Справа № 467/74/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000011, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, працюючого охоронцем в АП ПП «Благодатненський птахопром», не одруженого, зареєстрований і фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Прокурор висунула ОСОБА_4 обвинувачення у тому, що він 20 січня 2021 року близько 02 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 ,вчинив сварку з ОСОБА_5 , в ході якої у нього виник умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень невизначеного ступня тяжкості.

Реалізуючи свій умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій та їх караність, ОСОБА_4 , знаходячись в житловому будинку АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_5 декілька ударів дерев`яною палицею в область голови, тулуба та верхніх кінцівок, після чого, схопивши останнього за верхній одяг, витяг на подвір`я, де умисно наніс не менше двох ударів руками в область тулуба, голови та верхніх кінцівок, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засідання потерпілий ОСОБА_5 заявив про відмову від обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України, паралельно зазначивши, що не має до нього жодних претензій, чи то матеріального, чи то морального характеру, а наслідки закриття провадження з такого роду підстави йому зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_4 , у свою чергу, обставини, відображені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтвердив, свою вину визнав, вказавши на те, що не заперечує проти закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, зокрема, що ця підстава не є реабілітуючою.

Прокурор посилалась на наявність права потерпілого на відмову від обвинувачення в рамках кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, у зв`язку із чим проти задоволення його клопотання не заперечувала.

За таких обставин, суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого потерпілим клопотання, а так само, наявність визначених кримінальним процесуальним законом передумов для його задоволення, виходив зі такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, частиною першою статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

При цьому, суд виходив із того, що таке провадження здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема, підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення.

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Зокрема, ВС ККС у своїй постанові від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення - відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Та у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_5 , набувши статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні в силу ч.1 ст. 55 КПК України, а саме кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернувся до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.

Суд же, у свою чергу, у контексті засади диспозитивності вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на це, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що, як зазначено судом вище, є безумовною підставою для його закриття, наслідки такої відмови йому зрозумілі, то суд не убачає перешкод для задоволення відповідного клопотання і закриття кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, суд не вдається до оцінки причин відмови потерпілого від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ані такого права суду, ані, тим більше, обов`язку, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілий указав на відсутність у нього претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та на добровільність своєї позиції щодо відмови від підтримання цього обвинувачення.

При цьому, із обвинувального акту не слідує невстановленість в ході досудового розслідування обставин, що пом`якшують покарання чи то обтяжують його згідно із ст ст. 66, 67 КК України.

До того ж, обвинувачений та потерпілий не є близькими родичами чи членами сім`ї у розумінні норми п.1 ч.1 ст. 3 КПК України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Тож, це кримінальне провадження підлягає закриттю за передумов, що наведені судом вище, згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні та судові витрати, як видно із обвинувального акта, відсутні, а тому суд не вирішує їх долю.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений і запобіжний захід не обрався.

Тому з цих мотивів, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 376, 477 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Кримінальне провадження №0000011, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1