Ухвала

26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 743/1223/20
провадження № 51-1721ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від

11 лютого 2021 року засудженого
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Павлівка Ріпкинського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Вирішено долю речових доказів і процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено:
- ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначених за даним вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2020 року, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. Відповідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком

3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

- ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2020 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, ухвалено виконувати самостійно.

Судові рішення стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період часу з 19 листопада по 19 грудня

2019 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на автомобілі «VOLKSWAGEN GОLF1.8», р.н. НОМЕР_1 , приїхали до домоволодіння АДРЕСА_2 , проникли до нього, звідки умисно, за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали майно, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 10 444, 40 гривень.
ОСОБА_5 , сприяючи вчиненню злочину ОСОБА_4 , виконуючи роль пособника, на вказаному автомобілі, що знаходиться у його користуванні, здійснив перевезення викраденого майна, переховав предмети, здобуті злочинним шляхом, та у подальшому зберігав їх у гаражному приміщенні № НОМЕР_2 Автокооперативу №36 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, що знаходиться поблизу АДРЕСА_3 .
Крім того, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в ніч з 16 січня на 17 січня 2020 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на автомобілі «VOLKSWAGEN GОLF1.8», р.н. НОМЕР_1 , приїхали до домоволодіння АДРЕСА_4 , проникли до нього, звідки умисно, за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали майно, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 17 054 гривень.
ОСОБА_5 , сприяючи вчиненню злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи повторно, виконуючи роль пособника, на вказаному автомобілі, що знаходиться у його користуванні, здійснив перевезення викраденого майна, переховав предмети, здобуті злочинним шляхом, та у подальшому зберігав їх у гаражному приміщенні № НОМЕР_2 Автокооперативу №36 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, що знаходиться поблизу АДРЕСА_3 .
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021року вирок Ріпкинського районного судуЧернігівської області від08 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить оскаржувані судові рішення змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, того, що він щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем реєстрації та навчання, на його утриманні перебувають цивільна дружина та її малолітня дочка, доглядає за своїм батьком, добровільно відшкодував заподіяну потерпілому ОСОБА_7 шкоду, останній не наполягав на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюється.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого нимзлочину, наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів, відсутність обтяжуючихобставин, а також дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше притягався до адміністративної відповідальності, є не судимий в силу ст. 89 КК України, неодружений, не працює, на обліках у психіатра та нарколога неперебуває, посередньо характеризується за місцем реєстрації, добровільно заподіяну шкоду не відшкодував.
Також суд першої інстанції зважив на послідовність та спосіб вчинення ОСОБА_4 інкримінованих злочинів, його роль в цьому.
З огляду на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 лише за умови його ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді реального позбавлення волі в наближеному до мінімального розмірі, без застосування положень ст. 75 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, дотримався вимог статей 50, 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання надмірно суворим, як про це зазначено в його касаційній скарзі, Суд не знаходить.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі достатні підстави прийняття такого рішення.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 немає і вважає, що у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3