1Справа № 335/2242/21 1-кп/335/475/2021
УХВАЛА
04 березня 2021 року м.Запоріжжя
В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.
Заслухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду оскільки, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України. Органом досудового слідства відповідно до положення п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Також зазначено про те, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, соціальні зв`язки у останнього відсутні, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, з урахуванням зазначеного прокурор вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду.
Крім того, ОСОБА_4 обізнаний про місце роботи потерпілої, яка своїми показаннями підтверджує причетність до скоєного підозрюваним кримінального правопорушення, з метою уникнути від відповідальності може незаконно впливати на потерпілу шляхом вмов, залякування, тощо, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, це дає підстави вважати, що скоєння корисливого злочину є єдиним його джерелом прибутку.
Данна підстава вказує на те, що ОСОБА_4 знаходячись на волі, може знову вчинити кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до суду не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Про неможливість обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави свідчить те, що обвинувачений не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину та єдиним джерелом його доходу є матеріальні блага, отримані злочинним шляхом, які не можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків.
Крім того, про неможливість обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п.4 ч.1 ст.176 КПК України свідчить саме, принципове ігнорування встановлених норм моралі в суспільстві, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наявність можливості переховуватись від органів досудового слідства або суду і подальшого порушення більш м`яких запобіжних заходів передбачених п.3 ч.1 ст. 176 КПК України та п.4 ст. 176 КПК України.
У зв`язку з зазначеним та з метою захисту громадян і суспільства від злочинних посягань, та з метою присікти злочинну діяльність ОСОБА_4 прокурор вважає, що неможливо запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить клопотання задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наполягала на його задоволені.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначила про те, що обвинувачений, як на досудовому слідстві та і зараз, не оспорює обґрунтованість підозри, разом з тим, вважає не доведеними ризики про які зазначає прокурор. Так, обвинувачений має соціальні зв`язки, а саме у нього є цивільна дружина та мати, яка у судовому засіданні підтвердила той факт, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній може поживати у квартирі разом з нею.
Також, захисник обвинуваченого зазначила про те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину в інкримінованому йому злочині та має намір відшкодувати потерпілій завдану шкоду, проте перебуваючи під вартою, він позбавлений такої можливості.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 січня 2021 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 05 січня 2021 року до 05 березня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, за який законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а ні ним, а ні його захисником не оспорюється.
Крім того, суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на потерпілу; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Судом при вирішенні даного питання, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, враховується, що ОСОБА_4 , є особою працездатного віку, який до затримання офіційно не був працевлаштованим, не одружений, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, наявне обґрунтоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, існуюча практика Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, усталена позиція Верховного суду, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При визначенні виду можливого запобіжного заходу, суд враховує існування встановлених в підготовчому судовому засіданні ризиків та вважає необхідним обрати ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Суд також бере до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою. Надана у судовому засіданні стороною захисту виписка стаціонарного хворого ТБ №1576, з якої вбачається, що ОСОБА_4 з 30.07.07 по 30.10.09 перебував на лікуванні у КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» ЗОР та йому було зроблено операцію і строком на 1 рік встановлено 2 групу інвалідності, не свідчить про те, що на час розгляду клопотання обвинувачений має захворювання, яке унеможливлює його перебування під вартою.
З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи надану у судовому засіданні стороною захисту позитивну характеристику обвинуваченого, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останнього слід обрати строком на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 314-316, 369-372, 392 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, обвинуваченого, захисника.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 04 березня 2021 року до 02 травня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 09 березня 2021 року.

Суддя: ОСОБА_1