Справа № 357/1270/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2232/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2021 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком - один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок матеріальної шкоди 2881,76 гривень, та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривен, завданої в наслідок вчинення злочину.
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, 11 серпня 2018 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи біля торгового місця ФОП « ОСОБА_9 » розташованого в районі торгівельних місць на проході між магазинами «Господарчі товари» «Домовічок» та м`ясного павільйону на території ринку «Центральний» по вул.Ярмаркова 4, м.Біла Церква Київської області, під час сварки, яка виникла між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті триваючих неприязних відносин, останній умисно, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання наслідків у виді тілесних ушкоджень, умисно наніс приблизно 4-5 ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_9 , після чого наніс йому ще два удари кулаками у верхню частину тулуба та верхніх кінцівок.
Внаслідок вищевказаних злочинних дій, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 наступні ушкодження: струс головного мозку, садна на лівій половині обличчя, множинні синці на обличчі, тулубі та верхніх кінцівках, які згідно висновку експерта № 586/д від 05 грудня 2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині стягнення з останнього моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та збільшити суму, яка підлягає стягненню до 100 000 грн.
В обґрунтуванні своїх апеляційних вимог вказує, що характер немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану ОСОБА_9 судом першої інстанції необ`єктивно було оцінено, в результаті чого було визначено занадто малий розмір моральної шкоди , судом також не було враховано при визначенні розміру моральної шкоди обставини скоєння кримінального правопорушення, яке відбулось в громадському місці, де потерпілий працює до теперішнього часу, перед його знайомими та товаришами, суд не врахував тривалість даного злочину, що ОСОБА_7 наносив ОСОБА_9 множинні удари, між якими були проміжки в часі. Що свідчить про наполегливість обвинуваченого в скоєнні злочину, суд при визначенні розміру завданої моральної шкоди не звернув увагу на те, що незважаючи на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вони спричинили тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого та його стан не відновився, і він дотепер потребує лікування.
Звертає увагу, що обвинувачений не визнав цивільний позов та не вибачився перед потерпілим, що додатково викликало психоемоційні переживання в потерпілого.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
В обґрунтуванні вказує, що обвинувачений під час удового розгляду вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, тому посилання суду у вироку на його сприяння розкриттю злочину не відповідає матеріалам кримінального провадження, також судом залишено поза увагою позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому суворого покарання, та наслідки вчиненого кримінального правопорушення і поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, відсутність критики і співчуття до потерпілого, невизнання вини.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та обвинуваченого виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України.
В обґрунтуванні вказує, що ОСОБА_7 мав 11 серпня 2018 року попередній конфлікт з ОСОБА_9 , та у наслідок штовхання його потерпілим впав на землю, де знаходився в безпорадному стані, у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 сів на нього зверху, обмежуючи його рухи та не надаючи лежачому допомоги, а навпаки ініціюючи бійку, почав з агресією бити ОСОБА_7 руками в обличчя, та в другому епізоді потерпілий взяв в руки сокиру вже для озброєного нападу на ОСОБА_7 , і повторно поваливши ОСОБА_7 на землю, почав наносити удари по ньому, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 , зазнавши нападу почав у відповідь наносити ляпаси потерпілому, не маючи при цьому можливості реально оцінювати загрозу своєму життю з огляду на дії нападника, швидкоплинність дій, перебування під власним психологічним становищем, під час нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що на думку захисту вказує на перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони, який не перевищував її меж, а тому ОСОБА_7 кримінальній відповідальності за ч.2 ст.125 КК України не підлягає.
Захисник також зазначає на перекручування судом у вироку показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, на порушення прав обвинуваченого на захист, оскільки про проведені експертизи та слідчі дії по справі обвинуваченого та захисника було повідомлено після закінчення досудового розслідування, на недопустимість як доказів по справі слідчого експерименту від 09.11.2018 року та його відеозапису, висновку експерта №586/Д від 05.12.2018 року та висновку експерта №587/Д від 05.12.2018 року, а також необґрунтоване задоволення цивільного позову.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти інших апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно, повно та об`єктивно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну юридичну оцінку.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких, 11 вересня 2018 року на АДРЕСА_2 за своїм місцем торгівлі, він зробив ОСОБА_7 зауваження щодо його торгівельного місця, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт, він схопив його за сорочку, ОСОБА_7 перечепився через тілежку та у відповідь наніс потерпілому 4-5 ударів: один у ніс, один у лоба, один у вухо (було зчесане від удару), один під око. Потім вони розійшлись. Через деякий час він, показав ОСОБА_7 сокиру, що знаходилась в нього на прилавку в якості товару, у бік ОСОБА_7 не замахувався, просто показав йому сокиру, щоб він схаменувся. ОСОБА_7 став в "стійку боксера" та між ними розпочалась друга бійка, при цьому в нього знаходився ніж, який відібрав сусід по торгівельному місцю, вони впали та ОСОБА_7 знов наносив удари в ключицю, розсік губу, потерпілий також відчув удар в голову ззаду, можливо вдарившись об каміння на землі при падінні;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких, на Центральному ринку в м.Біла Церква в центральному ряді знаходяться м`ясця ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , її місце знаходиться через одне від місця ОСОБА_9 , на протязі тривалого часу (приблизно 5 років), між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникли неприязні відносини, при цьому ОСОБА_9 по характеру був завжди чимось невдоволений, ОСОБА_7 , навпаки, тихий та спокійний. Так, 11 серпня 2018 року приблизно о 9 годині, свідок бачила, як ОСОБА_7 лежав на спині та відштовхувався від ОСОБА_9 , який знаходився над ним, потім вониперевернулись. ОСОБА_9 випрямив руки вперед, намагаючись утримувати ОСОБА_7 , їх дії один проти одного були обоюдні, потім вона відвернулась, та їх почали рознімати, але не розняли. Після бійки у ОСОБА_9 були синці та кров на лобі, над брів`ю, у ОСОБА_7 подряпини обличчя, розірвана сорочка.
- показаннями свідка ОСОБА_13 з яких вбачається, що в серпні 2018 році о 7-8 год. в м.Біла Церква вул.Ярмаркова, біля м`ясного павільйону, на вулиці, він носив туші, йшов і бачив, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 була сварка, а потім бійка. Бачив, як ОСОБА_9 схопися за сокиру, а ОСОБА_7 за ніж, їх розборонили. Як билися між собою він не бачив, бачив лише тілесні ушкодження, кров на них та кров на їх одязі.
- показаннями свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що він працює на ринку АДРЕСА_2 , його палатка розташована в 7-8 метрів від місця подій, що стались 11 серпня 2018 року о 7 год., так він був свідком того, як ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_7 руками, який від його дій упав на спину, ОСОБА_9 впав на нього та вони наносили один одному удари, куди саме він не бачив, бо вони «вовтузили» один одного в різні частини. Свідок зауважив, що стосунки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були натягнуті, ОСОБА_9 був ініціатором попередніх суперечливих ситуації, раніше бійок між не було;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких, він є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 . Про конфлікт дізнався, коли зателефонував син. ОСОБА_9 взяв із лавки на вулиці сокиру, його син ОСОБА_7 оборонявся. Вони із сином ходили в лікарню до ОСОБА_9 домовлятися, він запросив 200 000 грн. для примирення.
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого відомості про злочин, передбачений за ч. 2 ст. 125 КК України внесені 23 серпня 2018 о 14:07:57 год. № 0003506;

- заявою ОСОБА_9 начальнику Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначено конкретну особу, вказано, в чому виявилися її злочинні дії, зазначено місце і час події та наведені докази, що підтверджують вчинення злочину;

- відповіддю Головного лікаря Білоцерківського району Департаменту охорони здоров`я № 589/1 від 08 листопада 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою до БЦРЛ 11 серпня 2018 року;
- протоколом слідчого експерименту від 09.11.2018 року, із зазначенням часу у протоколі слідчим слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції ОСОБА_16 , за участю потерпілого ОСОБА_9 , яким встановлено, що останній розповів та відтворив механізм нанесення йому 11 серпня 2018 року тілесних ушкоджень, пояснення ОСОБА_9 надані під час слідчого експерименту тотожні з поясненнями наданими ним в суді;
- відеозаписом до протоколу слідчого експерименту від 09.11.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 ;
- протоколом огляду земельної ділянки від 27 грудня 2018 року, з план-схемою та фототаблицею, яким встановлено місце отримання потерпілим ОСОБА_9 11 серпня 2018 року о 7:30 год. в ході бійки тілесних ушкоджень від ОСОБА_7 асфальтована земельна ділянка площею приблизно 10х10 кв.м., розташована на території центрального ринку АДРЕСА_2 ;
- висновком експерта № 586/д від 05 грудня 2018 року, який виконаний на підставі ухвали Слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2018 року, згідно з підсумками якого встановлено, що при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , 1967 року народження, знайдені наступні ушкодження: струс головного мозку; садна на лівій половині обличчя; множинні синці на обличчі, тулубі та верхніх кінцівках. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк та за обставин вказаних в ухвалі. Всі ушкодження на голові відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці інших локалізацій відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер ушкоджень дають змогу вважати, що виникли вони від множинних точок прикладання сили;
- висновком експерта № 587/д від 05 грудня 2018 року, який виконаний на підставі ухвали Слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року, згідно з підсумками якого встановлено, що локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_9 , виявлених при вивченні медичних документів, дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних ним у протоколах допиту від 06 вересня 2018 року та слідчого експерименту від 09 листопада 2018 року.
Твердження сторони захисту про недопустимість зазначених доказів суд першої інстанції обгрунтовано сприйняв критично, як намагання сторони захисту уникнути кримінальної відповідальності, оскільки їх оформлення не суперечить вимогам ст. 102 КПК України.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо визнання недопустимими доказами, які були надані стороною захисту: обкладинка матеріалів без № висновку по факту звернення ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ЖЕО № 40671 від 18 грудня 2018 року, ЖЕО № 40673 від 18 грудня 2018 року, ЖЕО № 40674 від 18 грудня 2018 року, ЖЕО № 40675 від 18 грудня 2018 року; висновок по факту звернення ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , та повідомлень про результати розгляду звернень ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , оскільки порядок їх отримання, в розумінні доказів у кримінальному провадженні, не відповідає вимогам ч.1 ст.86 КПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про порушення прав на захист обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки матеріалами справи така позиція не підтверджена.
Крім того, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі вказує на недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, однак на думку колегії суддів судом першої інстанції дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я це кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.
За сталою судовою практикою, яка не викликає критики, передбачається, що умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Таким чином, якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретним умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.
Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Суд оцінив докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_7 , зокрема те, що обвинувачений на ґрунті давніх неприязних стосунків завдав потерпілому удари руками у життєво-важливий орган голову. Сам обвинувачений не заперечує, що хоча і наносив удари умисно, проте не бажав настання короткочасного розладу здоров`я потерпілому.
Заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація і характер, а саме в ділянку життєво важливих органів, та поведінка обвинуваченого після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого.
Досліджені безпосередньо, як судом першої інстанції, так і в апеляційному суді, докази по справі, на думку колегії суддів спростовують позицію захисту щодо версії обвинуваченого ОСОБА_7 про намагання потерпілого спровокувати конфлікт, оскільки останній намагався відібрати його місце торгівлі. Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були досліджені судом у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи щодо провокування самим потерпілим конфлікту, шляхом створення умов для цього, не заслуговують на увагу та дають підстави вважати, що вказана позиція свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, обґрунтовано прийшов до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , та вірної кваліфікації його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисного заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Висновок суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 20 000 грн. відповідає вимогам закону, належним чином вмотивований, з детальним викладенням обґрунтування такого рішення з яким погоджується і колегія суддів, тому посилання представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що розмір присудженої до виплати на користь потерпілого моральної шкоди є низьким, малопереконливі.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст.65 КК України, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де загалом характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, одружений, має утриманців, вину не визнав, частково відшкодував витрат на лікування потерпілого, вчинив злочин невеликої тяжкості, а призначене ОСОБА_7 покарання не суперечить вимогам закону, колегія суддів вважає, що воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.
Тому, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанціх вважає, що судом першої інстанції при прийнятті судового рішеннявсебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді :