Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4710/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн., у разі внесення якої покладено на підозрюваного наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою; не відлучатися за межі м.Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Строк дії ухвали встановлено до 15.06.2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри та доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та вказано на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам. Крім того, слідчим суддею відмовлено в задоволенні скарги захисника на незаконне затримання, у зв`язку із відсутністю в матеріалах клопотання жодних належних та допустимих доказів затримання 15.04.2021 року ОСОБА_8 працівниками поліції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши домашній арешт за місцем постійного проживання ОСОБА_8 та доручити ТУ ДБР, розташованому в м.Хмельницькому внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину за заявою підозрюваного щодо незаконного затримання, приводу, застосування щодо нього психологічного насильства з боку працівників Житомирського РУП та провести досудове розслідування. Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не дослідив обґрунтованість підозри, а також не врахував, що надані докази не підтверджують поза розумним сумнівом припущення, які викладені у підозрі. Вказує, що слідчий суддя не надав жодної оцінки доводам сторони захисту щодо того, що заяву про злочин потерпілою подано лише через два дні після вчинення нібито крадіжки у неї, а про підозру повідомлено лише через сім днів, яким чином потерпіла ОСОБА_10 , указуючи, що особи у її квартирі були у масці, змогла через два дні впізнати ОСОБА_8 по фотографіям без маски, як таксист, який є перевізником сотні людей за цих два дні та при допиті вказав, що не роздивився осіб, яких підвозив 06.04.2021, зміг впізнати 09.04.2021 ОСОБА_8 по фотографіях. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не було враховано відсутність ризиків, вказаних прокурором, залишено поза увагою, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, сім`ю, на утриманні малолітню дитину, має важку хворобу, позитивно характеризується та можливість менш суворого запобіжного заходу забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_8 . Крім того, вказує на незаконність затримання підозрюваного та наявність у діях поліцейських ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.371 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000572 від 08 квітня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Згідно клопотання старшого слідчого поліції, досудовим розслідуванням встановлено, що 06.04.2021 року, близько 13 год. 40 хв., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло. В цей самий день, час і місці, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , зайшли до під`їзду № 7 вищевказаного будинку та, підійшовши до дверей квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_12 , пересвідчившись, що всередині нікого немає, відчинивши за допомогою невстановлених сторонніх предметів верхній замок, незаконно проникли до вказаної квартири.
Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у зазначеній вище квартирі, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, повторно оглянувши її, таємно викрали майно, належне ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти купюрами по 500 грн., на загальну суму 6000 грн.
В подальшому, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_11 , утримуючи викрадене майно при собі, намагалися залишити приміщення вищезазначеної квартири, однак були викриті потерпілою ОСОБА_10 , яка в цей час повернулась додому. Незважаючи на це, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 продовжили реалізацію свого злочинного умислу та, з метою утримання вилученого майна, відштовхнули ОСОБА_10 та покинули місце скоєння злочину. Таким чином, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 відкрито, діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у житло, відкрито викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , чим заподіяли останній матеріальну шкоду на загальну суму 6000 грн.
15 квітня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України (а.38-39).
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.04.2021 (а.8); протоколом огляду місця події від 08.04.2021 (а.9-10); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 (а.11-12); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2021 (а.13-14), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.14), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2021 (а.15), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.16), протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.04.2021 (а.17-18); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 09.04.2021 (а.19-20); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2021 (а.21-22), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.23), протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2021 (а.24-25), довідками (а.26-33).
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, передбачений ч.3 ст. 186 КК України.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо фальсифікації та допустимості доказів, колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі колегія суддів має встановити доведеність того, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Таким чином, посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
Крім того, як вбачається з поданої апеляційної скарги та думки захисника, висловленої під час розгляду апеляційної скарги судом, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16 квітня 2021 року у повному обсязі та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
При цьому, як вбачається з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний, крім іншого, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Тобто, застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України, можливе лише в разі встановлення судом наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
Отже, суперечливою є позиція захисника, яка зазначаючи про надуманість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, просить за результатами перегляду ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, для застосування якого також обов`язковою є встановлена наявність обґрунтованості підозри.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшов вірного висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Апеляційний суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що ОСОБА_8 , самостійно з`явився 16.04.2021 року у судове засідання для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, оскільки короткострокова належна процесуальна поведінка в рамках даного кримінального провадження та з врахуванням початкової стадії досудового розслідування не спростовує наявність вказаного ризику.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність ризику впливу на свідків та потерпілу.При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.
Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень та вважає, що сама поведінка підозрюваного ОСОБА_8 свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливого злочину, маючи при цьому непогашені судимості, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за які відбував покарання, офіційно не працює, що в свою чергу, на думку апеляційного суду свідчить про те, що джерелом для прожиття підозрюваного є можливе вчинення кримінальних правопорушень корисливого характеру.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що слідчий суддя не оцінив можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами справи та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Наявність постійного місця проживання, сім`ї, малолітньої дитини на утриманні, на що посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ці обставини існували і на час подій, які йому інкримінуються ОСОБА_8 і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 хворіє на гепатит С, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Колегія суддів роз`яснює право підозрюваного подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації слідчого ізолятору ДУ «Житомирська УВП (№8)» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.
Що стосується доводів захисника про незаконність затримання підозрюваного, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані питання виходять за межі апеляційного перегляду ухвали слідчого судді суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням положень ст.309 КПК України.
Безпідставною є апеляційна вимога захисника про доручення ТУ Державного бюро розслідувань внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину, оскільки захисник попередньо в порядку ст.303 КПК України, з врахуванням положень ст.214 КПК України, з відповідною скаргою до слідчого судді не звертався.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не виявлено.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 червня 2021 р. із визначенням застави в розмірі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн., без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: