ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2491/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 635/739/18 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004018 від 14.08.2017, за частиною 3 статті 27, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК України, -
встановила:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021, крім іншого, строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 27, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК України продовжено до 02 серпня 2021 року (включно).

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021, якою було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою змінити у відношенні ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив низку норм процесуального права, які в свою чергу привели до неправильного, помилкового рішення суду про продовження строку тримання під вартою.
Зокрема, зазначає, що з моменту обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 тримається під вартою близько двох років десяти місяців.
04 червня 2021 року, в черговий раз судом вирішувалось питання про доцільність продовження строків тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .
При вирішенні цього питання прокурор ОСОБА_9 , яка раніше не брала участі у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, а також не приймала участі в жодному судовому засіданні по даній справі, на повідомлення її судом про стадію судового розгляду звернулася до суду з усним клопотанням про надання їй часу для ознайомлення з матеріалами справи в зв`язку з тим, що її тільки включено до складу групи прокурорів і вона не мала можливості ознайомитися з матеріалами справи в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор, оголошуючи стислий зміст клопотання, зачитала ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_8 раніше неодноразово був засуджений, обвинувачується у тяжкому злочині, покарання за яке передбачає у тому числі й довічне позбавлення волі, злочин вчинив перебуваючи в місцях позбавлення волі, на теперішній час не допитані свідки, у зв`язку з чим ОСОБА_8 , не перебуваючи під вартою, може чинити на них тиск шляхом погроз. Будь-яких інших доводів під час обґрунтування вищевказаного клопотання не наводилось, письмових чи інших доказів в обґрунтування клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 прокурором не надавалось.
Вважає, що участь у судовому засіданні 04.06.2021 приймав прокурор без відповідних повноважень.
Також зазначає, що в порушення закону підстави для обрання запобіжного заходу як в оскаржуваній ухвалі, так і в усіх попередніх ухвалах суду вказані одні й ті ж самі, зі змісту яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою у Харківському слідчому ізоляторі на протязі майже трьох років, може впливати на свідків, потерпілих, продовжити злочинну діяльність, переховуватись від слідства чи суду. Проте, будь-яких об`єктивних даних про наявність та існування вказаних ризиків ухвали суду не містять. Відсутні посилання на відповідні докази, які б підтверджували вказані ризики.
Зауважує, що в діях ОСОБА_8 взагалі відсутній будь-який склад злочину. Обвинувачений ОСОБА_8 із віку 46 років перебував 26 років в місцях позбавлення волі і за весь цей час жодного разу не перебував у розшуку і ніколи не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, у нього відсутній закордонний паспорт і він не має можливості виїхати за кордон, як і не має можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів які мають значення для встановлення істини в суді, оскільки такі речі та документи знаходяться в розпорядженні суду та прокурора і не надано доказів, що ОСОБА_8 у будь-який спосіб впливав на будь-кого по даному кримінальному провадженню, а потерпіла в судовому засіданні вказала на відсутність такого впливу або тиску. Крім цього, звертає увагу, що ОСОБА_8 страждає на гепатит С та вважає, що надати необхідну медичну допомогу в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не можливо.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходив з тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він неодноразово вчиняв злочини різного ступеню тяжкості, був засуджений, відбував покарання в місцях позбавлення волі, загальний строк якого складає 26 років і знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину групою осіб, в період відбування покарання у виправному центрі відкритого типу, йому відомі адреси проживання свідків і вказані обставини, та вважав, що ці обставини у їх сукупності дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, даних, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати під вартою не надано. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та не вбачала підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 27, пунктом 12 частини 2 статті 115 КК України, за яке може бути призначене покарання, як до 15 років позбавлення волі, так і довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів виходить з принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 та відсутності в його діях складу злочину.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується в організації умисного вбивства, яке вчинено за попередньою змовою групою осіб, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 неодноразово судимий, в період відбування покарання в місцях позбавлення волі вчинив особливо тяжкий злочин, що додатково підтверджує наявність ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо наявності у ОСОБА_8 захворювання на гепатит С належними доказами не підтверджено, у зв`язку з чим не свідчить про неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 щодо участі в судовому засіданні суду першої інстанції неповноважного прокурора апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме копією постанови про призначення групи прокурорів від 01.06.2021, відповідно до якої прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 входить до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004018.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_8 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: