Справа № 473/2651/21
Номер провадження 1-кс/473/669/2021
УХВАЛА

"23" липня 2021 р. Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вознесенська Миколаївської області скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на бездіяльність слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 11.02.2021 р.

встановив

22 липня 2021 року до суду надійшла скарга АТ «Укрексімбанк» з вимогою зобов`язати слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , уповноваженого на даний час здійснювати досудове розслідування по даному кримінальному провадженню, вручити представнику юридичної особи потерпілого ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого по кримінальному провадженню № 0000018 від 11.02.2021 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
Скарга мотивована тим, що СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 11.02.2021 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, яке внесено до ЄРДР за заявою АТ «Укрексімбанк», по факту незаконних дій посадових осіб ТОВ «СОЛ- АГРОТРЕЙД», щодо заставного майна АТ «Укрексімбанк» (15 одиниць рухомого майна - сільськогосподарської техніки), а саме виявлення його відсутності за адресою: Миколаївська область, Веселинівський район, с. Миколаївка, вул.. Польова, будинок 1.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення АТ «Укрексімбанк» ставив питання, щодо визнання його потерпілим в кримінальному провадженні, в розумінні частини 1 статті 55 КПК України.

Крім того в подальшому слідчому було направлено заяву про визнання Банку потерпілим.

Відповідно до ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Однак слідчим ОСОБА_6 всупереч положень КПК України в адресу Банку направлено лист №10807/59-21 від 27.04.2021 року, який фактично отримано 14.06.2021 року зі змісту якого вбачається, що Банк не може набути статусу потерпілого у зв`язку з тим, що склад злочину передбачений ч. 1 ст. 388 КК України, є злочином проти правосуддя, що виключає можливість наявності потерпілої особи.

Протиправне ненадання статусу потерпілого унеможливлює будь-які дії щодо збору доказів, в тому числі завданої майнової шкоди.

В судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу ОСОБА_7 підтримав свою скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Слідчий СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області не з`явився в судове засідання, на адресу суду надіслав заяву, про розгляд скарги без його участі.

Дослідивши матеріали провадження та враховуючи пояснення представника особи, що подала скаргу, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У провадженні Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0000018, яке розслідується за зверненням АТ «Укрексімбанк» по факту незаконних дій посадових осіб ТОВ «СОЛ - АГРОТРЕЙД», щодо заставного майна АТ «Укрексімбанк».

У заяві про вчинення кримінального правопорушення АТ «Укрексімбанк» ставив питання, щодо визнання його потерпілим в кримінальному провадженні, в розумінні частини 1 статті 55 КПК України.

Крім того слідчому направлялися заяви про визнання АТ «Укрексімбанк» потерпілим.

Згідно листа відповіді слідчого СВ ОСОБА_6 від 27.04.2021 року за № 10807/59-21 слідчий вважав, що підстави для визнання АТ «Укрексімбанк» потерпілою особою у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розподіл функцій між державними органами і посадовими особами як елемент системи стримувань і противаг є фундаментальним принципом демократичної організації держави.

Однією з форм вираження цього принципу у кримінальному судочинстві є змагальність і диспозитивність як загальні засади кримінального провадження. Згідно зі статтею 22 КПК України змагальність передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими зазначеним Кодексом. У цій же статті закріплено заборону покладення у кримінальному провадженні функцій державного обвинувачення, захисту та судового розгляду на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Диспозитивність відповідно до положень статті 26 КПК України полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, як і суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноважень зазначеним Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема статті 36, 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України № 1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчй або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена в суді.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність слідчого, прокурора у формі нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення прокурора про закриття кримінального провадження.

У розумінні статті 303 КПК України нездійснення процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, може вважатися протиправною бездіяльністю й оскаржуватися до суду лише у випадках, коли законний обов`язок службової особи щодо їх вчинення є безальтернативним і не передбачає дискреції як можливості вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки.

Слідчий суддя враховує те, що з даного питання підлягає з`ясуванню те, чи є дійсними (правомірними) дії суб`єкта оскарження, щодо відмови у задоволенні заяви про визнання особи потерпілою шляхом прийняття слідчим рішення у формі листа, через призму вищенаведених норм кримінального процесуального законодавства України.

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично реалізував свою компетенцію без урахування вимог ст.55, ст. 110 КПК України.

Так, слідчий суддя вважає, що лист за підписом слідчого СВ, який надійшов у відповідь на заяву про визнання особи потерпілою, не може бути визнаний належним процесуальним рішенням, яке у відповідності до п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржено на досудовому провадженні до слідчого судді, оскільки слідчим не приймалось рішення про відмову у визнанні потерпілим, в розумінні ст..55, ст. 110 КПК України.

Встановлений у КПК порядок свідчить, що коли у відповідь на заяву про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні слідчий, всупереч вимогам процесуального законодавства, надсилав особі лист, а не постанову про відмову у визнанні потерпілим, або узагалі не надав відповіді у межах розумних строків, то предметом оскарження є не лише відмова, а й бездіяльність.

Та й дійсним є те, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження (спосіб, у який має бути скасоване рішення у формі листа, за умови установлення порушення процедури його прийняття, чи може узагалі бути скасоване), застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК України), які указують, що у такій ситуації, належним способом захисту прав особи буде не саме скасування рішення у формі листа у порядку п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК, а слушним та вірним буде прийняття слідчим суддею ухвали про зобов`язання вчинити дію згідно пункту 3 наведеної частині тієї ж статті Кодексу.

При цьому мотивом такого рішення слідчого судді буде саме порушення процедури при прийнятті рішення у формі листа та не можливість його скасування через не відповідність такого рішення вимогам ст..55, ст. 110 КПК.

У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано заяву про залучення до провадження як потерпілого та таку заяву відхилено листом, що є неприйнятним.

При підході, який застосував суб`єкт оскарження виникає ризик того, що фактично особа позбавляється права на звернення до суду за захистом.

Адже є очевидним, що рішення у формі листа не може бути скасоване.

У той час, як згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Тобто, слідчий не міг, з точки зору ст.ст. 2, 9 КПК України, діяти інакше, ані ж передбачає цей Кодекс.

Застосовуючи саме такий підхід слідчий суддя ураховує і те, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У даній справі, права заявника порушені, а тому підлягають захисту.

Згідно ж п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України саме до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що у наслідок порушення порядку були порушенні права та свободи власника майна.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скарга з цього питання є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню шляхом зобов`язання слідчого винести вмотивовану постанову стовно заяви АТ «Укрексімбанк» про визнання особи потерпілою.

Так як є дійсним факт прийняття рішення з порушенням порядку та процедури для його ухвалення.

А тому належним захистом, як раз і буде зобов`язання учинити дію за заявою про залучення особи в якості потерпілого шляхом її розгляду у порядку ч.5 ст.55 КПК України з дотриманням вимог ст. 110 того ж Кодексу.

Відповідно вимоги цієї скарги з даного питання підлягають задоволенню, з констатацію факту невідповідності рішення у формі листа вимогам кримінального процесуального законодавства, однак спосіб захисту порушеного, з огляду на не можливість його скасування через прийняття з порушенням процедури полягає у зобов`язанні вчинити дію.

З цих підстав та керуючись ст. ст. 303-308, 369-372, 376, 534 КПК України, суд

постановив

cкаргу - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000018, вчинити дію передбачену ст..55 КПК України за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 16.06.2021 року про залучення до провадження як потерпілого.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1