Справа № 521/666/21
Пр-ня по справі № 1-кп/521/951/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА:
Дата і місце постановлення вироку:
26 травня 2021 року, м. Одеса.
Назва та склад суду, секретар судового засідання:
Малиновський районний суд м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 .
Найменування (номер) кримінального провадження:
Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002338 від 17.10.2020 року.

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Баку, Республіка Азербайджан, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, неповна вища освіта, не одружений.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:
ОСОБА_5 , 17.10.2020 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Радісна, 90, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, з мотивів нанесення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 , один удар правою рукою, зжатою в кулак в область обличчя зліва та один удар лівою рукою в область обличчя справа, внаслідок чого, ОСОБА_7 впав та вдарився потилицею об асфальтне покриття дороги, в результаті чого отримав тяжке тілесне ушкодження.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:
Стаття 128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:
Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 провину визнав та показав, що він їхав на автомобілі та підрізав автомобіль, в якому їхав потерпілий, проте вибачився, показавши сигнал «аварійкою» та поїхав далі. Після чого, потерпілий наздогнав його на автомобілі та також підрізав, а дружина потерпілого заблокувала його рух. Він вийшов з автомобіля та почалася перепалка між ним та потерпілим, в ході якої він наніс удар потерпілому, хотів другою рукою притримати його, але вийшло так, що наніс два удари. Щиро розкаявся;

- 1 змив речовини бурого кольору, 1 фрагмент марлі з речовиною бурого кольору, 1 зразок крові ОСОБА_7 визнані речовими доказами за кримінальним провадження та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів (постанова про долучення до кримінального провадження речових доказів від 17.12.2020 року; квитанція про отримання на зберігання речових доказів №004821; квитанція про отримання на зберігання речових доказів №004822);

- ОСОБА_5 відшкодував завдану ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду (заява потерпілого ОСОБА_7 від 28.04.2021 року);

- обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий (вимога від 22.10.2020 року; раніше притягувався до адміністративної відповідальності (довідка); на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не перебуває (запит, довідка від 25.11.2020 року).

Інших доказів сторони не надавали. При цьому суд керується рішенням ВС (справа №521/11693/16-к провадження №51-380 км 17), в якому у мотивувальній частині вироку зазначено Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме «Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин».

Вказаний висновок був зроблений в зв`язку з тим, що на думку ВС місцевий суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не зазначив чіткого місця вчинення злочину (м. Одеса), а також спосіб проникнення до житла та перелік викраденого майна, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, мають бути встановлені в рішенні суду.

В даному випадку у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним суд на підставі наданих сторонами доказів встановив всі відомості відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в такому випадку ані законодавець, ані позиція ВС, ані загальні засади кримінального провадження не зобов`язує суд вимагати від прокурора надання додаткових доказів на підтвердження правової позиції.

Принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України), а також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини забороняє вимагати від сторін подання доказів на підтвердження правової позиції та вимагає від суду прийняття рішення на підставі наданих доказів. Під час розгляду кримінального провадження це рішення про визнання особи виправданою або визнання особи винуватою.

Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_8 у скоєні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання:
Відповідно до ст. 66 КК України, суд встановлює обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 щире каяття, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обвинувальним актом не встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості зазначати вказані обставини у вироку.

Мотиви призначення покарання:
Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18). В даному випадку суд не знаходить підстав для відсутупу від думки прокурора.

При визначені виду та міри покарання ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого злочину; особу винного, а саме те, що він раніше не судимий; його вік 22 роки та соціальне положення не одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає можливим призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ст. 128 КК України у вигляді обмеження волі та вважає можливим звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:
З урахуванням призначеного покарання та поведінки обвинуваченого (явка в судові засідання) суд вважає за необхідне запобіжний захід не обирати.

Суд вважає, відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази знищити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:
ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом:
ОСОБА_9 призначити покарання за ст. 128 КК України у вигляді двох років обмеження волі.

В силу ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробувальним строком на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, які передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання:
Строк відбування покарання рахувати з дати ухвалення вироку, а саме з 26.05.2021 року.

Рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації:
Речові докази 1 змив речовини бурого кольору, 1 фрагмент марлі з речовиною бурого кольору, 1 зразок крові ОСОБА_7 знищити.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження:
Запобіжний захід не обирати.

Строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження:
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок отримання копій вироку та інші відомості:
Копію вироку вручити обвинуваченим, прокурору, направити потерпілому.

Суддя: ОСОБА_1