Провадження №1-кп/389/240/20
У Х В А Л А

23 лютого 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628 від 17 липня 2018 року, стосовно
ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,
ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,
ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у Знам`янському міськрайонному суді Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628 від 17 липня 2018 року, за обвинуваченям ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.3 ст.191,ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору (в порядку ст.314 КПК), яке обгрунтовано наступним.
ОСОБА_4 обвинувачується в тому (в стислому вигляді), що він, працюючи директором ТОВ «Абсолют-2016», у грудні 2018 року з метою реалізації злочинного наміру на привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовим становищем, вступив у змову з начальником виробничого підрозділу «Знам`янське територіальне управління» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівельних споруд» УТ «Українська залізниця» ОСОБА_6 та головним механіком цього ж підприємства ОСОБА_5 25 грудня 2018 року ОСОБА_4 , розуміючи, що роботи з капітального ремонту автомобіля КАМАЗ 5320, передбачені договором між підприємствами від 17 грудня 2018 року, не виконані, здав ці роботи, шляхом підписання акту виконаних робіт, в якому зазначені неправдиві відомості: завищена вартість робіт на 417230 грн. Акт виконаних робіт переданий до бухгалтерії, відомості про виконані роботи внесені в автоматизовану систему АТ «Українська залізниця», та в останнього підприємства виникла кредиторська заборгованість на зазначену суму. 25 грудня 2018 року ОСОБА_4 підписав акт прийому-передачі автомобіля КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_1 , без фактичної передачі самого автомобіля. Таким саме чином відбувалось події, пов`язані з капітальним ремонтом автомобіля FAW СА 1047, ремонтні роботи на якому виконані частково, сума завищення вартості робот склала 61860 грн. ОСОБА_4 також обвинувачується у складанні та видачі завідомо неправдивих офіціальних документів: акту виконаних робіт по автомобілю КАМАЗ та акту виконаних робіт по автомобілю FAW.
ОСОБА_4 винним себе не визнає, твердить, що намірів викрасти кошти він не мав, фактично не мав можливості це зробити у спосіб зазначений в обвинуваченні, завідомо неправдивого офіційного документу не складав, отже серед великої кількості документів в кінці фінансового року можливо підписав і документи, зазначені в обвинуваченні.
Обвинувальний акт, затверджений прокурором щодо ОСОБА_4 та інших, не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Так, незважаючи на те, що кримінальне правопорушення зареєстроване у ЄРДР 17 липня 2018 року (до того, як в ОСОБА_4 та інших, за версією слідства, виник намір вчинити кримінальні правопорушення), по ньому тривалий час проводилось досудове розслідування, слідчий та прокурор не визначились з формулюванням обвинувачення, яке б відповідало вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК, отже є неконкретним, суперечливим, таким, що обмежує право на захист через відсутність чітких, зрозумілих, логічних визначень, підозра та обвинувачення ОСОБА_4 висунуті у непередбаченому КПК порядку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Натомість слідчий та прокурор вказують на обставини укладання господарських договорів між ТОВ «Абсолют-2016» та АТ «Українська залізниця» з ремонту двох вантажних автомобілів, які за визначенням є лише проявом господарської діяльності двох суб`єктів господарювання та не є кримінальними правопорушеннями. Описуючи нібито злочинні дії ОСОБА_4 слідчий та прокурор не зазначають, коли саме, яким чином та де він вступив нібито в змову з ОСОБА_6 , чиє саме, яке майно та яким чином він вирішив привласнити, за умови, що він не має жодного відношення до виплати коштів АТ «Українська залізниця» підприємствам, установам та організаціям, з якими АТ «Українська залізниця» знаходиться у господарських стосунках, з огляду зокрема на те, що зазначені в обвинувальному акті угоди є чинними, будь-які суперечки між господарюючими суб`єктами вирішуються у судовому порядку, а не шляхом переслідування працівників підприємств в зв`язку з нібито невиконанням (частковим невиконанням) умов договорів.
Згідно зі ст.1 КПК порядок кримінального провадження визначається лише кримінальним процесуальним законодавство. Кримінальне процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, КПК та інших законів. Це засадниче положення КПК не врахували слідчий та прокурор під час складання обвинувального акту. Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу господарські договори укладаються за правилами, встановленим Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбаченим ГК, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Ст.188 ГК передбачена процедура та порядок зміни та розірвання господарським договорів. Згідно зі ст.204 ЦК, яка в цьому сенсі є складовою частиною кримінального процесуального законодавства, встановлюється презумпція правомірності правочину. Відповідно до зазначеної норми ЦК правочин є правомірним, якщо його неправомірність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. В даному випадку обидва ці фактори відсутні, не існує обставин недійсності правочинів (договорів між АТ «Українська залізниця» та ТОВ «Абсолют-2016») встановлених законом (прокурор та слідчий на жоден закон не посилаються), не визнавались вони недійсними судом. Як можливо зрозуміти з тексту обвинувального акту, ТОВ «Абсолют-2016», в тому числі в особі директора ОСОБА_4 , не зверталось з вимогою отримати кошти, витрачені на капітальний ремонт автомобілів, жодні дії, спрямовані на отримання коштів не вчинені. Отже можливо твердити, що неправомірне втручання в господарську діяльність правоохоронних органів привело до певних негативних наслідків, слід відзначити, що відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_4 спочатку повідомлено про підозру, а потім вручений обвинувальний акт, внесені 17 липня 2018 року, в той час як умисел (за версією слідства) на вчинення кримінального правопорушення виник у ОСОБА_4 у грудні 2018 року.
Закон вимагає зазначення в обвинуваченні способу вчинення кримінального правопорушення. Стаття 191 КК передбачає відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Але прокурор не зазначає, яким чином ОСОБА_4 міг отримати кредитну заборгованість з АТ «Українська залізниця». За умови, що він був керівником підприємства, яке реально здійснює ремонтні роботи, навіщо йому було приймати автомашини у ремонт, здійснювати закупівлю необхідних запчастин для здійснення цього ремонту, якщо його намір полягав у викраденні грошових коштів. Слідчий та прокурор жодної з зазначених ознак не описують та натомість викладають обставини підписання та виконання господарських договорів, що відбувались після реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР.
В обвинувальному акті зазначено про виникнення кредиторської заборгованості АТ «Українська залізниця» перед ТОВ «Абсолют-2016», але чи є це розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.7 ч.2 ст.291 КПК) не зрозуміло. Твердження про те, що ОСОБА_4 та інші вчинили закінчений замах на привласнення чужого майна є непереконливим, отже жодних коштів за ремонт автомобілів ОСОБА_4 , як службова особа та фізична особа, не получав та не міг получати, яким чином він міг це зробити та привласнити кошти, слідство не зазначає.
В обвинувальному акті не зазначені жодні відомості про потерпілого, навпаки вказано про їх відсутність. Це, як більш детально зазначено вище, робить незрозумілим обвинувачення, зокрема не дає можливості чітко визначитися з тим, чиїми коштами, в якому обсязі та яким чином ОСОБА_4 мав заволодіти, чи це взагалі є можливим.

Обвинувальний акт надійшов до суду з супровідним листом першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 . Але заступник прокурора має визначені ч.ч.4,5,6 ст.36 КПК повноваження та права, серед таких відсутнє право скеровувати обвинувальний акт у кримінальному провадженні до суду. Відомості щодо визначення вказаного заступника прокурора області, як прокурора у кримінальному провадженні відсутні. Відповідно до п.3 ч.2 ст.283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший термін після повідомлення особи про підозру звернутися до суду з обвинувальним актом. Згідно з ч.1 ст.293 КПК одночасно з переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному. Як вбачається з матеріалів справи відповідна розписка датована 28 серпня 2019 року, супровідний лист, з яким обвинувальний акт надійшов до суду 02 вересня 2019 року датований 30 серпня 2019 року, що є порушенням вимог КПК, обвинувальний акт, який надійшов до суд від особи, не уповноваженої на вчинення відповідних дій, не може бути призначеним до судового розгляду.

Згідно з п.п.4,10,17 реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 є у провадженні свідком. КПК не передбачає порядку зміни процесуального статусу свідка на підозрюваного. Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваче6ним у цьому кримінальному провадженні. Теж стосується інших обвинувачених. За таких обставин, ОСОБА_4 у провадженні є свідком, повідомлення його про підозру, вручення обвинувального акту, як такі, що здійснені з грубим порушенням КПК не мають породжувати жодних наслідків, є не дійсними, не чинними. Ця обставина унеможливлює вирішення питання про призначення судового розгляду у провадженні щодо ОСОБА_4 та інших, оскілки свідок не може постати перед судом в якості обвинуваченого. Згідно ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення. Відповідно до ст.290 КПК визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий зобов`язані повідомити підозрюваного про завершення досудового розслідування, здійснити відкриття матеріалів іншій стороні та відповідно скласти обвинувальний акт. Тобто обвинувальний акт складається лише стосовно підозрюваного. Відповідно до ст.42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК повідомлено про підозру. Але, як зазначено вище, по-перше, ОСОБА_4 у проваджені є свідком, а, по-друге, підозра вручена йому з порушеннями вимог КПК. Ці порушення полягають у тому, що згідно з п.1 ч.1 ст.277 КПК письмове повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посада слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення. У повідомленні, яке вручене ОСОБА_4 02 травня 2019 року, зазначено що його склав слідчий слідчої групи СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 , тобто посада цього слідчого не зазначена, а саму підозру вручив інший слідчий. Підозра погоджена з ОСОБА_10 , який зазначений як процесуальний керівник у кримінальному провадженні, що так ж не є посадою прокурора. У реєстрі матеріалів досудового розслідування (прийняті у ході досудового розслідування процесуальні рішення) у п.п. 6-14, 18, 20, 22, 24, 26, 32, 33, 34 зазначено, що вони прийняті т.в.о. старшого слідчого ОСОБА_9 . В тому числі він вносив (п. 24) певні відомості до ЄРДР. Згідно ст.38 КПК досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування. Згідно зі ст.40 КПК слідчий має певні повноваження під час здійснення досудового розслідування. Згідно з ч.1 ст.214 КПК саме слідчий вносить відомості до ЄРДР. Таким чином КПК не передбачена можливість здійснення досудового розслідування т.в.о. слідчого, внесення відомостей до ЄРДР, зокрема.

Відтак, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просить суд вирішити питання про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прокурору через його невідповідність вимогам КПК.
Також обвинуваченим ОСОБА_6 у підготовче засідання подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, з посиланням на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені закінченого замаху на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, однак в самому обвинуваченні жодним словом не зазначено про розмір шкоди, нібито завданого злочином. В усьому обвинувальному акті описується виникнення кредиторської заборгованості, завищення вартості робіт, реєстрування податкової накладної, однак ні про яку шкоду не вказано. Більше того, мова йде про розтрату державних коштів у великому розмірі, однак не вказано, якій установі, чи органу, на яку саме суму завдано, або могло бути завдано шкоди. Адже саме від суми збитків залежить кваліфікація особи за такою тяжкою статтею ч. 4 ст. 191 КК України, за яке передбачене покарання до 8 років позбавлення волі. Суд не має права та можливості самостійно визначати розмір шкоди, оперувати бухгалтерськими термінами, вираховувати будь-які суми з урахуванням ПДВ або без такого. Тобто усунути цей недолік в судовому засіданні ніяк не можливо. Вказане порушення як безумовна підстава для повернення обвинувального акта прокурору не може викликати жодних сумнівів, оскільки п. 7 ч.2 ст.291 КПК України прямо зазначає розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як обов`язкові відомості обвинувального акта. Якщо в обвинуваченні йдеться про замах на скоєння злочину, необхідно вказувати розмір шкоди, яка не була завдана по незалежним від дій обвинуваченого причинам, але на завдання якої був спрямований умисел. В обвинувальному акті зазначено, що потерпілі в даному кримінальному провадженні відсутні, що цілком допускається діючим кримінально-процесуальним законодавством. Адже потерпілий повинен подати заяву про залучення його як потерпілого, або надати згоду на це. Однак в даному випадку потерпілих немає, не тому що вони не подали відповідних заяв, їх не існує взагалі. Відсутність заяв від осіб, яким завдано шкоду, не свідчить, що слідчий не повинен згадувати в обвинуваченні таких осіб. Відсутність у кримінальному провадженні потерпілих свідчить про небажання цих потерпілих користуватися своїми правами, а не про фізичну їх відсутність. У даному випадку, ні про розмір шкоди, ні про осіб, установ, підприємств, яким могла бути завдана шкода, не зазначено. Фактично обвинувальний акт є вільним описом одного робочого дня ОСОБА_6 , що, можливо, за інших обставин, могло бути цікаво суду та учасникам провадження, однак не може бути покладено в основу обвинувачення. Тобто, з тексту обвинувального акта не зрозуміло, чому слідчий прийшов до висновку, що дії, виконані ОСОБА_6 , є злочинними. Дійсно, закон дозволяє виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, але мова все одно має йти про кримінальне правопорушення, а не про довільний опис будь-яких дій. В обвинувальному акті відсутнє формування обвинувачення щодо способу скоєння замаху на розкрадання, мотиву, мети скоєння злочину. Наприклад, ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні - складання, видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, однак жодним словом не зазначається, яким саме чином він складав та видавав ці документи. Більше того, з обвинувального акта зовсім не зрозуміло, чому орган досудового розслідування вважає, що лист про наявність недоліків в роботі автомобіля є офіційним документом, для чого ОСОБА_11 його підписував і навіщо нам про це знати. Знову можна говорити, що це право слідчого і прокурора, викладати обвинувачення на власний розсуд, однак ніхто не дав права просто описувати робочі дії та стверджувати, що вони злочинні. Крім того, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення значно різняться між собою. Не зрозуміло, чому слідчий на власний розсуд скоротив та урізав формулювання обвинувачення, від якої саме версії необхідно захищатися.
Вказані порушення є неприпустимими, адже, обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформлює його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення. Такі порушенні при складанні обвинувального акту позбавляє ОСОБА_6 права на захист, оскільки йому не зрозуміло, в чому він обвинувачується. А також в подальшому, призведе до неможливості винесення ні обвинувального, ні виправдувального вироку. Крім того, прокурор також буде позбавлений права змінити обвинувачення в судовому засіданні, оскільки таке право надано йому ст. 338 КПК України лише у випадках встановлення нових фактичних обставин. Тобто, призначення обвинувального акта до судового розгляду неможливе та його необхідно повернути прокурору для усунення вищенаведених недоліків, для чого не знадобиться проведення будь-яких слідчих дій.
Суд, заслухавши думку прокурора, який вважав, що підстав для повернення обвинувального акту немає, обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , встановив наступне.

Згідн з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України (далі ВССУ) викладених в інформаційному листі від 03 жовтня 2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», суд має право повернути прокуророві обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема: якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; обвинувальний акт не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором: до нього не долучено передбачені законом додатки.

Тобто, виходячи з вищевикладених роз`яснень підставою для повернення обвинувального акту прокурору в порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України є невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

Положеннями ст.291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складання обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Частиною 2 цієї статті передбачено ряд відомостей, які він має містити, а частиною 3 передбачено, що він підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно, а також частиною 4 цієї статті чітко визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний обвинувальний акт містить усі відомості, що передбачені ч.2 ст.291 КПК України, у тому числі і ті, що передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України, тобто містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а саме дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, а також дій ОСОБА_5 , які стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.3 ст.191,ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Надавати правову оцінку викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення суд вправі лише на стадії судового розгляду при ухваленні вироку, що передбачено вимогами ст.368 КПК України.

Також, даний обвинувальний акт підписано слідчим, котрий його склав та прокурором, який його затвердив, та до нього додано усі додатки, що передбачені ч.4 ст.291 КПК України.

Таким чином, судом не встановлено, що вказаний обвинувальний акт за своєю формою та змістом не відповідає вимогам ст.291 КПК України, разом із долученими до нього додатками.

Крім того, порядок проведення підготовчого судового засідання визначено ст.314 КПК України, частиною 3 якої визначено вичерпний перелік рішень, які суд має право прийняти на даній стадії судового провадження, одне з яких у тому числі і про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, а саме положенням ст.291 КПК України.

На даній стадії судового провадження суд позбавлений права вирішувати будь-які питання, що стосуються фактичних обставин справи.

Слід відзначити і те, що зазначеним захисником ОСОБА_4 у клопотанні обставинам, вже надав свою оцінку і Кропивницький апеляційний суд, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції від 29 травня 2020 року, якою було задоволено клопотання про повернення обвинувального акту, що заявлено з аналогічних підстав.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, а наведені в клопотаннях захисників обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підстави для його повернення не передбачені вимогами зазначеної статті кримінального процесуального законодавства України, через що повернення обвинувального акту прокурору у даному випадку є безпідставним. Відтак подані клопотання про повернення обвинувального акту прокурору задоволенню не підлягають.

Таким чином, судом не встановлено допущення органом досудового розслідування порушень вимог кримінального процесуального закону під час подання до суду обвинувального акту, який є відповідним положенням ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками.
Будь-яких інших вимог, котрим повинен відповідати обвинувальний акт, що його подано до суду, законодавцем не визначено.
З урахуванням наведеного підстави для повернення обвинувального акта відсутні.
Під час підготовчого судового засідання не були встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України.
Від обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про їх участь в усіх судових засіданнях при розгляді зазначеного кримінального провадження в режимі відеоконференції в приміщенні Київського районного суду м.Одеси через віддаленість суду від місця мешкання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
Інших клопотань від учасників справи не надходило.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає підготовку до судового розгляду завершеною та вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні.
Крім того, за змістом ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Тож, відповідно до п.6. ч.3 ст.314 КПК України, суд вважає за необхідне доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинувачених, роз`яснивши, в силу ч.4 ст.42 КПК України, обвинуваченим їх право брати участь у підготовці досудової доповіді шляхом надання необхідної інформації представнику персоналу органу пробації або відмовитися від такої участі.
Керуючись ст.ст.291, 314-316 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору.
Призначити судовий розгляд, на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000628 від 17 липня 2018 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.3 ст.191,ч.2 ст.15, ч.5 ст.27, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.191, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у відкритому судовому засіданні на 11 годину 00 хвилин 25 березня 2021 року в приміщенні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Викликати в судове засідання учасників кримінального провадження, а саме: прокурора Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 ; обвинувчених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 .
Усі подальші судові засідання з розгляду кримінального провадження, за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції з Київським районним судом м.Одеса, який розташований за адресою: вул.Варненська, 3 «Б», м.Одеси-80, 65080, електронна пошта . Київському районному суду м.Одеса забезпечити проведення судових засідань за участю обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції та організувати проведення дій, передбачених ч.4 ст.336 КПК України.
Доручити представнику персоналу органу пробації в строк до 19 березня 2021 року скласти та надати суду досудову доповідь стосовно обвинувачених: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживння АДРЕСА_3 .
Забезпечення виконання ухвали в частині складання досудової доповіді доручити Знам`янському міськрайонному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1