Справа № 346/1093/21
Провадження № 1-кс/346/225/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

розглянув клопотання слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Коломийської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні за № 0000158 від 23.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.355 КК України, про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів,-

в с т а н о в и в:

слідчий вказане клопотання обґрунтовує тим, що 23.02.2021 року до Коломийського PBП із заявою звернувся ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 , житель с. Угорники Коломийського району Івано-Франківської області, з іншими особами примушують його до цивільно-правових зобов`язань, із погрозами вбивства, не повертаючи йому автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, поки він не виконає боргові зобов`язання.

Відомості за даним фактом 23.02.2021 року внесено в ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення 11.03.2021 року слідчим у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, проведено обшук господарських та житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля.

Тому з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на майно вилучене під час обшуку, яке належить ОСОБА_3 , а саме на автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) та ключі від автомобіля.

Слідчий в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання слідчого, просить повернути йому вказаний автомобіль, оскільки останній є єдиним джерелом доходу для його сім`ї, в якій хворий батько, брат є особою з інвалідністю ІІ групи, а також двоє неповнолітніх дітей, яких в умовах карантину необхідно забезпечувати відповідно ліками та продуктами харчування. Зазначив, що перебування автомобіля на арештмайданчику лише сприятиме його псуванню.

Власник майна, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення вказаного клопотання та просить повернути вказаний автомобіль.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт вказаного майна, оскільки під час проведення обшуку автомобіль було добровільно видано, експертиз з ним проводиться не буде. Крім того, власник майна зацікавлена в проведенні розслідування та збереженні цього речового доказу, готова надати відповідну розписку про його зберігання. Вказаний автомобіль потрібен зазначеній сім`ї для повсякденного користування, в якій склалися складні життєві обставини, а саме хворий чоловік, син є особою з інвалідністю ІІ групи, а також в умовах карантину необхідне забезпечення ліками та продуктами харчування. Перебування автомобіля на арештмайнаданчику лише сприятиме його псуванню. Адвокат також звернув увагу на те, що із клопотанням про арешт майна слідчий звернувся лише 15.03.2021 року, тобто в порушення вимог ст. 171 КПК України не впродовж 48 годин після вилучення майна. Тому просить в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити, а також вирішити питання про повернення вказаного майна.

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходжу до таких висновків.
Як вбачається із наданих матеріалів в провадженні Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000158 від 23.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.355 КК України.
Згідно з ухвалою слідчого судді від 05.03.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку в житловому будинку та господарських приміщеннях, що знаходяться в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_8 , та право власності на який зареєстровано за ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме відшукання автомобіля марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключів від автомобіля (а.с. 12, 13).

Згідно з протоколом обшуку від 11.03.2021 року, під час проведення останнього виявлено та вилучено автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля (а.с. 10, 11).

З метою забезпечення збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вказаний автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Постанови про визнання вказаного майна речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні до матеріалів клопотання не долучено.
У клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.
Так, як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що долучене до клопотання про арешт майна, власником автомобіля марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан-В, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору є ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), а право на експлуатацію та розпорядження вказаним автомобілем на підставі довіреності, посвідченої 01.12.2020 року за № 4413, належить ОСОБА_3 та/або ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 6,7).
Надані суду матеріали не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Проте в матеріалах даного клопотання цивільний позов відсутній, даних про те, що він заявлявся, не має. Тому підстав для накладення арешту з такою метою суд не вбачає.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на належне ОСОБА_4 на праві власності майно, а також, що перебуває в користуванні та розпорядженні ОСОБА_3 не виправдовує втручання у їх права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
На переконання суду на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Наведене дає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності та користування здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначених осіб здійснено без законних на те підстав.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
На підставі викладеного, вважаю, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, його мету та значення вказаних в клопотанні речей для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання про накладення арешту слід відмовити.
Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 167, 168, 170-173, 309, 376 КПК України,-

У Х В А Л И В:

відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 0000158 від 23.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.355 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, яке належить ОСОБА_3 , а саме на: автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) та ключі від автомобіля.

Ухвала може бути оскаржена через Коломийський міськрайонний суд до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення відповідно до п. 9 ч.1 ст.309, ст.395 КПК України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1