальному провадженні, та порядок розгляду слідчим клопотань учасників кримінального провадження.
Також слід наголосити на тому, що ст.ст. 42, 46, 93 та 160 КПК України як підозрюваному так і захиснику надано право самостійно звернутися до слідчого судді з клопотанням про отримання доступу до речей та документів.
Отже з сукупності вищевикладеного слідує, що скарга підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 є безпідставною та необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, внесеного 01.09.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, про скасування постанови слідчого та зобов`язання слідчого вчинити дії - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 01 червня 2021р.

Слідчий суддя ОСОБА_1