КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, матеріали провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 квітня 2021 року включно, та залишено без змін раніше визначений їй альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таке рішення суд, врахувавши ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_5 злочину, а також матеріали, які характеризують її особу, вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків та підтвердженого доказами місця проживання у м. Києві, джерела доходу, що вона зареєстрована у Миколаївській області, що може стати перешкодою у її явці до судових засідань, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та визнав необхідним продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням або цілодобовим обмеженням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1845/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1
формально підійшов до вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою. При цьому, клопотання прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 184, 199 КПК України, оскільки не виконано у письмовому вигляді, не містить усіх відомостей, передбачених ч. 1 ст. 184 КПК України, копію клопотання не надано стороні захисту до його розгляду судом, до клопотання не долучені копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Крім того, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, послався на загальні фрази та ризики, передбачені ст. 177 КПК України без будь-якого підтвердження їхнього існування.
Так, прокурор послався на тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, який є особливо тяжким, однак, навіть обвинувальний акт не містить об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 злочину. На переконання сторони обвинувачення ОСОБА_5 вчинила «...умисне вбивство з непрямим умислом», тобто, сторона обвинувачення визнає, що дії ОСОБА_5 не мають складу злочину за ст. 115 КК України, а, отже, посилання прокурора на тяжкість вчиненого злочину є некоректною.
Також прокурор зазначив, що залишилися недопитаними свідки та існують підстави вважати, що ОСОБА_5 може вплинути на подальші їх показання, разом з тим, суд не взяв до уваги, що свідки, які протягом року не допитані, не були доставлені прокурором, оскільки сторона обвинувачення не може їх знайти. При цьому, прокурор так і не зазначив, які ж відомості можуть підтвердити вказані свідки та яким чином це важливо для з`ясування обставин справи.
Разом з тим, незважаючи на усталену практику ЄСПЛ, а також імперативні вимоги кримінального процесуального законодавства України, суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора, при цьому не пославшись на жодний із зазначених прокурором фактів, та незаконно проігнорував доводи клопотання та додані до нього документи сторони захисту, з яких вбачається, що ОСОБА_5 була затримана 06.12.2016 року, тобто вона утримується під вартою вже 4 роки 2 місяці, що, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, який діяв на момент затримання ОСОБА_5 ), дорівнюється 8 рокам 4 місяцям, тобто вже більше 8 років ОСОБА_5 фактично відбуває покарання за злочин, за який її вина ще не доведена, що грубо порушує її права, як людини, встановлені ст. 62 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та принципами кримінального процесу.

Крім того, сторона захисту наполягала на тому, що у разі зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу громадянин ОСОБА_9 зобов`язується надати свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання обвинуваченої, про що він особисто підтвердив у суді.

Також у разі зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу ТОВ «Фіделіс-Груп» може працевлаштувати обвинувачену на посаду офіс-менеджера, що підтверджується листом директора даного товариства ОСОБА_10 від 05.03.2020 р. та доданими до нього документами.

Крім того, ОСОБА_5 страждає на низку хронічних захворювань, документи про що містяться в матеріалах кримінальної справи та досліджувались судом неодноразово.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить нормам Конституції України та процесуальним нормам, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити для ОСОБА_5 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що всі ризики, які викладенні у клопотанні прокурора, є нічим іншим, як припущенням, оскільки доказів їх існування стороною обвинувачення не надано, тобто вони переписані з КПК.
Крім того, зазначає, що справа розглядається судом з 2017 року, а його підзахисна перебуває під вартою з 06.12.2016 року і відносно неї діє положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII.
До того ж, громадянин ОСОБА_9 зобов`язується надати ОСОБА_5 свою квартиру для проживання в м. Києві, а ТОВ «Фіделіс-Груп» може її працевлаштувати, що підтверджується відповідними документами.
Також прокурором не було об`єктивно доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а викладені у клопотанні прокурора та ухвалі суду твердження є припущеннями, які не можуть братися до уваги при ухваленні рішень, відповідно до ст. 62 Конституції України.
Крім того, суд, постановляючи ухвалу, не прийняв до уваги ні вік підозрюваної, ні стан здоров`я, ні фінансовий стан, ні реальної відсутності ризиків.
За таких обставин, вважає, що з позицій розумності, обґрунтованості, презумпції невинуватості, верховенства права, законності та змагальності сторін, суд мав би змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0011637 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченої ОСОБА_5 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 05 лютого 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 05 квітня 2021 року включно, та залишив без змін раніше визначений їй альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а також матеріали, які характеризують її особу, вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, підтвердженого доказами місця проживання у місті Києві, джерела доходу та наявність місця її реєстрації у Миколаївській області, що може стати перешкодою у її явці до судових засідань, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена, може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків, які на теперішній час не допитані, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував не лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_5 при винесенні обвинувального вироку, а й характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченій, а саме вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, що потягло настання тяжких наслідків, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались у суді, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинуваченої, а також те, що громадянин ОСОБА_9 зобов`язується надати ОСОБА_5 свою квартиру для проживання в м. Києві, а ТОВ «Фіделіс-Груп» може її працевлаштувати, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до неї іншого, більш м'якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційних вимог, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилань захисників на незадовільний стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_5 , яка страждає на низку хронічних захворювань, то матеріали судового провадження не містять таких даних, які б вказували на неможливість її утримання у зв`язку з цим під вартою, до того ж це не є безумовною підставою для обрання ОСОБА_5 менш суворого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року, якою ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 квітня 2021 року включно, та залишено без змін раніше визначений їй альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3