Ухвала
іменем України

17 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 638/4646/20
провадження № 51-606ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року щодо неї.
Встановлені обставини
За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено рахувати строк відбуття покарання з 19 березня 2020 року.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ліберті Фінанс» 3400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 березня 2020 року становить 117 254,55 грн, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 12 листопада 2020 року апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок місцевого суду від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджена просить змінити вирок районного суді і пом`якшити призначене покарання.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність

чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі засуджена не посилається на конкретну з підстав, передбачених ч. 1

ст. 438 КПК, для зміни оскаржуваних судових рішень.
Касаційна скарга не містить посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку засудженої, місцевим та апеляційним судами, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни касаційним судом вироку й ухвали відповідно до статей 370, 404, 412414 і 419 КПК та статей 50, 6567 і 185 КК

у їх взаємозв`язку.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК засуджена в касаційній скарзі не зазначила вимог до суду касаційної інстанції стосовно ухвали апеляційного суду відповідно

до ст. 436 цього Кодексу. Крім того, в касаційній скарзі відсутні доводи щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права, які є підставами для зміни чи скасування цього судового рішення відповідно до ст. 438 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
У новій касаційній скарзі засуджена має зазначити вимоги до суду касаційної інстанції стосовно ухвали апеляційного суду, а також конкретизувати своє прохання щодо пом`якшення покарання. ОСОБА_4 слід вказати, яким чином, на її думку, має бути пом`якшено покарання у разі задоволення касаційної скарги: шляхом зменшення його розміру в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК відповідно до ст. 414 КПК, чи шляхом застосування положень ст. 69 чи статей 75 і 76 КК відповідно до ст. 413 КПК.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року щодо неї залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3