ЄУН № 336/2121/21
пр. № 1-кп/336/464/2021
УХВАЛА
Іменем України
21 липня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання захисника про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України, яке надійшло з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Захисником заявлено клопотання про повернення клопотання прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України через неконкретність.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, вказуючи, що він не згоден з висновком судової психіатричної експертизи.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти повернення клопотання.

При вирішенні питання про можливість призначення кримінального провадження до розгляду суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У відповідності до клопотання ОСОБА_4 28.12.2020 року приблизно о 20.30 годині, маючи умисел на умисне знищення або пошкодження чужого майна. вчиненого шляхом підпалу, прибув до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2020 року.

Далі ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, облив дерев?яну шафу невстановленою рідиною та підпалив її, спричинивши пожежу. Від злочинних дій ОСОБА_4 відбулось займання квартири. Внаслідок вчиненого підпалу квартиру, яка належить ОСОБА_6 , було пошкоджено, чи завдано останній матеріальної шкоди.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, за ст. 194 ч. 2 КК України.

Статтею 292 ч. 2 КПК України визначено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Відповідно до ст. 291 ч. 3, 4 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

Однак, вищевказаним вимогам клопотання не відповідає у зв`язку з наступним.

Статтею 194 ч. 2 КК України передбачено відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.
При цьому кримінальна відповідальність за умисне знищення або пошкодження майна настає виключно за умови, що майно, яке було знищене або пошкоджене, було чужим, тобто не належало самому підозрюваному (обвинуваченому), вартість знищеного або пошкодженого майна в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. Це логічно випливає із словосполучення «те саме діяння», яке застосовано законодавцем при викладенні диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України. В іншому ж випадку кримінальна відповідальність за ст. 194 ч. 2 КК України мала б наступати у разі пошкодження або знищення будь-якого чужого майна шляхом підпалу або вибуху (наприклад за знищення шляхом підпалу чужого сірника).
Натомість в клопотанні не вказано яке саме майно було пошкоджено або знищено та яка матеріальна шкода настала внаслідок таких дій.

Крім того, відповідно до викладення обставин, які прокурор вважає доведеними, ОСОБА_4 пошкодив квартиру, натомість як його діяння кваліфіковані одночасно як і знищення, і пошкодження чужого майна.

Що саме було знищено чи пошкоджено має суттєве значення для кваліфікації дій ОСОБА_4 , адже відповідальність за ст. 194 КК України настає за знищення або пошкодження виключного чужого майна, між тим як квартира належить як потерпілій ОСОБА_6 , так і самому ОСОБА_4 на праві спільної власності, про що вказано у клопотанні.

Оскільки в клопотанні не зазначені істотні обставини, які мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні, а кваліфікація дій ОСОБА_4 суперечить викладеним обставинам, тож суд вважає, що клопотання не відповідає вимогам КПК України.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невідповідність клопотання положенням КПК України, суд вбачає підстави для повернення його прокурору.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 194 ч. 2 КК України, повернути прокурору Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Суддя ОСОБА_1