ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/98/21 Справа № 195/1109/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (приймає участь в
режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000194 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Виводово Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покаранню ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання суворіше, ніж просила сторона обвинувачення.
Вказує на те, що ОСОБА_10 частково визнав свою вину, крім того раніше не судимий.
Зазначає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без задоволення, оскільки позивач не зазначає, скільки коштів витрачено на лікування та не надано доказів того, що за період перебування на лікарняному, та за період який він не працював, ним були понесені матеріальні втрати внаслідок непрацездатності. Доданий цивільним позивачем рекомендаційний лист, з назвами ліків, які були рекомендовані лікарем, не підтверджуються квитанціями про їх придбання. Позивач не розмежував матеріальну та моральну шкоду, не визначив точну суму матеріальної шкоди та в чому саме вона полягає.
Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_10 не є належним відповідачем, оскільки він не наносив удари позивачу, що підтверджується матеріалами провадження, показами свідків та самого позивача.
Обгрунтування позовних вимог смертю матері є збігом обставин, та даний факт не відноситься до кримінального провадження.
Таким чином, позов не доведений належними та допустимими доказами.
Стверджує, що арешт майна, який було накладено 07.04.2020 року на нерухоме майно ОСОБА_10 є неспівмірним заходом забезпечення позову із сумою, стягнутою судом першої інстанції, а тому вказаний арешт майна підлягає скасуванню.
Вказує на те, що в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких взагалі немає у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Також у реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені допитаними свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , яких суд не допитував.
Посилається на те, що оскільки вказані свідки на стадії досудового розслідування не були допитані, тому, відповідно, вони не мають статусу свідка, а відтак допит таких свідків є порушенням норм кримінального процесуального закону. Окрім того, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання потерпілого про виклик та допит зазначених осіб, не з`ясував, які фактичні обставини по справі такі особи можуть повідомити, та чому потерпілий не звертався на стадії досудового розслідування до слідчого з клопотанням про їх виклик та допит. Також суд не звернув увагу на заперечення прокурора, обвинуваченого та його захисника проти допиту вказаних свідків.
Зазначає, що суд не надав оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи. Покази свідків є суперечливими та не узгоджуються як між собою, так і з показами потерпілого.
Так, покази свідка ОСОБА_11 є недостовірними та їх не можна брати до уваги, оскільки в день вчинення кримінального правопорушення, а саме 15.05.2019 року, вказаний свідок був у м. Запоріжжя, а тому він не міг описувати події, які відбувались у с. Вищетарасівка 15.05.2019 року.
Свідок ОСОБА_17 кожен раз, під час його допиту, надавав різні та непослідовні покази, спочатку стверджував, що на автомобілі синього кольору приїхав ОСОБА_10 , а потім, що не знає, чий був автомобіль, а також, хто та які саме вимоги висував, описує плутано, а тому до його показів необхідно віднестись критично.
Покази свідка ОСОБА_18 різняться, вона не змогла детально описати події, які відбувались 15.05.2019 року, її покази не узгоджуються з показами інших свідків, а саме, свідок ОСОБА_19 своїми показами спростовує покази свідка ОСОБА_18 .
Також, з показів потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_10 стояв поруч з учасниками конфлікту, він просив віддати його гроші за автомобіль, котрий згорів на СТО потерпілого, вимагання не здійснював, ніяких насильницьких дій відносно ОСОБА_7 не вчиняв, просив потерпілого повернути гроші. Всі інші дії вчинялись невстановленими досудовим розслідуванням особами.
З показів обвинуваченого вбачається, що він просив повернути свої гроші за автомобіль, що згорів на СТО ОСОБА_7 , та пішов до свого автомобіля. Участі у конфлікті не приймав, не вимагав передачі права на будь-яке майно ОСОБА_7 , це робили невстановлені досудовим розслідуванням особи за відсутності ОСОБА_10 .
Стверджує, що орган досудового розслідування не надав суду переконливих доказів того, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_10 , було вчинено саме обвинуваченим, а тому він підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Також судом не було встановлено механізму злочину інкримінованого ОСОБА_10 , зокрема, в чому саме полягало вимагання, погроза вбивством та інші елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
Зазначає, що згідно із показами свідків, потерпілого та самого обвинуваченого, ОСОБА_10 не було біля потерпілого в момент вимагання та нанесення йому тілесних ушкоджень. Більше того, дії ОСОБА_10 мають цивільно-правовий характер, що підтверджується рішенням суду у цивільній справі. Так, на розгляді Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль, який згорів. 27.07.2020 року по вказаній справі було винесено рішення, яким ОСОБА_10 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Вказує на те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню за недоведеністю належними та допустимими доказами, необгрунтованістю позовних вимог.
Окрім того, суд першої інстанції не відобразив позицію захисника щодо допустимості доказів як по суті обвинування, так і по цивільному позову та не навів аргументації щодо позиції захисника.
Також судом при ухваленні обвинувального вироку були взяті до уваги письмові покази свідків, що є порушенням вимог ч.4 ст. 95 КПК України, при цьому судом не було обгрунтовано, чому він вважає вищевказані докази належними та допустимими.
Посилається на те, що більшість допитаних у судовому засіданні свідків, не відкривались стороні захисту на досудовому розслідуванні та на стадії судового розгляду справи, та, не зважаючи на такі порушення Закону, суд допустив їх до участі у процесі та вони були допитані у якості свідків по справі, а відтак судом не було вжито заходів щодо забезпечення рівності сторін.
Зазначає, що не відкриття матеріалів сторонами в порядку ст.290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.
Вказує на те, що 20.07.2020 року, при проголошенні вироку судом, головуючим по справі було проголошено лише вступну та резолютивну частини вироку, що є порушенням вимог ст.376 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст.189 КК України, та кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України із кваліфікуючою ознакою за ч.3 ст.28 КК України - організована група, та призначити йому покарання за вказаними статтями у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, також в повному обсязі задовольнити цивільний позов.
В доповненні до апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_10 та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження, що підтверджується його скаргами, а тому зазначене є неповнотою судового розгляду.
Зазначає, що суд перешкоджав тому, щоб свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 надали покази в судовому засіданні, оскільки їх не пускали до суду.
Стверджує, що покази, надані ним в судовому засіданні, не відповідають тим, що зазначені у вироку, оскільки він вказував на те, що обвинувачений ОСОБА_10 тричі приїжджав до нього в групі тих же самих осіб, а саме 01.05.2019 року на СТО, 15.05.2019 року о 15.00 годині на СТО та 15.05.2019 року о 16.00 годині в с. Вищетарасівка.
Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 пояснювали в суді, що вони бачили осіб, які були з ОСОБА_10 01.05.2015 року та 15.05.2019 року в с. Вищетарасівка.
Вказує на те, що обвинувачений вводить суд в оману пояснюючи, що він в с. Вищетарасівка поїхав до нього один, і тільки на виїзді із м. Запоріжжя підібрав чотирьох невідомих йому осіб.
Посилається на те, що він та свідки в судовому засіданні показали, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення організованою групою, однак такі пояснення у вироку відсутні, а тому наявна невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Зазначає, що прокурором безпідставно не було змінено обвинувачення в суді на підставі ст.338 КПК України, окрім того прокурор завжди підтримував обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки обвинувачений є похресником керівника Нікопольської міської прокуратури.
Також судом та прокурором було проігноровано його клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 .
Стверджує, що засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст.189 КК України є незаконним, оскільки вказане кримінальне провадження прийшло до суду з Томаківської прокуратури за ч.1 ст.189 КК України, при цьому в суді обвинувачення, відповідно до ст.338 КПК України, не було змінено на ч.2 ст.189 КК України.
Зазначає, що під час всього судового розгляду кримінального провадження брав участь прокурор ОСОБА_20 , однак у вироку зазначено прокурора ОСОБА_21 , який був присутній тільки під час проголошення вироку.
Вказує на те, що під час судового розгляду ним та ОСОБА_11 заявлялись відводи прокурору ОСОБА_20 , однак судом безпідставно було відмовлено у їх задоволенні.
Також судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про відвід судді ОСОБА_1 та судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_22 .
Окрім того, на розгляд питання щодо відводу судді ОСОБА_1 , яке повинно було розглядатися 13.03.2020 року суддею ОСОБА_22 , не було викликано до суду його захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_20 , при цьому, секретар судді ОСОБА_22 повідомила йому, що розгляд справи буде відкладено у зв`язку з неявкою до суду захисника та прокурора, а тому він поїхав в м. Запоріжжя. Однак ним була отримана постанова Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.03.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про відвід судді ОСОБА_1 , окрім того, відповідно до цієї постанови, в судовому засіданні був присутній обвинувачений ОСОБА_10 , який просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання.
Також судом не було належним чином розглянуто його цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки, у зв`язку з діями обвинуваченого та його організованої групи, померла його мати, він отримав психологічну травму, втратив здоров`я та роботу.
При цьому судом було проігноровано його клопотання щодо виклику в судове засідання свідків, які могли пояснити про пережиті ним страждання, а також клопотання про направлення його на судово-психологічну експертизу для встановлення ступеня тяжкості спричиненої йому моральної шкоди.
Разом з цим, з метою забезпечення позову, суд наклав арешт на будинок в селі та землю, які давно знаходяться під заставою банків.
Вказує на те, що його цивільний позов повинен бути задоволений в повному обсязі.
Також просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_10 , та на рахунки в банках України в рахунок погашення моральної шкоди.
Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині цивільного позову змінити, та задовольнити цивільний позов ОСОБА_7 в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що потерпілий тяжко переживає події кримінального правопорушення, оскільки, у присутності його сім`ї, з нього вимагали гроші та інше майно із застосуванням насильства.
Вказує на те, що з 16.05.2019 року по 25.05.2019 року ОСОБА_7 перебував на амбулаторному лікуванні.
Місяць потерпілий не працював та не утримував сім`ю матеріально, оскільки витрачав гроші на лікування.
Зазначає, що мати потерпілого, якій стало відомо про обставини події, невдовзі померла.
Стверджує, що ОСОБА_10 свою вину не визнав, не вибачився, щиро не розкаявся, матеріальної допомоги не надавав.
Посилається на те, що суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що потерпілому дійсно завдана моральна шкода, не обгрунтував чому він вважає, що сума моральної шкоди є завищеною.
Вказує на те, що позовні вимоги потерпілого підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір детально обгрунтований та базується на переживаннях потерпілого від кримінального правопорушення, яке є тяжким.
Захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки позивачем та його представником не доведено, в чому саме полягає моральна шкода, завдана відповідачем, та у зв`язку з чим він просить відшкодувати моральну шкоду, також не надано доказів, завданої майнової шкоди, на підтвердження обставин, які обгрунтовують суму позовної заяви.
Потерпілим ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вона подана з корисливих мотивів з метою штучного створення доказів захисту ОСОБА_10 , шляхом введення суд в оману.
Представником потерпілого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки захисником не наведено підстав для скасування вироку.
Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; також вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн, в решті позову відмовлено.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , маючи необґрунтовані у цивільно-правовому порядку претензії до потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому слідством місці та часі, вступив в попередню злочинну змову з групою з чотирьох невстановлених слідством осіб та розробили злочинний план, направлений на вчинення вимоги передачі чужого майна чи права на майно з погрозою вбивства над потерпілим ОСОБА_7 , який полягав у тому щоб отримати від останнього грошові кошти, майно чи право на майно під приводом сплати неіснуючого боргу із застосуванням насильства та погрозою вбивством потерпілому чи членам його родини.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів та передачі майна чи права на майно, ОСОБА_10 15.05.2015 року близько 16.30 годин, діючи за попередньою змовою в групі з чотирма невстановленими особами, на автомобілі Audi A6 Quattro ном.знак « НОМЕР_1 » приїхав до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, незаконно, став вимагати у ОСОБА_7 грошові кошти, або передачу права власності на один з автомобілів потерпілого, або передачу права власності на станцію технічного обслуговування автомобілів. Після чого невстановлений слідством чоловік, що прибув на місце події разом із ОСОБА_10 та іншими 3 невстановленими особами, діючи відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, продемонстрував ОСОБА_7 та присутнім членам його родини предмет, схожий на пістолет, яким погрожував вбити потерпілого та членів його родини, при цьому вказаний чоловік поставив рішучу вимогу передати один з автомобілів потерпілого чи право на нерухоме майно на користь ОСОБА_10 та групи присутніх осіб, отримав відмову від потерпілого, після чого наніс удар рукою в область обличчя потерпілого, тим самим зламавши його волю до опору. Під час зазначених дій ОСОБА_7 реально сприймав виконання даної погрози на підставі минулого досвіду. В цей час ОСОБА_10 перебував поряд з потерпілим та чотирма невстановленими слідством особами, які почергово здійснювали стосовно потерпілого психологічний тиск та пред`являли вимоги щодо передачі майна чи права на майно в рахунок погашення неіснуючого боргу, проте отримали повторну рішучу відмову потерпілого на свої незаконні вимоги. Після цього, невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, в присутності вищевказаних осіб, наніс потерпілому удар в область обличчя та тулубу від якого потерпілий впав, після чого ОСОБА_10 та чотири невстановлених досудовим розслідуванням особи сіли до автомобілю Audi A6 Quattro ном.знак « НОМЕР_1 », який під керуванням ОСОБА_10 направився по автодорозі Т-04-20 в напрямку м. Запоріжжя.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, потерпілого та його представника, які підтримали свої апеляційні скарги, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, прокурора, яка просила всі апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Згідно із ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Учасники судового провадження відповідно до ч. 6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Системний аналіз процесуальних норм вказує на те, що вирок має бути складений в нарадчій кімнаті, а його повний текст повинен бути оголошений негайно після виходу суду з нарадчої кімнати, крім того, копія цього вироку негайно має бути вручена учасникам судового провадження.
Проголошенням вироку після виходу з нарадчої кімнати, роз`яснення його змісту реалізовує конституційне положення, що визначене як основна засада судочинства гласність судового процесу.
Гласність і відкритість кримінального провадження в судах усіх інстанцій є важливою умовою неупередженого, всебічного і повного дослідження обставин кримінального правопорушення та ухвалення на цій основі законного, обґрунтованого і справедливого рішення. Така засада спонукає суддів та інших учасників судового розгляду добросовісно реалізовувати права та виконувати свої професійні обов`язки, суворо дотримуватися правил судочинства, етики взаємин між учасниками розгляду. Тобто засада гласності і відкритості кримінального провадження повинна забезпечити не лише прийняття судом обґрунтованого і законного рішення, а й обізнаність учасників кримінального провадження про мотиви і підстави прийняття такого рішення. Не проголошуючи повного тексту вироку, суддя схиляє до думки, що він не повинен пояснювати прийняте рішення, що може викликати сумнів у справедливості процесу в цілому і ухваленого рішення зокрема.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, зокрема журналу судового засідання від 20.07.2020 року, головуючим суддею після виходу з нарадчої кімнати було оголошено лише вступну та резолютивну частини вироку, що також підтверджується технічним записом цього судового засідання, а тому зазначене свідчить про недотриманням судом норм ст. 376 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та є підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 02.02.2021 року, справа № 519/41/20.
Згідно з вимогами ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на допущені істотні порушення судом першої інстанції вимог КПК України, а тому апеляційні скарги захисника, потерпілого та його представника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст.ст. 412, 415 КПК України.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставою для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, перевірити доводи апеляційних скарг захисника, потерпілого та його представника, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, призначене покарання вважати справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.
Клопотання потерпілого щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.184 КПК України таке клопотання подає слідчий, прокурор.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року задовольнити частково.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4