УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001094 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
У провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0001094 від 24.06.2020 за фактом заволодіння групою осіб шляхом обману та підробки документів нерухомим та рухомим майном АТ «Укрпошта» бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована за адресою: Одеська область,м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 92/1 за ч. 4 ст. 190КК України.
В ході досудового розслідування установлено, що АТ «Укрпошта» володіла на праві власності базою відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Група невстановлених осіб в період 2019-2020 років, діючи за попередньою змовою з корисливих мотивів розробила та реалізована злочинний план щодо заволодіння шляхом обману та підробки документів майном АТ «Укрпошта» бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до розробленого злочинного плану щодо заволодіння шляхом обману майном АТ «Укрпошта» група осіб спланувала декілька етапів незаконних дій:
- підробка та використання документів;
- незаконна реєстрація права власності;
- легалізація незаконного придбаного у власність майна;
- фактичне заволодіння майном АТ «Укрпошта».
Реалізуючи першу частину злочинного плану, з метою заволодіння майном АТ «Укрпошта», невстановлені особи у 2019 році підробили документи щодо прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке нібито розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , зазначивши у підроблених документах данні та технічні характеристики нерухомого та рухомого майна бази відпочинку «Зв`язківець`АТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, група невстановлених осіб підробила наступні документи:
1) акт готовності об`єкта до експлуатації від 14.05.2010 за № 536 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо прийняття нібито до експлуатації нежитлових приміщень загальною площею 573,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) довідку ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» від 11.12.2019 за № 211115 про проведення поточної інвентаризації нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , які нібито побудовані до 05.08.1992 року;
3) технічний паспорт від 17.12.2019 на нежитлові приміщення загальною площею 573,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , який нібито виготовлений ПП «ГЛАВ ІНВЕСТ ГРУП» на ім`я ОСОБА_4 .
Надалі, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ,розглянув заяву ОСОБА_6 РНОКПП НОМЕР_1 , про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка надійшла 18.12.2019 о 17:23:43 за № 37626693, на підставі підроблених документів прийняла 20.12.2019 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 50369835, на підставі якого несанкціоновано змінила інформацію, яка обробляється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:
-відкрила розділ та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна
з реєстраційним номером 103 нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ;
- зареєструвала за право власності на ім`я ОСОБА_4 на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , включивши до складу нового об`єкту нерухомості нерухоме майно, що перебувало у власності АТ «Укрпошта» та фактично знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі, 20.01.2020 невстановлена особа, яка діяла як ОСОБА_4 , з метою придання виду законності набуття права власності передав нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 до статутного капіталу ТОВ «ЛІДЕР-МЕТАЛ» .
Акт прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ЛІДЕР-МЕТАЛ» від 20.01.2020, підписаний від імені ОСОБА_4 з одного боку та директором товариства ОСОБА_7 ІПН НОМЕР_2 з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_8 .
Згідно акту ОСОБА_4 передав нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 6 799 228, 72 грн.
Після чого, приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_9 , розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.02.2020 (10:57) № 38296504 зареєструвала 07.02.2020 на підставі свого рішення № 510332243 право власності на нежитлові приміщення за ТОВ «ЛІДЕР-МЕТАЛ» (в рішенні зазначивши ТОВ «Українська обласна агенція з питань садівництва», ).
23.06.2020 приблизно о 09:00 група осіб приблизно 30 невстановлених осіб, які були одягненні в чорний одяг без розпізнавальних знаків, захопили територію та майно «Зв`язківець» АТ «Укрпошта» та повідомили, що власником майна бази відпочинку «Зв`язківець» єТОВ «ЛІДЕР-МЕТАЛ» .
На підставі вищевикладеного, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, а саме нежитлових приміщень, за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна 92/3.
Вказані нежитлові приміщення є доказом злочину, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та під час судового розгляду обвинувального акту підлягають дослідженню судом.
2. Позиції учасників з приводу розгляду клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді за результатами .
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
3.2. Вирішення питання щодо відповідності клопотання про арешт майна вимогам законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 132, 170, 171 КПК України.
В клопотанні та долучених матеріалах необґрунтовані ризики, передбачені ст. 170 КПК України, необґрунтовано необхідність накладення арешту на майно, оскільки сторона обвинувачення лише формально посилається на норми законодавства.
В порушення вимог ч. 3 ст. 171 КПК України, до клопотання, не були долучені матеріали, які б обґрунтовували всі доводи, викладені в клопотанні, на які посилається в клопотанні сторона обвинувачення, зокрема, на підтвердження обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з клопотання, в якості обґрунтування поданого клопотання, прокурор зазначає про те, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , є доказом злочину, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та під час судового розгляду обвинувального акту підлягають дослідженню судом.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Прокурором, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, в клопотанні не конкретизовано та необґрунтовано яким саме критеріям речових доказів відповідає нерухоме майно, які сліди та відомості може на собі містити.
Крім того, перевіряючи наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування слідчий суддя вважає, що обмеження права власності шляхом накладення арешту на вказане у клопотанні стороною обвинувачення майно - є нерозумним та неспіврозмірним
3.3. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001094 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1