Дата документу 20.04.2021 Справа № 337/3609/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/3609/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/903/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, є особою без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

09 листопада 2011 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

15 травня 2012 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.ч.1,2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

14 червня 2012 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.ч.2,3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяці позбавлення волі. 04 травня 2016 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 7 місяців 1 день;

19 березня 2020 року до Хортицького районного суду м.Запоріжжя направлено обвинувальний акт за ч.1 ст.309 КК України,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2021 року, якою клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 25 березня 2021 року по 23 травня 2021 року включно, задоволене.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ризики, які встановлені судом першої інстанції, стороною обвинувачення не доведені.
З приводу оголошення його у розшук в іншому кримінальному провадженні зазначає, що він не отримував судову повістку та не був обізнаний про день, час та місце розгляду провадження.
Також він має дітей, які знаходились на його утриманні, та батька, 1949 року народження.
Вину у кримінальному провадженні він визнав частково, оскільки він не крав, а знайшов барсетку, всі документи він повернув слідчому та сказав останньому місцезнаходження барсетки. Потерпілий до нього претензій не має.

Згідно з ухвалою суду, 02 вересня 2020 року до Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб - до 19 жовтня 2020 року включно, який ухвалою суду від 28 січня 2021 року був продовжений на 60 діб - до 28 березня 2021 року включно.
Прокурором заявлено клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтоване тим, що на цей час ризики, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зникли та не перестали існувати, а до закінчення строку тримання під вартою до 28 березня 2021 року у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, мотивуючи тим, що в нього є двоє дітей, один з яких є неповнолітнім. Крім того, зазначив, що в нього є батько похилого віку, та те, що йому є де жити, він може проживати під час розгляду кримінального провадження у батька.
Захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні проти продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, просила застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про застосування вказаного запобіжного заходу, прокурор має навести обґрунтування необхідності запобіжного заходу з посиланням на ризики, зазначенні у статті 177 КПК України, неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тощо (ст.184 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, існують на даний час, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.
Обвинувачений раніше судимий, судимості не зняті та не погашені; в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебувало інше кримінальне провадження відносно нього за ч.1 ст.309 КК України, в межах якого, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_6 був оголошений у розшук через неодноразове неприбуття в судові засіданні без поважних причин; на цей час знову обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину; згідно з наданими суду матеріалами провадження, обвинувачений ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, є особою без місця реєстрації, проживає в орендованій квартирі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про існування вищевказаних ризиків і про те, що інші більш м`які запобіжні заходи, з огляду на фактичні обставини правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання та особу обвинуваченого, будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не є переконливими, ці доводи були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, в нього є батько похилого віку, та на його утриманні знаходяться діти, об`єктивно нічим не підтверджені, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не зменшують встановлених ризиків.
Доводи обвинуваченого про те, що він безпідставно був оголошений у розшук, також не підтверджені у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що в обвинувальному акті невірно викладені фактичні обставини, є передчасними та мають перевірятися в установленому законом порядку судом першої інстанції.
Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 березня 2021 року, якою клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 25 березня 2021 року по 23 травня 2021 року включно, задоволене, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4