ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 359/2491/20
провадження № 1-кп/753/732/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2021 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000001 від 01.01.2020 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українець, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ніч з 31.12.2019 на 01.01.2020 ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими слідством особами, перебуваючи у квартирі, належній батькам ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , святкували, в ході чого вживали спиртні напої.
В подальшому, 01.01.2020, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , приблизно о 06 год., проявивши злочинну самовпевненість, в порушення п.п. 2.1 «а», 2.9 «б», 2.3 «б», 12.1 ПДР взяв належний ОСОБА_8 автомобіль «PEUGEOT PARTNER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повіз ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до місця проживання ОСОБА_11 в с. Перегуди Бориспільського району.
В період часу з 06 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «PEUGEOT PARTNER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т1004 сполученням м. Бориспіль - с. Гоголів на території Бориспільського району, Київської області, в напрямку с. Перегуди.
Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі біля повороту до с. Сеньківка, Бориспільського району, ОСОБА_9 , проявляючи злочинну недбалість, порушуючи п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого під час руху не впорався із керуванням та виїхав в правий по напрямку руху кювет.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «PEUGEOT PARTNER», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди, а пасажирка ОСОБА_12 отримала тілесне ушкодження та з місця була доставлена до медичного закладу.
Згідно висновку експерта №1/3 тр від 27.02.2020, встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено:
а) ділянки осаднення на обличчі більше справа з поверхневими ранами на фоні, крововилив в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в лобно-тім`яній області, крововилив під оболонки та в шлуночки - головного мозку;
б) ділянка осаднення на правій боковій поверхні грудей, двобічні переломи ребер, більше справа, з пошкодженням пристінкової плеври справа, забій легень, крововиливи в корені легень, розрив правої легені, перелом хребта в грудному відділі, крововилив під оболонки та в речовину спинного мозку в грудному відділі, наявність крові в плевральних порожнинах;
в) розриви печінки, крововилив в судинний пучок печінки, селезінки та нирок, крововилив в заочеревинну жирову клітковину справа, наявність рідкої крові в черевній порожнині;
г) ділянки осаднення та верхніх та нижніх кінцівках, забійно-рвані рани на нижніх кінцівках.
Всі вказані ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком, на що вказують пошкодження, описані в п.1 Висновку, а також малокрів`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця (ознака Мінакова), «шокові» нирки, а також результати судово-гістологічного дослідження. Враховуючи результат судово-гістологічиого дослідження (відсутність клітинної реакції в ділянках пошкоджень), локалізації, характер ушкоджень, причину смерті, кількісний об`єм крові в порожнинах, можна зробити висновок, що всі ушкодження утворились за короткий проміжок часу і після їх спричинення до моменту настання смерті пройшов проміжок часу який можна вирахувати секундами-хвилинами.
Згідно висновку експерта № 23 Д від 04.03.2020, встановлено, що згідно наданої медичної документації, у ОСОБА_12 мались тілесні ушкодження у вигляді:
а) закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку;
б) закритої травми грудної клітки: забій правої легені, правосторонній пневмо-гідроторакс, перелом правої лопатки зі зміщенням уламків, перелом поперекових відростків справа Т5-9, ТІ2, L1-4 з припустимим зміщенням уламків, перелом 9 ребра справа без зміщення;
в) крайового перелому дистального епіфізу лівої великогомілкової кістки без зміщення, забій, пошкодження зв`язок правого колінного суглобу: розрив зовнішньої колатеральної зв`язки, частковий розрив ПХЗ з відривом кортикального шару міжвиросткового підвищення в/гомілкової кістки, надрив дорзального рогу медіального меніску.
Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження описані в п. 1а висновку за критерієм тривалого розладу здоров`я, - на строк понад 6 днів але не більше 21 день, - відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Тілесні ушкодження описані в п.п. 16 висновку в зв`язку з відсутністю зафіксованих в медичній документації явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження, є підставою відносити їх як окремо так і в сукупності за критерієм тривалого розладу здоров`я, - на строк понад 21 день, - відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень».
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_9 , який грубо порушив Правила дорожнього руху:
п. 2.1 «а» ПДР, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
п. 2.9 «б» ПДР, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п. 2.3 «б» ПДР, згідно якого для забезпечення безпеки, дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1 ПДР, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення ОСОБА_9 п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою та настанням смерті потерпілої ОСОБА_10 і спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_9 , як особа, що керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілої ОСОБА_10 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, але згідно з показань, які були надані обвинуваченим безпосередньо в ході судового розгляду ОСОБА_14 частково визнав свою провину у скоєнні злочину та пояснив, що не запам`ятав обставин, які відбулись в день ДТП 01.01.2020 р. Останнє, що він запам`ятав, це те, що він святкував новий рік із друзями у себе вдома. З ним разом святкували потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Після опівночі він пішов спати. У ранковий час його розбудила потерпіла ОСОБА_12 та попросила її відвезти додому. Він піднявся з ліжка, вийшов на двір, після чого він нічого не пам`ятає. Прийшов до тями вже після ДТП. В автомобілі перебувала потерпіла ОСОБА_11 . Обставин, при яких інша потерпіла ОСОБА_10 опинились на відстані 120 м. від ДТП він не пам`ятає. Припустити або спростувати можливість самостійно віднести тіло потерпілої ОСОБА_10 обвинувачений в судовому засіданні не зміг.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, який не зміг підтвердити у повному обсязі обставини злочинних дій, які йому інкриміновані органом досудового слідства, вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, які зазначені в обвинуваченні, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що її донька ОСОБА_10 , яка загибла внаслідок ДТП, товаришувала з обвинуваченим. В ніч з 31.12.2019 р. на 01.01.2020 р. її донька святкувала Новий рік разом із ОСОБА_9 та їх спільними друзями в будинку, де мешкав обвинувачений. Близько 05-00 год. 01.01.2020 р. вона останній раз спілкувалась із донькою по телефону, яку попросила повертатись додому. У денний час їй подзвонила сусідка та повідомила про те, що ОСОБА_9 потрапив у ДТП та одна з пасажирок ОСОБА_12 перебуває в лікарні. Виявивши, що донька додому не повернулась, вона подзвонила їй на мобільний телефон, але телефон був вимкнений. Після цього вона направилась до будинку обвинуваченого, але вдома нікого не було, після чого вона пішла до друзів доньки, з якими вона святкувала новий рік. Обвинувачений ОСОБА_9 повідомив, що в автомобілі ОСОБА_9 перебувала лише ОСОБА_12 , а її донька з ними не поїхала та пішла додому близько 06-00 год. Вона почала розшукувати доньку та викликала поліцію. Близько 15-00 год. їй повідомили, що її доньку знайшли мертвою в полі в с. Сеньківка, Бориспільського району на відстані приблизно 120 м. від місця ДТП. Прибувши на місце, вона побачила свою доньку, яка була в напівоголеному вигляді зі слідами волочіння.
Законний представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що її донька ОСОБА_12 в ніч з 31.12.2019 р. на 01.01.2020 р. за місцем мешкання обвинуваченого святкувала Новий рік в компанії друзів, серед яких були обвинувачений та потерпіла ОСОБА_10 01.01.2020 р. близько 05-00 год. їй подзвонила донька та повідомила, що збирається йти додому. Близько 08-00 год. подзвонили односельці та повідомили, що її донька потрапила у ДТП. Вона попросила цих людей, щоб вони за нею заїхали та відвезли на місце ДТП. В цей же час до неї прибігли друзі її доньки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які також повідомили, що ОСОБА_12 потрапила в ДТП. Прибувши на місце ДТП, вона побачила машину швидкої медичної допомоги, де знаходилась її донька, яку госпіталізували до лікарні. Вже потім від друзів ОСОБА_9 вона дізналась, що за кермом автомобіля перебував обвинувачений ОСОБА_9 , який після ДТП прийняв рішення відтягнути загиблу ОСОБА_10 від місця ДТП та увечері закопати в землю.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений ОСОБА_9 є його двоюрідним братом. 01.01.2020 р. близько 08-00 год. йому подзвонив батько обвинуваченого ОСОБА_18 та повідомив, що його син потрапив в ДТП. У зв`язку з цим він його попросив приїхати на місце ДТП та подивитись що там трапилось. Прибувши на місце ДТП, він побачив потрощений автомобіль та обвинуваченого ОСОБА_9 , який знаходився поряд із автомобілем та спілкувався із людьми. Також поряд з автомобілем перебувало двоє хлопців. Він спитав у ОСОБА_9 чи всі живі, на що ОСОБА_9 повідомив, що все нормально, загиблих немає. Він допоміг дістати з автомобіля потерпілу ОСОБА_12 , яка спочатку повідомила, що з нею все нормально, а потім їй стало погано, у зв`язку з чим була викликана бригада швидкої медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні повідомив, що в ніч з 31.12.2019 р. на 01.01.2020 р. він святкував Новий рік разом із обвинуваченим ОСОБА_9 за місцем проживання обвинуваченого. Разом з ними в компанії перебували потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В ході святкування вони вживали алкогольні напої. Після опівночі він заснув та прокинувся під ранок 01.01.2020 р., коли додому приїхав обвинувачений ОСОБА_9 та повідомив, що потрапив у ДТП, на обличчі у нього були ушкодження. Потерпілої ОСОБА_10 на місці ДТП, а також в будинку не було та він разом з друзями почали шукати її, оскільки її матір повідомила, що ОСОБА_10 не має вдома, але потерпілу вони не знайшли. В подальшому йому стало відомо, що потерпілу ОСОБА_10 виявили через значну відстань від ДТП померлою.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що 01.01.2020 р. близько 04-00 год. його товаришу ОСОБА_21 подзвонила його подруга ОСОБА_12 та попросила її зустріти в с. Перегуди, де він проживає. Близько 05-00 год. він разом із ОСОБА_22 прибули на зупинку, де очікували автобус. Приблизно о 06-00 год. він подзвонив до ОСОБА_12 , яка попросила прийти до повороту на с. Сеньківку та забрати її. Через деякий час подзвонив ОСОБА_9 та повідомив, що автомобіль, в якому він їхав разом із ОСОБА_12 , потрапив у ДТП. Прибувши на поворот на с. Сеньківку, він побачив пошкоджений автомобіль, в якому перебували обвинувачений ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_11 . Він дав обвинуваченому свій мобільний телефон, щоб той викликав допомогу. Стосовно обставин ДТП обвинувачений нічого не повідомляв, та не повідомляв, що крім ОСОБА_12 в автомобілі ще були пасажири.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні підтвердив, що 01.01.2020 р. близько 04-00 год. йому подзвонила його знайома ОСОБА_12 та повідомила, що буде повертатись зі святкування Нового року з с. Горобіївка та попросила зустріти її в с. Перегуди. Близько 05.00 год. він разом із ОСОБА_20 прибули на зупинку, але автобуса не було. Близько 06-00 год. він подзвонив ОСОБА_12 , яка повідомила, що знаходиться на повороті на с. Сеньківка. Він разом із ОСОБА_20 направились туди. Через деякий час подзвонив обвинувачений ОСОБА_9 та повідомив, що треба скоріше прийти до повороту на с. Сеньківка. Прибувши на місце, він побачив пошкоджений автомобіль, в якому знаходилась ОСОБА_11 . Обвинувачений повідомив, що через слизький стан дорожнього покриття він не впорався з керуванням та не вписався в поворот, внаслідок чого відбулось зіткнення. На обличчі та руках обвинуваченого були тілесні ушкодження. Жодних інших осіб на місці ДТП не було.

Згідно інформаційної довідки 01.01.2020 о 07-41 год. було отримано повідомлення про ДТП, яка сталась на повороті на с. Сеньківка із двома потерпілими. З повідомлення лікаря, яке надійшло о 09-28 год. вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 була доставлена в травмпункт, а водій автомобіля поїхав додому. Інформація про місце перебування потерпілої ОСОБА_10 в повідомленнях відсутня. Обвинувачений ОСОБА_9 о 12-37 год. звернувся до лікарні із попереднім діагнозом: забій шийного та грудного відділу хребта, грудної клітини, які він отримав внаслідок ДТП /т.1 а.с. 180/

01.01.2020 р. о 15:11 год. від ОСОБА_5 надійшло повідомлення про зникнення доньки ОСОБА_10 , яка святкувала Новий рік та зі слів друзів близько 06 год. пішла додому та не повернулась /т.1 а.с. 185/.

01.01.2020 р. о 15-35 год. біля місця ДТП було виявлено труп ОСОБА_10 /т.1 а.с. 187/.

Протоколом огляду місця ДТП від 01.01.2020 р. було зафіксовано ділянку місцевості біля повороту на с. Сеньківка Бориспільського району, де сталась ДТП, на якій був виявлений транспортний засіб «Peugeot» з механічними пошкодженнями /т.1 а.с. 188-199/.

В ході огляду місця події від 01.01.2020 р. біля місця, де сталась ДТП, були виявлені сліди волочіння, одяг та на відстані 120 м. був виявлений труп ОСОБА_10 /т.1 а.с. 203-216/.

Згідно висновку експерта №1/3 тр від 27.02.2020 внаслідок ДТП ОСОБА_10 отримала поєднану травму з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком, у зв`язку з чим настала смерть ОСОБА_10 . Крім того, висновком встановлено, що тіло загиблої ймовірно посмертно волочили /т.1 а.с. 223-224/.

Згідно протоколу огляду від 06.03.2020 р. був оглянутий мобільний телефон ОСОБА_9 , на якому зафіксовані телефонні дзвінки обвинуваченого на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 напередодні ДТП /т.1 а.с. 242-247/.

В ході обшуку транспортного засобу «Peugeot» від 02.01.2020 р. в салоні автомобіля були виявлені численні механічні пошкодження, а також виявлені плями бурого кольору /т.1 а.с.250-256/.

Згідно висновку експертного дослідження № 18 від 03.01.2020 р. у ОСОБА_9 в день, коли відбулась ДТП, в крові був виявлений етиловий спирт із показником 0,70%. /т.2 а.с.40/.

З висновку експерта № 23д від 04.03.2020 р. вбачається, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_12 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки: забій правої легені, правосторонній пневмо-гідроторакс, перелом правої лопатки зі зміщенням уламків, перелом поперекових відростків справа Т5-9, ТІ2, L1-4 з припустимим зміщенням уламків, перелом 9 ребра справа без зміщення;крайового перелому дистального епіфізу лівої великогомілкової кістки без зміщення, забій, пошкодження зв`язок правого колінного суглобу: розрив зовнішньої колатеральної зв`язки, частковий розрив ПХЗ з відривом кортикального шару міжвиросткового підвищення в/гомілкової кістки, надрив дорзального рогу медіального меніску /т.2 а.с. 45-47/.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/182 від 27.01.2020 р. порушення ОСОБА_9 п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою /т.2 а.с. 50-52/.
Відповідно до висновку № 12-1/183 від 20.02.2020 р. - експертом не виявлено несправностей автомобіля «Peugeot», які б могли викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма, рульового керування, зміну курсової стійкості транспортного засобу /т.2 а.с. 55-57/.
Згідно з висновком експерта № 12-1/184 від 20.02.2020 на зовнішніх поверхнях кузова автомобіля «Peugeot» механічних пошкоджень, характерних від контакту з іншими транспортними засобами не виявлено /т.2 а.с.60-61/.
Відповідно до висновку експерта № 10-224 від 03.03.2020 р. генетичні ознаки слідів крові виявлених у змиві плями бурого кольору з дверей, які знаходились в багажному відділення автомобіля збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами виявлених у зразку букального епітелію ОСОБА_9 /т.2 а.с. 83-88/
Згідно з висновком експерта № 10-238 від 19.03.2020 р. генетичні ознаки слідів крові, виявлених на чорній зимовій куртці містять генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених у зразку букального епітелію ОСОБА_9 та слідів крові виявлених у зразку крові ОСОБА_10 . Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на чорній зимовій куртці, на кофті світло синього кольору, футболці рожевого кольору з зображенням кисті руки, на спортивних штанах темно синього кольору з білими смужками по боках, на чоловічих шкарпетках, на джинсових шортах синього кольору, на гольфі темно синього кольору, збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами виявлених у зразку букального епітелію ОСОБА_9 /т.2 а.с. 103-111/.
Відповідно до висновку експерта № 10-220 від 16.04.2020 р. генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на фрагментах зрізів нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_9 збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами у зразку букального епітелію ОСОБА_9 /т.2 а.с. 130-133/.
Відповідно до висновку експерта № 10-223 від 24.04.2020 р. генетичні ознаки слідів крові виявлених у змиві плями бурого кольору із лівої сторони кузова автомобіля, у змиві плями бурого кольору з панелі приборів навпроти переднього пасажирського сидіння автомобіля, на шматку паперу, у змиві плями бурого кольору з переднього пасажирського сидіння автомобіля, у змиві плями бурого кольору з плями бурого кольору з торпеди автомобіля збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками клітин з ядрами у зразку букального епітелію ОСОБА_9 /т.2 ас.170-177/.
Відповідно до висновку експерта № 10-225 від 05.05.2020 р. генетичні ознаки слідів крові, виявлених на зимовій куртці з тіла ОСОБА_10 є змішаними та містять генетичні ознаки клітин з ядрами у зразку букального епітелію ОСОБА_9 /т.2 а.с. 197-201/, що доводить факт наявного контакту потерпілої з обвинуваченим після скоєного ДТП.
Аналіз досліджених доказів дозволяє суду зробити висновок, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена в повному обсязі.
Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Обговорюючи позицію сторони захисту, висловлену у судових дебатах у тій частині, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виключно зі своєї ініціативи спонукали обвинуваченого до скоєного злочину, суд не приймає до уваги зазначене посилання з мотивів його необґрунтованості та недоведеності та розцінює його, як суб`єктивну оцінку захисником зазначеної обставини на користь обвинуваченого.

Разом з тим суд відзначає, що однією з основних причин, яка сприяла скоєному злочину була повна відсутність батьківського контролю збоку батьків, як неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , так і збоку батьків неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що дозволило вказаним неповнолітнім особам під час зустрічі Нового року безконтрольно та неправомірно вживати спиртні напої, внаслідок чого обвинувачений без належного права у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля у якості водія, а потерпілі у якості пасажирів, внаслідок чого відбулось ДТП з тяжкими наслідками.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім. Що стосується такої обставини, як «щире каяття», ураховуючи пояснення ОСОБА_9 , який не запам`ятав обставин ДТП, не здійснив дій щодо відшкодування завданої шкоди, суд вважає, що відсутня така обставина як «щире каяття», оскільки обвинувачений хоча і зазначив, що він щиро розкаявся у скоєному злочині, проте встановлено, що ця обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, обвинувачений не здійснив дій, які б надавали можливість суду пересвідчитись в тому, що обвинувачений дійсно щиро розкаявся, зокрема не відшкодував потерпілим завдану злочином шкоду, а у випадку із потерпілою ОСОБА_11 взагалі заперечував заявлений розмір шкоди, та протягом судового розгляду попросив пробачення лише у потерпілої ОСОБА_5 . З урахуванням тієї обставини, що обвинувачений не зміг підтвердити викладені в обвинуваченні обставини, суд констатує відсутність з боку ОСОБА_9 дійсного, відвертого розкаяння та розцінює позицію обвинуваченого як уявне визнання своєї провини як позицію, спрямовану на пом`якшення покарання. Таким чином суд не може визнати як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 таку обставину, як щире каяття.
Також суд визнає неналежними посилання захисника на таку пом`якшуючу обставину, як надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно встановлено, що після ДТП обвинувачений не надавав жодної допомоги потерпілим, не викликав медичну допомогу, а навпаки відтягнув потерпілу ОСОБА_10 від місця ДТП, а потерпілу ОСОБА_12 залишив в автомобілі, допоки їй не надали допомогу сторонні особи.
Також суд не може визнати пом`якшуючою обставиною добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, оскільки хоча і встановлено, що обвинувачений частково відшкодував потерпілій ОСОБА_6 шкоду, пов`язану із лікуванням, проте заперечував розмір моральної шкоди та не усунув завдану шкоду, що підтвердила законний представник потерпілої ОСОБА_11 .
Що стосується висловленої стороною захисту обставини, що пом`якшує покарання- активне сприяння розкриттю злочину, суд ураховує, що досліджені судом докази не дозволяють суду пересвідчитись, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину. Навпаки, після скоєння ДТП обвинувачений намагався приховати факт спричинення внаслідок ДТП загибелі потерпілої ОСОБА_24 , чого обвинувачений не спростував в ході судового розгляду. Крім того, обвинувачений після ДТП не викликав працівників поліції. Також в ході судового розгляду обвинувачений взагалі не повідомив про обставини, які передували ДТП, зазначивши, що не пам`ятає їх. Таким чином, дії ОСОБА_9 не свідчать про активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд керується відповідними роз`ясненнями, які викладені в п. 20 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного.

Так, суд ураховує наслідки скоєного ОСОБА_9 кримінального правопорушення, внаслідок чого одночасно двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження, одна з яких померла на місці, а також поведінку обвинуваченого, який після скоєння ДТП не викликав поліцію та швидку медичну допомогу, хоча об`єктивно це міг зробити, так як мав при собі мобільний телефон та одразу після ДТП подзвонив знайомим ОСОБА_21 та ОСОБА_20 . Крім того, суд враховує, що після скоєння злочину обвинувачений намагався приховати загибель потерпілої ОСОБА_10 , відтягнувши останню від місця ДТП на значну відстань. Посилання обвинуваченого на те, що він не пам`ятав обставин подальшої поведінки після ДТП суд не приймає до уваги, оскільки обвинувачений після скоєння ДТП повідомляв законного представника ОСОБА_6 , що під час ДТП в салоні його автомобіля перебувала ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 в автомобілі не було, а коли ОСОБА_9 дізнався, що біля місця ДТП було знайдено ще тіло ОСОБА_10 , то почав сильно нервувати, що свідчить про те, що обвинувачений намагався приховати факт перебування ОСОБА_10 в салоні його автомобіля, щоб в подальшому уникнути відповідальності за спричинення смерті потерпілій внаслідок ДТП. Крім того, свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні повідомив, що одразу після прибуття на місце ДТП обвинувачений йому повідомив, що ДТП сталась через слизький стан дорожнього покриття, у зв`язку з чим він не впорався з керуванням та не вписався в поворот. Це свідчить про те, що ОСОБА_9 пам`ятав обставини виникнення ДТП, хоча в своїх поясненнях повідомив, що заснув за кермом через тривалу втому. В цілому вказані пояснення викликають обґрунтований сумнів в їх істинності, оскільки вони суперечать дослідженим доказам. Зокрема, обвинувачений вказав, що після ДТП не дзвонив свідкам ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , хоча в ході судового розгляду ці свідки спростували вказану позицію та зазначили, що обвинувачений неодноразово їм дзвонив та просив швидше прибути на місце ДТП. Що стосується позиції обвинуваченого, який зазначив, що не запам`ятав обставин ДТП, суд ураховує, що матеріали справи не містять об`єктивних даних, які б свідчили про отримання обвинуваченим тілесного ушкодження, яке б вплинуло на здатність запам`ятати обставини події. При цьому суд ураховує показання обвинуваченого, який підтвердив, що не запам`ятав обставин ДТП оскільки заснув, хоча свідку ОСОБА_21 зазначав, що не впорався з керуванням. Аналіз зазначених обставин та показань обвинуваченого ОСОБА_9 свідчить про те, що позиція останнього спрямована виключно на пом`якшення покарання. При цьому, суд ураховує позицію захисника, який в судових дебатах посилався на те, що до вчинення злочину обвинуваченого ОСОБА_25 підбурювали потерпіла ОСОБА_12 , яка умовила обвинуваченого сісти за кермо, та її мати ОСОБА_6 , яка усвідомлюючи, що ОСОБА_9 будучи неповнолітнім та не має права керування транспортним засобом, дозволила відвезти доньку до місця святкування нового року. Таким чином, зазначена позиція сторони захисту щодо покладання вини обвинуваченого на інших осіб, додатково виключає позицію сторони захисту щодо щирого каяття обвинуваченого.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує висновок органу пробації, який викладений в досудовій доповіді, складеної відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 . З висновку вбачається, що рівень ризику вчинення в майбутньому кримінального правопорушення визначений як низький. Зазначений висновок був складений на підставі оцінки як соціально- побутових умов, в який проживає обвинувачений, освіти, стану здоров`я обвинуваченого, стосунків в суспільстві і сім`ї, особистих якостей, ставленні до правопорушення, так і впливу криміногенних факторів на поведінку неповнолітнього. Разом з тим, суд ураховує, що даний висновок був складений також шляхом опитування обвинуваченого ОСОБА_9 щодо обставин інкримінованого правопорушення, які обвинувачений згідно висновку визнав повністю. Проте, як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_9 не зміг підтвердити інкриміновані йому обставини, а тому в цій частині суд не приймає до уваги висновок органу пробації, а бере до увагу лише ту частину висновку, яка була зроблена не на підставі дослідження суб`єктивного ставлення обвинуваченого до скоєного злочину.
Враховуючи характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до інкримінованого злочину, позицію потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, факт часткового відшкодування потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 35197 грн. 90 коп., суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Незважаючи на позицію органу пробації, який вважав за можливе відбування покарання обвинуваченим не в умовах ізоляції від суспільства, позицію прокурора, який також в судових дебатах просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання, ураховуючи наслідки скоєного обвинуваченим злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини, оцінку дій обвинуваченого після скоєння злочину, наявність декількох кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ст. 286 КК України як спричинення одночасно двом потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75,76,104 КК України. При цьому суд ураховує, що прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді 6 років позбавлення волі, що виключає можливість застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає зарахуванню попереднє ув`язнення в період з 01.01.2020 р. до 10.02.2020 р.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини про безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за ч. 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначення додаткових покарань має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим так і іншими особами, у зв`язку з чим судам при постановленні вироку слід обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Відповідно до положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 - суд не вправі призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
Оскільки органом слідства і судом було об`єктивно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 на момент скоєння злочину не мав права керувати транспортними засобами, суд позбавлений можливості застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявлених цивільних позовів, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 був заявлений цивільний позов про стягнення на її користь з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 392 000 грн. В обґрунтування цивільного позову законний представник потерпілої зазначила, що внаслідок ДТП її донька зазнала не лише тілесних ушкоджень, але й психологічних страждань, які виразились у необхідності проходження тривалого лікування та послідуючої реабілітації. Після ДТП у її доньки почались проблеми із запам`ятовуванням інформації, порушені життєві плани, зокрема, щодо навчання за кордоном, заняття спортом. Розмір моральної шкоди був визначений експертним шляхом проведення психологічного дослідження. Також потерпіла просила стягнути витрати пов`язані із проведенням цього експертного дослідження в сумі 8 000 грн.
Представник потерпілої ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 звернувся до суду із цивільним позовом, в якому просив стягнути з обвинуваченого та ПрАТ «СК Граве Україна» матеріальну шкоду в сумі 72207 грн. 40 коп., с ПрАТ «СК Граве Україна» моральну шкоду в сумі 56676 грн., та з ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 293324 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 12162 грн. В обґрунтування розміру матеріальної шкоди представник потерпілої зазначив, що потерпіла ОСОБА_5 понесла матеріальні втрати у зв`язку із оплатою заходів щодо поховання доньки та спорудження пам`ятника.
Обвинувачений ОСОБА_9 в повному обсязі визнав позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 та частково визнав позовні вимоги ОСОБА_6 , вважаючи їх завищеними та такими, що не відповідають ступеню тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
Представник страховика ПрАТ «СК «Граве Україна» надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність правових підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_5 до страховика, оскільки внаслідок керування автомобілем обвинуваченим ОСОБА_9 , який не мав права керування транспортними засобами, сталась ДТП, що виключає настання страхового випадку.
Обговорюючи наявність підстав для задоволення позову законного представника потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступними вимогами закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпіла ОСОБА_12 внаслідок вчинення обвинуваченим злочину зазнала моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення її здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із тривалим лікуванням, що спричинило потерпілій фізичний і психологічний дискомфорт. Також, суд враховує, що перебування потерпілої на лікуванні порушило звичайний життєвий ритм потерпілої, що також спричинило психологічний дискомфорт. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій ОСОБА_12 з вини обвинуваченого моральної шкоди.
Разом з тим, обговорюючи обґрунтованість заявленого ОСОБА_6 розміру моральної шкоди в сумі 392 000 грн., суд ураховує, що позивач ОСОБА_6 заперечувала проти допиту її доньки ОСОБА_12 в судовому засіданні щодо обставин заподіяння моральної шкоди, та не надала в судовому засіданні докази, які б підтверджували, що дитина потребує на цей час реабілітації та проходить відповідне лікування, у тому числі з лікарями психологами. Крім того, суд визнає неналежним доказом наданий на обґрунтування цього розміру потерпілим висновок експертного дослідження № 23-д від 04.03.20, складений за методикою професора ОСОБА_26 , оскільки 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика ОСОБА_26 про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури. Системний аналіз ст. 242 КПК України свідчить про те, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду та може бути доведено іншими належними та допустимими доказами.
Водночас, згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання: залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди складає предмет оцінної діяльності суду.
Зазначені правові висновки щодо визначення розміру моральної шкоди констатовані в постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. (справа № 127/21014/17), від 06.02.2019 р. (справа № 718/447/16-ц), від 26.02.2020 р. (справа № 372/4399/15-ц).
На підставі аналізу наведених обставин та наявних належних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений цивільним позивачем ОСОБА_6 розмір моральної шкоди в сумі 392 000 грн. є завищеним, та оцінює завдану потерпілій моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 80 000 грн. Такий розмір грошового відшкодування, на думку суду, є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілої. А тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
У зв`язку із визнанням неналежним доказом висновку експерта № 23-д від 04.03.2020 р. суд вважає за неможливе задовольнити позов ОСОБА_6 в частині відшкодування витрат пов`язаних із проведенням зазначеного експертного дослідження.
Обговорюючи доцільність задоволення позову представника потерпілого ОСОБА_4 , суд ураховує, що обвинувачений не заперечував проти задоволення цивільного позову в частині стягнення з нього моральної та матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, а тому суд вважає за можливе задовольнити цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 моральної, матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу.
Що стосується позовних вимог представника потерпілої ОСОБА_4 щодо стягнення матеріальної шкоди зі страховика, суд керується наступними вимогами закону.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Позовні вимоги представника потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди базуються на витратах, пов`язаних з похованням загиблої доньки потерпілої, що в розумінні Закону не є шкодою, заподіяною внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, позовні вимоги представника потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в частині стягнення розміру матеріальної шкоди виключно з обвинуваченого відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України, де зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, та відповідно до положень ст. 1201 ЦК України, де зазначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди зі страховика.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зі страховика, суд керується наступним.
Так, згідно із п. 1.4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована- страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку Страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власника наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Такий висновок констатований Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 р. у справі № 161/8578/16.
У зв`язку із тим, що обвинувачений не мав права керування транспортними засобами, то він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_5 про стягнення зі страховика моральної шкоди, що не позбавляє права потерпілої звернутись з вимогою про стягнення моральної шкоди в цій частині безпосередньо з заподіювача цієї шкоди в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що розмір витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_5 становить 12162 грн., розмір якої обвинуваченим не заперечувався. Таким чином, ураховуючи наявність правових підстав для відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе задовольнити цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування витрат на правову допомогу в повному обсязі.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
У зв`язку із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, з урахуванням обставин справи та характеру скоєного злочину, його наслідків, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити обраний запобіжний захід обвинуваченому з особистої поруки на запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 / чотири / роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі обчислювати з 10.08.2021 р.
У строк відбуванння покарання зарахувати ОСОБА_9 попереднє ув`язнення в період з 01.01.2020 р. по 10.02.2020 р. включно.

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді «особистої поруки» на «тримання під вартою» в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» та взяти ОСОБА_9 під варту негайно в залі суду.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 «Про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 72 207 /сімдесят дві тисячі двісті сім/ гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 293324 / двісті дев`яносто три тисячі триста двадцять чотири/ гривні.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на правову допомогу в сумі 12162 / дванадцять тисяч сто шістдесят дві/ гривні.
В іншій частині в задоволенні позову- відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 «Про відшкодування моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 моральну шкоду в сумі 80 000 /вісімдесят тисяч/ гривень.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати в сумі 13654 /тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят чотири/ гривні 22 копійки на користь держави.

Речові докази:
-автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 повернути за належністю ОСОБА_8 .
-чорну зимову куртку (пуховик), на якій видно плями бурого кольору, кофту світло синього кольору, гольф темно синього кольору, футболку рожевого кольору з зображенням кисті руки, спортивні штани темно синього кольору з білими смужками на боках, чоловічі шкарпетки, чорні чоловічі кросівки, зразки ґрунту, пару шкарпеток синього кольору, зарядний пристрій до мобільного телефону, куртку з тіла ОСОБА_10 , взуття жіноче, документи та брилки, нашарування ґрунту з правого передпліччя, змиви з лівої та правої руки, змив РБК з обличчя, лобу , змиви РБК з поверхні нижніх кінцівок (з тіла трупу ОСОБА_10 ), змиви з водійських дверцятах, змиви з передніх пасажирських дверцят, змиви з переднього правого крила транспортного засобу, змиви з керма, змиви з замка запалення, змиви з ручки коробки передач, змиви з панелі приборів напроти пасажирського сидіння, змиви з переднього пасажирського сидіння, змиви з лампи для під світу салону, змиви з багажного відділення, шматок паперову з плямами бурого кольору з під переднього пасажирського сидіння, змив з внутрішньої сторони передньої правої дверці, змив з лівої сторони криши транспортного засобу, два підголівника від передніх пасажирських сидіннях, волокна білого кольору з пасажирського сидіння та волокна з водійського сидіння, жіночу сукню чорного кольору з білосніжними пастками, жіночий шарф синього кольору з візерунками, жіночі трус чорного кольору, жіночий бюстгальтер чорного кольору, жіночі колготи чорного кольору, жіночий пояс чорного кольору до сукні, джинсові шорти синього кольору на яких маються плямии речовини бурого кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1