Дата документу 02.07.2021 Справа № 333/663/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/663/21 Головуючий в 1 інст. Круглікова А.В.
Провадження №11-кп/807/1190/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого Дадашевої С.В.,

суддів Гончара О.С., Рассуждай В.Я.,

при секретарі Аксьоновій О.А.,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с.Шахтарське, Великоновоселківського району, Донецької області, яка не заміжня, має середню освіту, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст.119 КК України,

за участю прокурора Богача С.О. в режимі відеоконференції з приміщенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя,

захисника - адвоката Кірноса Є.С. - в режимі відеоконференції з приміщенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя,

обвинуваченої ОСОБА_1

Захисник - адвокат Кірнос Є.С. звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_1 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, по 06 серпня 2021 року включно, задоволене; продовжено щодо останньої строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, по 06 серпня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Кірнос Є.С. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ОСОБА_1 постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , якщо до неї буде застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, то взагалі будуть відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається суд. Таким чином, стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває зазначений вище обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, не має на утриманні людей похилого віку, малолітніх чи неповнолітніх дітей, тобто не має стійких соціальних зв`язків, тому, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 підтримала заявлене прокурором клопотання.

Обвинувачена ОСОБА_1 , захисник Кірнос Є.С. заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання.

Крім того, захисник - адвокат Кірнос Є.С. просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю.

Заслухавши доповідь судді;

обвинувачену ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Кірноса Є.С., які підтримали апеляційну скаргу, просили оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як свідчать матеріали провадження, підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_1 , доводи її захисника, думка прокурора, потерпілої та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих суду матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст.119 КК України, які є тяжкими та нетяжким злочинами.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно з наявними матеріалами провадження, обвинувачена ОСОБА_1 міцних соціальних зв`язків не має, не працює, тобто не має законного джерела доходу; покарання, що загрожує їй, у разі визнання її винуватою у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, є суворим, в т.ч. у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що стосовно ОСОБА_1 до надійшов інший обвинувальний акт щодо останньої за ч.2 ст.185 КК України. Обставини правопорушення аналогічні. На теперішній час кримінальні провадження об`єднані в одне. Викладене ніким не спростовано. З зазначеного приводу від сторони захисту заперечень не надійшло.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_1 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченої характер та ступінь тяжкості інкримінованих останній правопорушень та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_1 під вартою.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тяганини з боку суду не вбачається.

Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не є переконливими, ці доводи були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої ОСОБА_1 за вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, та вчинення неправомірних дій щодо неї під час досудового розслідування та про процесуальні порушення при проведенні слідчих дій, мають перевірятися при розгляді провадження судом першої інстанції в установленому законом порядку.

Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не входить.

Відомості про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Кірноса Є.С. залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2021 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_1 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, по 06 серпня 2021 року включно, задоволене; продовжено відносно останньої строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, по 06 серпня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

Дадашева С.В. Гончар О.С. Рассуждай В.Я.