ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/307/21Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 703/1315/20 Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фурманка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, маючого на утриманні 3-малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді семи років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою-залишено до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахується з моменту затримання з 03.03.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 628 грн. 04 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком районного суду ОСОБА_7 , визнаний винуватим та засуджений за те, що він 02.03.2020 р. близько 23 години 52 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі проїзної частини АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_12 , діючи із прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті останньому, дістав із рукава власної куртки ніж та, раптово підійшовши впритул до ОСОБА_12 , наніс йому один удар ножем в область шиї, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин шиї з наскрізним пораненням стінки трахеї, що згідно висновку експерта від 16.04.2020 р. № 02-01/286 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так його протиправні дії були припинені працівниками Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Не погоджуючись з вироком районного суду захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваного вироку та просить призначити новий судовий розгляду суді першої інстанції. Вважає, що вирок районного суду є занадто суворим, а також винесений з порушенням кримінального та кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не провів належну оцінку доказів, не прийняв до уваги покази обвинуваченого, потерпілих та свідків, не допитав інших свідків, які були безпосередньо під час події. Вважає, що об`єктивних та беззаперечних доказів вини ОСОБА_13 в скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не здобуто, а дії його підзахисного ОСОБА_13 органами досудового розслідування та судом кваліфіковані неправильно, що потягло за собою занадто сувору міру покарання. Також в матеріалах справи достатньо міститься доказів для пом`якшення покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілого, який погодовся з кваліфікацією, але просив не позбавляти ОСОБА_13 волі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути вмотивованим, законним та обґрунтованим. Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковано вірно за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника про те, що районний суд не провів належну оцінку доказів, не допитав інших свідків, які були безпосередньо під час події, відсутність беззаперечних доказів вини ОСОБА_13 в скоєнні інкримінованого злочину та невірну кваліфікацію його дій є необгрунтваними, які не заслуговують на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_12 , який показав, що раніше він товаришував з ОСОБА_7 , 02.03.2020 р. він перебував в останнього вдома, разом вживали алкогольні напої, близько 23 години пішов додому та ліг відпочивати, через деякий час до нього прибіг син ОСОБА_7 та повідомив, що батько б`є його матір, він пішов до ОСОБА_7 , щоб припинити сварку, йому вдалось врегулювати конфлікт між ОСОБА_7 та його дружиною, після чого він повернувся додому, разом з ним пішла дружина ОСОБА_7 . Пізніше, разом з працівниками поліції приїхав ОСОБА_7 та між ними винник конфлікт, розпочалась бійка, в ході якої ОСОБА_7 накинувся на нього та почав наносити йому удари, він помітив на собі кров, та почав кричати працівникам поліції щоб забрали в обвинуваченого ножа. Працівники поліції припинили бійку, йому почали надавати медичну допомогу та викликали швидку.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що він є працівником поліції Смілянського відділу. 02.03.2020 р. він перебуваючи на чергуванні, отримав повідомлення про те, що ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Прибувши на місце події між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 відбувався конфлікт, вони погрожували один одному, обвинувачений раптово підбіг до потерпілого та наніс йому удар рукою в область шиї. Після удару він побачив у потерпілого кров, разом з ОСОБА_16 припинили бійну, та разом з присутніми почали надавати потерпілому медичну допомогу.

Показами свідка ОСОБА_16 , які є ідентичними з показами свідка ОСОБА_14 .

Згідно показів свідка ОСОБА_17 , яка показала, що працює фельдшером, в ніч з 02.03.2020 р. на 03.03.2020 р. до неї додому прибіг ОСОБА_18 , та повідомив, що ОСОБА_12 поранено ножем. Прибувши на місце події вона побачила потерпілого який був без свідомості. На шиї потерпілого була кров, було видно ножове поранення. Вона наклала пов?язку, та після приїзду швидкої потерпілого госпіталізували.

Також винуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України крім іншого підтверджується:

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.03.2020 р., відповідно до якого ОСОБА_19 заявила, що 03.03.2020 р. близько 00 год. 30 хв., перебуваючи по вул.Шевченка в с.Санжариха, ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_12 , 1989 року народження;

-даними протоколу огляду місця події від 03.03.2020 р. з фототаблицею до нього, в ході якого було оглянуто ділянку автомобільної дороги, що знаходиться по АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено ніж, два змиви речовини бурого кольору, кофту з плямами бурого кольору;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 03.03.2020 р., відповідно до якого було затримано ОСОБА_7 , та під час обшуку якого було виявлено та вилучено чоловічу куртку та чоловічи штани з слідами речовини бурого кольору;

-даними протоколу огляду відеозапису від 03.03.2020 р., відповідно до якого було проведено огляд відео, на якому зафіксовано події за участю працівників поліції, свідків, підозрюваного ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 по факту нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_20 . Так, на даному відео зафіксовано як обвинувачений наніс удар потерпілому.

-даними висновку експерта № 05-1-09/172 від 19.03.2020 р. з таблицею до нього, відповідно до якого на куртці яка була вилучена у обвинуваченого під час його затримання походження крові знайдена на куртці потерпілого ОСОБА_12 не виключається. У разі походження крові від двох і більше осіб домішка крові підозрюваного ОСОБА_7 не виключається

-даними висновку експерта №05-1-08/121 від 04.04.2020 р. з таблицею до нього, відповідно до якого можна передбачити, що: антигени В і Н, виявлені в слідах крові людини на джинсових штанах (об`єкти №№1,2,4), могли походити за рахунок крові особи (осіб) з групою В (ІІІ) з анти-А, з супутнім антигеном Н, або за рахунок змішування крові осіб з групами крові В (ІІІ) з анти-А і 0(І) з анти-А і анти-В. Походження крові від потерпілого ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_7 не виключається;

-даними висновку експерта №05-1-08/124 від 13.04.2020 р. з таблицею до нього, відповідно до якого у слідах на марлевому тампоні зі змивом РБК біля будинку 48 , у слідах на марлевому тампоні зі змивом РБК на бруківці (об`єкт №2) знайдена кров людини. Кров могла походити від ОСОБА_12 . У разу походження крові від двох і більше осіб домішка крові підозрюваного ОСОБА_7 не виключається;

-даними висновку експерта № 05-5-06/97 від 10.04.2020 р. з таблицею до нього, відповідно до якого при судово-медичній експертизі помарок бурого кольору на клинку ножа (об.2) виявлено кров людини. Походження крові від потерпілого ОСОБА_12 не виключається. Присутність крові підозрюваного ОСОБА_7 не виключається лише у вигляді домішки;

-даними протоколів огляду предметів від 17.04.2020 р., 18.04.2020 р., відповідно до яких було проведено огляд предметів вилучених під час огляду місця події від 03.03.2020 р., та під час затримання ОСОБА_7 03.03.2020 р.;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.03.2020 р. з фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 вказав на місце, де відбулась подія 02.03.2020 р. та зімітував нанесення ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень;

-даними висновку експерта №02-01/286 від 16.04.2020 р., відповідно до якого в ОСОБА_12 , згідно даних медичної карти, мало місце ушкодження: рана м`яких тканин шиї з наскрізним пораненням стінки трахеї. Вказане ушкодження виникло від дії гострого предмета з ріжучими, чи колото-ріжучими властивостями, по давності виникнення може відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Рана м`яких тканин шиї з наскрізним пораненням стінки трахеї у ОСОБА_12 могла виникнути за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 29.03.2020 р.;

-даними проведення слідчого експерименту від 16.04.2020 р. з фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого свідок ОСОБА_16 показав механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ;

-даними проведення слідчого експерименту від 16.04.2020 р. з фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_14 , в ході проведення якого останній показав механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ;

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, тому прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_13 у незакінченому замаху на умисне вбивство, тому доводи захисника про недостатність доказів для винуватості ОСОБА_13 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та неправильну кваліфікацію його дій в тій частині, що він не мав умислу вбивати потерпілого спростовується доказами наявними в матеріалах провадження, а саме: показами потерпілого, свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які пояснили, що між обвинуваченим ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_12 відбувся конфлікт, в ході якого вони ображали один одного, раптом обвинувачений підбіг до потерпілого та наніс йому удар ножем в область шиї, після чого вони побачили кров на шиї потерпілого. Крім того, колегія суддів враховує знаряддя злочину ніж за допомогою якого завдано ОСОБА_12 удар у важливий для життя орган шию його характер та локалізація, наслідки його отримання, а також ту обставину, що саме обвинувачений прийшов до домоволодіння потерпілого, завчасно підготував знаряддя злочину, яке приніс з собою, що свідчить про умисел на вбивство та вірну кваліфікацію саме за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Місцевим судом надано повний та об`єктивний аналіз доказів, які мають значення для встановлення істини по справі і є достатніми для прийняття рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Досліджені місцевим судом докази, допит обвинуваченого, який до речі пояснив, що він дістав з кишені своєї куртки ножа та вдарив ним ОСОБА_12 , покази потерпілого, свідків, які в своїй сукупності вказують на те, що саме дії ОСОБА_13 перебувають в причинно - наслідковому зв`язку з отриманням потерпілим ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, а саме: рана м`яких тканин шиї з наскрізним пораненням стінки трахеї, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Невизнання винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України в тій частині, що він не мав умислу вбивати потерпілого, колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання зменшити відповідальність за скоєне.

Щодо доводів апеляційної скарги про занадто сувору міру покарання, яку призначено обвинуваченому ОСОБА_13 , колегія суддів вважає безпідставними.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі сторокм на 7 (сім) років через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , судом першої інстанції дотримано вказаних вимог, а саме: враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, позицію потерпілого, який претензій не має і просив суворо не карати, посередню характеристику за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. За вказаних обставин, місцевий суд, в межах санкції.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України прзначив покарання у виді позбавлення волі на сім років, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та є мінімальним розміром, передбаченим даною санкцією статті.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо необгрунтованості судового рішення. В звязку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката Райнова залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді