Дата документу 19.07.2021
Справа № 334/1060/16-к
Провадження № 1-кп/334/22/21
ВИРОК
19 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Широке Запорізького району Запорізької області, маючого середню спеціальну освіту, офіційно працевлаштованого на ПП «ЕЛТІЗ», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Широке Запорізького району Запорізької області, маючого середню спеціальну освіту, офіційно працевлаштованого на ПП «ЕЛТІЗ», одруженого, маючого малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшовши до багажника вказаного автомобіля, ривком рук відкрили його, де знайшли та витягнули автомобільний трос, після чого ОСОБА_6 підійшов до задньої правої двері автомобіля та взявшись за скло, яке було зачинено, опустив його, після чого проник у середину автомобіля та відкрив його зсередини.
Далі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, розуміючи, що вчиняють злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, разом взявшись за кермо автомобіля, прокрутили його, зламавши блокувач рульового валу, для подальшої можливості буксирування автомобіля.
У випадках передачі автотранспортного засобу та технічного паспорту на нього однією стороною іншій та отримання взамін коштів, що засвідчується розпискою або супроводжується видачею довіреності на право володіння та розпорядження, фактично має місце укладення договору купівлі-продажу, що відповідає вимогам ст. 655 ЦК України. Такий договір не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Враховуючи викладене, в результаті злочинних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_9 (користувачу транспортного засобу), яка, відповідно до звіту з оцінки майна ФОП ОСОБА_12 від 11.09.2015, складає 5 462 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, визнав, та пояснив, що у вересні 2015 року пішли після роботи пити пиво з ОСОБА_13 . Були вони недалеко від його будинку АДРЕСА_3 пороги, чекали коли приїде брат ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та пили пиво та сидр. У дворі стояла біла машина, вона стоїть там дуже багато років, виникла розмова про автомобілі, та виникла ідея його викрасти. Відкрили багажник білої машини, зірвали його, сіли в автомобіль, руль був заблокований, тому його зірвали. ОСОБА_16 приїхав за братом ОСОБА_14 , стали просити його відтягнути машину. ОСОБА_16 спочатку відмовлявся, однак ОСОБА_14 його умовив. Хто кріпив трос він не пам`ятає, закріпили за задню частину машину білої машини до задньої частини автомобіля Живова. Спочатку машину тягнули задом, потім її перецепили, він був за кермом білої машини. Тягнули машину в поле, біла машина загрузла, та побачили автомобіль поліції. Брати ОСОБА_17 залишились біля свого автомобіля, а він коли побачив поліцію став втікати. Вранці до нього до дому прийшли працівники поліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, не визнав, та пояснив, що 10.09.2015 року вони з ОСОБА_5 після роботи пішли пити пиво. Він знає ОСОБА_5 1,5 - 2 місяці, вони працювали разом. Сиділи у дворі будинку пили пиво, там стояв білий автомобіль, який зі слів ОСОБА_18 , вже стоїть там вже дуже тривалий час. Він зателефонував брату, та просив приїхати забрати його, та розказав де його забрати. ОСОБА_18 сказав, що даний автомобіль потрібно відвезти в гараж. Багажник у білій машині він не відкривав, у машину білу не сідав, відкривав тільки фіксатор, через вікно. Спочатку ОСОБА_19 не був згоден буксирувати даний автомобіль, однак він на нього надавив та брат погодився. ОСОБА_18 сів за руль білої машини, а він помагав та штовхав автомобіль. Трос до жовтої машини, на якій приїхав брат, причепив він, трос знайшли в багажнику білої машини. Хто кріпив трос до білої машини, коли її розвернули, він не пам`ятає. ОСОБА_18 сказав їхати спочатку прямо, а потім повернути. В полі вони застрягли, та потім приїхала поліція та затримали їх. Пам`ятає, що в білому автомобілі було спущене колесо.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, не визнав, та пояснив, що знає ОСОБА_5 1,5 - 2 місяці, вони працювали разом. Він перебував вдома, коли десь о 22 год. подзвонив брат ОСОБА_14 та просив його забрати, та розповів де його забрати. Коли він приїхав за братом, той підійшов з ОСОБА_5 та попросили його відбуксирувати автомобіль в гараж. Питав їх чи є документі на автомобіль, однак йому документи ніхто не надав. ОСОБА_18 сказав, що потрібно відбуксувати автомобіль в гараж. ОСОБА_18 розказував куди треба їхати. Троса у нього не було, тому хто прив`язував трос він не бачив. Біля школи він зупинився, щоб розвернути машину. ОСОБА_18 та брат розвертали білу машину, він також їм допомагав розвернути автомобіль. ОСОБА_18 сказав їхати прямо, потім на ліво повернути. В полі машина застрягла, та він побачив сигнальні вогні автомобіля поліції. Де був в цей час ОСОБА_18 він не бачив.
Не зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні не визнали, обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі, їх винуватість у скоєному злочині, передбаченому ч.2 ст.289 КК України підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:
- поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він є користувачем ОСОБА_20 НОМЕР_2 у кузові білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, по генеральній довіреності він його придбав за 700 доларів США, однак на себе не переоформляв, а оформлювали два рази довіреність. Згодом уже в суді йому стало відомо, що власник помер. Автомобіль знаходився у дворі АДРЕСА_3 , навпроти під`їзду на парковці, він був без акумулятора, також були проблеми з колесом. Десь у вересні 2015 року у вечері прийшов з роботи, та з дружиною вже лягли спати, коли подзвонив знайомий, що його автомобіль викрадають, потягнули за школу. Він викликав поліцію, повідомив їм марку та номер автомобіля та чув гуркіт мотору. Вони побігли з товаришем в сторону поля, та побачили, вогні автомобілів. Коли підбігли на місце, там стояв автомобіль ВАЗ жовтого кольору, та рядом його білий автомобіль. Хлопці не могли поїхати, там була вирита траншея. Поліція затримала двох братів, інший хлопець утік огородами. Молодший брат питав, хто власник, та пропонував його купити. Автомобіль йому було передано на відповідальне зберігання, він зберігав його у дворі, однак за тривалий час він зруйнувався.
- показами свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні пояснив, що він є товаришем потерпілого ОСОБА_22 . В ночі побачив, як автомобіль «Жигулі» жовтого кольору тягнули автомобіль ОСОБА_23 білого кольору. Він розбудив ОСОБА_23 , який викликав поліцію, та разом з ним побігли, у кінці дороги вони побачили автомобілі. Поліція затримала двох хлопців, вони лежали на дорозі, один поліцейський побіг за третьою особою. Він знає, що даний автомобіль належав ОСОБА_23 , він його купив, ремонтував, та користувався ним більше 4-х років.
Рапортом від 11.09.2015 року, що 11.09.2015 о 00:41 до Ленінського РВ ЗМУ надійшло повідомлення зі служби 102, що за повідомленням ОСОБА_9 , щойно по вул.. Дніпровські пороги, буд. №19 невідомі особи заволоділи його автомобілем ВАЗ 2101, білого кольору, д/з НОМЕР_1 , не на ходу, 1970 р.в., потягнули його автомобіль на тросі на автомобілі Жигулі, біжового кольору у бік вул.. Дніпровські пороги, 25. (т.2 а.с. 106, 107)
Протоколом огляду місця події з фототаблицями до нього від 11.09.2015 року, відповідно до якого, оглянута ділянка біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 пороги, де мається колія ТЗ у напрямку від бордюру до виїзду з двору. На осипі грунту, між коліями слідів, виявлено металевий номерний знак автомобіля зі слідами корозії 1568 ЗПХ, який у подальшому було вилучено. (т.2 а.с. 116-119)
Постановою про відібрання зразків для експертизи від 11.09.2015 року про відібрання зразки відбитків рук у ОСОБА_5 для проведення дактилоскопічної експертизи та Протоколом отримання зразків для експертизи у ОСОБА_5 від 11.09.2015 (т.2 а.с. 131-132)
Постановою про відібрання зразків для експертизи від 11.09.2015 року, про відібрання зразки відбитків рук у ОСОБА_6 для проведення дактилоскопічної експертизи та Протоколом отримання зразків для експертизи у ОСОБА_6 від 11.09.2015 (т.2 а.с. 133-134)
Постановою про відібрання зразків для експертизи від 11.09.2015 року, про відібрання зразки відбітків рук у ОСОБА_7 для проведення дактилоскопічної експертизи та Протоколом отримання зразків для експертизи у ОСОБА_7 від 11.09.2015 (т.2 а.с. 135-136)
Висновком експерта проведеної судової трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.6 (дактилоскопічні дослідження) №384 від 15.09.2015 року, відповідно до якої слід папілярного узору розміром 12x14 мм, вилучений 07.09.2015 року при огляді автомобіля ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Дніпровські пороги в місті Запоріжжя, придатний для ідентифікації особи, а сліди папілярних узорів розмірами 9x16 мм, 14x14 мм, вилучені там же, не придатні для ідентифікації особи. Слід папілярного узору розміром 12x14 мм, вилучений 07.09.2015 року при огляді автомобіля ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Дніпровські пороги в місті Запоріжжя, залишений безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т.2 а.с. 138-144)
Постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 12.09.2015 року, якою передній номерний знак автомобіля ВАЗ НОМЕР_2 з реєстраційним номером НОМЕР_1 визнані речовими доказами та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 (т.2 а.с. 149-150)
Протоколом огляду речей від 12.09.2015 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого оглянуто канат коричневого кольору, який має забруднення пиловим шаром. (т.2 а.с. 151-152)
Постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 12.09.2015 року, відповідно до якої канат коричневого кольору, визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання до камери схову Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. (т.2 а.с. 153-154)
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 27.01.2016 року, який пояснив та показав як та що відбувалося. Так, він пояснив, що коли вони пили пиво у його дворі, ОСОБА_26 запропонував здійснити угон білого автомобіля, який стояв у нього у дворі, на що він погодився. Вони разом з ОСОБА_14 ривком відкрили багажник автомобіля, в якому виявили канат. ОСОБА_14 підійшов до задніх лівих дверей та надавленням на скло вікна опустив його, та відкрив фіксатор дверей. ОСОБА_18 сів в автомобіль за руль та спробував прокрутити руль, щоб зірвати блокатор, у нього не вийшло, тому допоміг ОСОБА_14 і вони разом зірвали блокатор руля. ОСОБА_14 побіг до свого брата, та вони під`їхали задньою частиною автомобіля ОСОБА_19 до задньої частини білого автомобіля. Коли під`їхав ОСОБА_15 на автомобілі, ОСОБА_14 причепив канат до форкопу білого автомобіля та до форкопу автомобіля, на якому приїхав ОСОБА_19 . ОСОБА_18 сів за руль білого автомобіля, а ОСОБА_14 в автомобіль ОСОБА_19 , так вона доїхали до школи. Там зупинилися, щоб перечепити канат з форкопу на передню частину білого автомобіля. Після цього до нього в автомобіль пересів ОСОБА_14 , та вони проїхали метрів 300, та зупинилися, оскільки дальше не було проїзду. Коли він вийшов з автомобіля, побачив огні автомобіля поліції, тому він втік через огороди до дому. Однак через деякий час до нього приїхали працівники поліції. (т.2 а.с. 193- 197)
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 02.02.2016 року, за участю захисника адвоката ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_6 пояснив та показав як та що відбувалося. Так, він пояснив, що після закінчення роботи його брат ОСОБА_19 відвіз його з ОСОБА_18 на ОСОБА_27 , де проживав ОСОБА_18 . ОСОБА_28 поїхав забрати свою дівчину з роботи, а вони з ОСОБА_18 пішли пити пиво. Після 22 години він подзвонив брату та попросив його приїхати за ним. Коли приїхав брат на батьковому автомобілю, вони разом пішли до більярдної, однак там не було вільних місць, тому вони повернулися до машини. Брат сів в автомобіль, а вони з ОСОБА_18 стояли біля автомобіля. ОСОБА_18 сказав йому, що у дворі стоїть автомобіль, який належить йому. Вони з ОСОБА_18 пішли у двір ОСОБА_18 , до білого автомобіля. ОСОБА_18 підійшов до водійських дверей та став щось шукати в карманах, однак ключів у нього від автомобіля він не бачив. Він підійшов до лівих дверей автомобіля та надавивши на скло вікна руками опустив скло, засунувши руку в автомобіль, він відкрив фіксатор на водійських дверях. Далі, ОСОБА_18 сів в автомобіль за руль та намагався його прокрутити, однак він не крутився, ОСОБА_18 попросив допомогти йому, разом вони зірвали блокатор руля. ОСОБА_18 попросив його перевезти даний автомобіль до його гаражу, що він домовився з власником даного автомобіля. Оскільки раніше він повідомляв ОСОБА_18 , що йому необхідні запчастини до автомобіля, та він бажав їх купити подешевше. Після цього ОСОБА_18 повідомив, що в багажнику є канат. Він зателефонував на мобільний брату і попросив його під`їхати до них. Брат під`їхав задньою частиною свого автомобіля до задньої частини білого автомобіля, а він в цей час з`єднав два автомобіля канатом, та сів в автомобіль до брата. При цьому брату ніхто не сказав, для чого з`єднали два автомобіля. ОСОБА_18 їм сказав, щоб їхали в ту сторону, як і приїхали, коли проїхали 250 метрів, вони зупинилися, щоб розвернути білий автомобіль. Разом з ОСОБА_18 вони розвернули білий автомобіль та прикріпили канат до передньої частини автомобіля. ОСОБА_18 сказав їхати прямо, до повороту, після цього він сів в автомобіль до ОСОБА_18 на переднє пасажирське сидіння. Доїхавши до повороту зупинилися, він пересів до брата в автомобіль та вони проїхали, ще метрів 100, а дальше не було проїзду. Після цього вони з ОСОБА_18 вийшли з автомобіля та дивилися, куди заїхали. Він скинув канат з батьківського автомобіля, та разом з ОСОБА_18 пробували відсунути білий автомобіль, щоб виїхав брат на автомобілі. В цей час вони помітили світло фар автомобіля, тому він сів до брата в батьківський автомобіль, та ОСОБА_18 більше не бачив. Там їх затримали працівники поліції. Однак він не знав, що він скоює злочин, оскільки раніше ОСОБА_18 йому розповідав, що відкривав даний автомобіль. Чи є у ОСОБА_18 гараж він не знав. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії, жодних зауважень з боку сторони захисту не висловлювалось. (т.2 а.с. 198-204)
Судом також були досліджені Свідоцтво про смерть ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , Заповіт ОСОБА_11 , що все своє майно він заповідає ОСОБА_29 та лист П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, що після померлого ОСОБА_11 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , була заведена спадкова справу №503 за 2011 року на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом від імені ОСОБА_29 , яка зареєстрована 22.06.2011 року за №1319, інших спадкоємців немає. (т.2 а.с. 124 -130)
Судом досліджено подані стороною обвинувачення докази, а також оцінено заперечення захисту на предмет їх достатності та обґрунтованості. Під час постановлення вироку в нарадчій кімнаті проведено детальний аналіз показань обвинувачених у взаємозв`язку із показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та потерпілого. Одночасно з`ясовано фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у протоколах слідчих дій і висновках експертів, оцінено такі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, діяння, визначені у ч.2 ст. 87 КПК України. Недопустимими є також докази, що були отримані в порядку, зазначеному у ч. 3 ст. 87 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення крім випадків, встановлених ч.2 ст. 89 КПК України.
В судовому засіданні захисником обвинувачених адвокатом ОСОБА_8 було заявлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Також просив не приймати як належні і допустимі докази, показання його підзахисних, надані слідчому в ході слідчих експериментів, оскільки вони не відповідають вимогам КПК України. Захисник посилався також на долучену роздруківку розмови між ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , зі змісту якої вбачається провокація ОСОБА_18 на вчинення правопорушення ОСОБА_17 . Звертав увагу, що у Висновку про вартість майна, спеціаліст зазначив дату оцінки - 11.09.2015 року. Крім того посилався, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки потерпілий не є власником і не є користувачем транспортного засобу.
Суд звертає увагу, що Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31.12.2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Суд також критично оцінює доводи захисника, що показання його підзахисних, надані слідчому в ході слідчих експериментів, не відповідають вимогам КПК України. Як вбачається з досліджених відеоматеріалів, слідчий експеримент проводився для відтворення обстановки, обставин подій, які слідчий, перевіряв та уточнював за участю підозрюваних під час слідчого експерименту, та які були забезпечені правовою допомогою адвоката, у ході слідчих експериментів жодних зауважень, скарг щодо проведення цих та інших слідчих та процесуальних дій як від обвинувачених так і від їх захисника не надходило.
Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.
Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.
Показання підозрюваного в будь-якому випадку не можуть бути судовим доказом, у той час як протоколи слідчих (розшукових) дій після їх оцінки судом із точки зору належності, допустимості і достовірності набувають значення судового доказу.
Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статями 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі №740/3597/17 відзначила, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.
Норми чинного кримінального процесуального закону щодо оцінки судом протоколу слідчого експерименту як окремого процесуального джерела доказів у провадженні узгоджуються з критеріями, застосованими ЄСПЛ для оцінки справедливості судового розгляду в цілому. Легітимна мета слідчого експерименту за безпосередньою участю підозрюваного, обвинуваченого у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення.
Щодо Висновку про вартість майна, суд звертає увагу, що оцінювач ОСОБА_12 визначав вартість майна на дату скоєння кримінального правопорушення, тому вірно зазначив дату оцінки - 11.09.2015 року.
Також, суд критично відноситься до посилання захисника ОСОБА_8 на долучену ним роздруківку розмови між ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , оскільки суду не відомо походження даної інформації, та яким чином вона була отримана, оскільки будь-яких клопотань щодо тимчасового доступу до інформації, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій про зв`язок абонента, захисником в судовому засіданні не заявлялось.
Досліджені в ході судового розгляду докази суд, у відповідності до ст.85, 86 КПК України, вважає належними та допустимими, тому клопотання захисника про визнання частини з них недопустимими вважає безпідставними, оскільки вони здобуті у визначений законом спосіб, та кладе в основу при постановленні даного вироку.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає повністю доведеною винуватість обвинувачених,а викладені обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на свій захист показання є спробою уникнути кримінальної відповідальності, оскільки об`єктивно спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
У пункті 16 постанови зазначено, що заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинувачених, відношення самих обвинувачених до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 злочин за ч.2 ст.289 КК України відносяться до тяжкого злочину.
Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Вимогами ч.2 ст.65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше скоїв злочин, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, матеріальну шкоду відшкодовано шляхом повернення автомобіля.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченогоОСОБА_5 , його відношення до скоєного, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які просили суд призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
ОСОБА_6 раніше не судимий, вперше скоїв злочин, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, однак вину не визнав, матеріальну шкоду відшкодовано шляхом повернення автомобіля.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченогоОСОБА_6 , які є виключно позитивними та свідчать, що останній не є особою, небезпечною для суспільства, відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи, позицію прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які просили суд призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше скоїв злочин, є особою молодого віку, одружений має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_5 , має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, однак вину не визнав, матеріальну шкоду відшкодовано шляхом повернення автомобіля.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченогоОСОБА_7 , які є виключно позитивними та свідчать, що останній не є особою, небезпечною для суспільства, відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи, позицію прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які просили суд призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України. На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Відповідно до п.2.2 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц вказав на те, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Це зазначено у ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України.
Суд приходить до висновку, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.
Відповідно до ст.. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих потерпілому, а також вимоги розумності та справедливості й дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинувачених моральної шкоди в розмірі 600 грн.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст..75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст..75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст..75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 600 грн. (шістсот гривень). В іншій частині - відмовити
передній номерний знак автомобіля НОМЕР_6 з реєстраційним номером НОМЕР_1 переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 залишити за належністю.
канат коричневого кольору, який передано на відповідальне зберігання до камери схову Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, та зареєстрований в журналі 49 під номером 1369 знищити.
З сліди папілярних узорів, що вилучені в ході огляду місця події залишити в матеріалах кримінального провадження
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1