Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/653/21
номер провадження 1-кс/695/613/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
представника скаржника, адвоката ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша провадження за клопотанням, поданим адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту на автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , коричневого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , який було накладено на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року по кримінальному провадженні № 0000269 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що на підставі вказаної вище ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2021 року накладено арешт на вказаний вище автомобіль. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває, а з часу арешту вказаного автомобіля, минуло більше чотирьох місяців. За цей час орган досудового розслідування мав можливість і провів всі необхідні слідчі дії, а саме проведено огляд автомобіля та проведено експертизу на технічний стан автомобіля, проведено огляд автомобіля на наявність пошкоджень та механізму отримання ушкоджень потерпілим, тобто необхідність в утриманні на майданчику тимчасового утримання транспорту Золотоніського РВП Черкаській області на даний час відсутня.
У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 на задоволенні вказаного клопотання наполягав вказуючи при цьому на безпідставність утримання вказаного майна в Золотоніськиму РВП ГУНП в Черкаській області, оскільки останній мав достатньо часу для проведення із ним усіх необхідних слідчих дій,Ю а тому просив повернути вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу законному власнику ОСОБА_5 , або його законному користувачу ОСОБА_4 ..

Слідчий в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду клопотання був належним чином повідомленим, проте надав матеріали кримінального провадження № 0000269 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.
Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя зазначає про таке.

Слідчим суддею встановлено, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року по кримінальному провадженні № 0000269 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України було накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , коричневого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 .
Вказане майно передано до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області для його зберігання та проведення із ним подальших слідчих дій.
Із змісту вказаної вище ухвали вбачається, що підставою для накладення арешту на зазначене майно слугувало те, що останнє підпадає під ознаки речових доказів, а тому з метою запобігання можливості відчуження майна, його псування, знищення, тощо до проведення з ним слідчих дій, було надано розпорядження про можливість вилучення його на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Січова, 3.
За таких обставин, на початковому етапі досудового розслідування, на думку слідчого судді, існувала необхідність накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів та, як вбачається із змісту клопотання про арешт майна, із вказаним майном необхідно було провести ряд слідчих та процесуальних дій, які мають суттєве значення для даного кримінального провадження, провести ряд експертиз, відтворень, тощо, а тому накладення арешту на нього забезпечувало б безперешкодний доступ слідчого чи експерта до вказаного майна та забезпечувало уникнення небезпеки його знищення чи зміни.
Вирішуючи обґрунтованість клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, в якому вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним
Частиною першою статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На даний час за вказаним кримінальним провадженням досудове розслідування досі триває.
Водночас із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодних дій за період з 27.04.2021 року (часу складення висновку експерта та по час надання до суду матеріалів кримінального провадження жодних дій із вказаним майном вчинено не було, або про такі суду належним чином не повідомлено. Відсутні будь-які відомості щодо подальших запланованих дій як по вказаному кримінальному провадженні в цілому так і з вказаним арештованим майном.
Доказів того, що станом на день розгляду клопотання відносно вказаного майна проведено не всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні слідчому судді не надано.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Таким чином, на підставі викладеного вище та беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником та власником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.100, 174, 376 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , що подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , коричневого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , що був накладений на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року по кримінальному провадженні № 0000269 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та передати автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу законному власнику ОСОБА_5 , або за його дорученням іншій уповноваженій особі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали оголошено 19 серпня 2021 року о 17 год. 00 хв.