справа № 208/7054/20
провадження № 1-кп/208/213/21
УХВАЛА

31 березня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, маючого середню технічну освіту, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення, є раніше судимим, ніде не працював, не має міцних соціальних зв`язків, не має місця реєстрації в місті, що вказує на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, залишили розгляд цього клопотання на розсуд суду.
Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.
Європейський суд з прав людини у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W.проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

На думку суду, у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справах ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції».

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» та «Вемгофф проти Німеччини»

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи можуть виправдано вважати про існування такого ризику.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні саме такого запобіжного заходу, з часом змінились, не наводилось.

Оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, відносно особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше судимим, обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, враховуючи відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації, суд вважає, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може ухилитись від суду з огляду на міру покарання яка йому загрожує у разі визнання винним, вчинити інше кримінальне правопорушення, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.05.2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1