У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1291/21

Номер провадження 1-кп/184/190/21

20 липня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провівши в режимі відео конференції в залі суду в м. Покров підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000348 від 03.05.2021 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбачених ч.3 ст.286-1 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000348 від 03.05.2021 року для розгляду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 обрано у виді тримання під вартою.

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання захисник посилався на те, що наданими матеріалами кримінального провадження, а також прокурором не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.176, п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме: що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час судового розгляду можливим ризикам. Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачень покарання у виді позбавлення волі. Крім того захисник вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого для закінчення судового розгляду даного кримінального провадження достатнім буде застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки останній зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_9 у судовому засіданні при вирішенні клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу поклався на разсуд суду, при цьому зазначив, що у разі, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для задоволення такого клопотання, обвинувачений повинен відбувати домашній арешт за місцем його реєстрації, а не за місцем фактичного мешкання.

Потерпіла ОСОБА_7 та її повноважний представник при вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу, посилаючись на те, що всі встановлені під час досудового слідства ризики на даний час продовжують існувати, а відтак відсутні підстави для застосування більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, оскільки останній не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд при вирішенні даного клопотання приходить до наступного.
Відповідно до ст..201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Так, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.
У свою чергу з контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому в силу вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
З аналізу чинного КПК вбачається, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є безумовним, а слідує із низки підстав доведених стороною обвинувачення.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У свою чергу, ч.4 коментованої статті унормовано, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено у судовому засіданні, обґрунтовуючи підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винним, що обумовлює наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України та свідчить про неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
При вирішенні даного клопотання суд враховує, що згідно приписів ст..178 КПК України тяжкість покрання, яке може загрожувати особі, у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення є належним елементом при оцінці ризику переховуватись від органів досудового слідства та суду.
Разом з тим, застосовуючи прецеденту практику ЄСПЛ як джерело права, суд зазначає, що обґрунтування вказаного ризику лише тяжкістю можливого покарання за вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , могла лише первісно виправдовувати існування даного ризику. У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви"). Також Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав що, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами. Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Як свідчать матеріали справи, у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки (сім`я, дружина, яка перебуває у стані вагітності, малолітня дитина).
Крім того у обвинуваченого наявне офіційне зареєстроване місце проживання, а також місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він тривалий час мешкає разом зі своєю родиною.

Також, обґрунтовуючи неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, прокурор посилався на можливість впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадження з метою зміни останніми своїх показань.

Разом з тим суд враховує, що при проведення підготовчого засідання у даному кримінальному провадженні жодних повідомлень щодо вчинення обвинуваченим неправомірних дій, у тому числі будь-якого тиску чи впливу, від потерпілих не надходило.

Натомість у судовому засіданні ні потерпілі, ні їх повноважні представники щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому не заперечували, представник потерпілого ОСОБА_9 повідомила про здійснення обвинуваченим часткового відшкодування завданої шкоди.

За таких обставин, запобігання встановлених під час досудового слідства ризикам, з урахуванням особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а саме вагітну дружину та дитину може бути забезпечено за рахунок альтернативного запобіжного заходу.
Водночас, застосування найсуворішого запобіжного заходу виключно на підставі тяжкості вчиненого злочину суперечитиме усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою до застосування на підставі ч.5 ст.9 КПК України.
В силу ч.5 ст.17 КПК України, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
За сукупності таких обставин, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, а також недоведеність стороною обвинувачення неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає за необхідне клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити та покласти на останнього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Крім того, до суду надійшла заяву ОСОБА_11 від 14.07.2021 року, яка є дружиною загиблого ОСОБА_12 про залучення її в якості потерпілої.
У судовому засіданні учасники кримінального провадження не заперечували проти задоволення вказаного клопотання.
Відповідно до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.
Із наданих заявником документів вбачається, що 10.06.2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було укладено шлюб, про що відділом РАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснено відповідну реєстрацію та видано свідоцтво про шлюб. Прізвище дружини після одруження зазначено як ОСОБА_14 .
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_14 народилась донька ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
З огляду на наведені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання ОСОБА_11 про залучення її у даному кримінальному провадженні в якості потерпілої та законного представника неповнолітної ОСОБА_15 .
Крім того, під час підготовчого судового засідання захисник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 звернулась з клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України для виконання вимог ст.291 КПК України. В обґрунтування зазначила, що правова кваліфікація кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 не відповідає формулюванню обвинувачення в частині, що стосується заподіянню тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , а саме не містить правової кваліфікації за ч. 2 ст. 286-1 КК України. Таким чином зміст пред`явленого ОСОБА_16 обвинувачення, обвинувальний акт є неповними, оскільки формулювання обвинувачення у частині заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень потребує додаткової кваліфікації дій ОСОБА_3 окрім ч.3 ст. 286-1 КК України також за ч.2 ст. 286-1 КК України.
Прокурор зазначив, що клопотання безпідставне, обвинувальний акт складений з дотримання вимог КПК України, а доводи захисника є надуманими.
З такою позицією прокурора погодилися обвинувачений, його захисник та потерпіла ОСОБА_7 та її представник.
Розглянувши дане клопотання, суд прийшов до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.291 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
В силу вимог ст..291 КПК України бвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Ознайомившись із змістом обвинувального акта, який наданий на розгляд суду вбачається, що останній затверджений прокурором, у повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення та в ньому відображені інші дані, які вимагає процесуальне законодавство.
Обставини на які посилається захисник, як підстави повернення обвинувального акта, зокрема, щодо повноти обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого, тощо, підлягають з`ясуванню в ході судового розгляду і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта. При цьому суд зауважує, що під час судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитись від підтримання обвинувачення.

Крім того, суд під час підготовчого провадження не встановлює правильність чи відповідність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це є завданням судового розгляду.

При цьому посилання представника потерпілого на порушення прав її довірителя потерпілого, у разі не повернення обвинувального акту прокурору, суд оцінює критично, оскільки як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_9 визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні із наділенням його усього обсягу процесуальних прав потерпілого, у тому числі щодо подання цивільного позову у межах кримінального провадження щодо відшкодування завданих злочином збитків.

Таким чином під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України та судом проведено підготовку до судового розгляду.

Кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському міському суду Дніпропетровської області, підстав для його закриття не встановлено.

Обвинувальний акт та додатки до нього складені у відповідності до вимог КПК України, при затвердженні прокурором обвинувального акту дотримані вимоги закону.

Прокурором заявлено клопотання про виклик свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Представник потерпілого ОСОБА_9 , - ОСОБА_10 у судовому засіданні заявила клопотання про виклик свідка ОСОБА_17 .

Іншими учасниками справи у судовому засіданні клопотань про витребування певних речей чи документів не заявлено.

За таких обставин є достатні підстави для призначення даного обвинувального акту до судового розгляду.

Зазначене судове засідання проводити відкрито.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.55, 177, 183, 314- 316, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- цілодобово не залишати житло за місцем його фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду;
- прибувати за першою вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи перебування;
- утриматись від будь-якого спілкування із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до Покровського міського сектору Головного управління ДМС у Дніпропетровській області свій паспорт для виїзду закордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ч.5 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_3 повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Копію ухвали для виконання направити Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», начальнику ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, для контролю прокурору.
У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_9 та його представника про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Клопотання ОСОБА_11 про залучення її в якості потерпілої у кримінальному провадженні задовольнити.
Залучити до участі у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000348 від 03.05.2021 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України в якості потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Призначити по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3 ст.286-1 КК України проведення відкритого судового розгляду на 29 липня 2021 року о 14 год. 00 хв. в приміщенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.
Участь прокурора, обвинуваченого та захисника у відкритому судовому розгляді є обов`язковою.
У відкрите судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих, представників потерпілих, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, а також в якості свідка ОСОБА_17 ( АДРЕСА_2 ).
Ухвала в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст оголошено 22.07.2021 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1