ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1367/21 Справа № 175/3125/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000334 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено та продовжено на 60 днів, тобто до 28 травня 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу.
Також, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки.
Разом із цим, на думку суду, інший запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та нівелювання ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ст.177 КПК України.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_6 - запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання із застосуванням електронного засобу контролю та одночасним покладанням обов`язків, передбачених ст. ст. 194, 195 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з грубим порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Вказує на те, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з серпня 2019 року, за цей час у справі не вивчено жодного доказу та не допитано жодного свідка, окрім потерпілої.
Захисник вказує, що ризик переховування від суду відсутній, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ., власником вказаного домоволодіння є його мати, яка надала згоду на перебування ОСОБА_6 на час дії запобіжного заходу у вказаному домоволодінні. Разом з цим, на утриманні ОСОБА_6 перебуває його цивільна дружина, яка наразі є безробітною, а також двоє малолітніх дітей ОСОБА_8 , 2017 року народження та ОСОБА_9 , 2019 року народження, а також до затримання ОСОБА_6 був працевлаштований на ТОВ «ТРЕЙДХОП КОМПАНІ», мав офіційне джерело доходу, позитивно характеризувався за місцем роботи та проживання.
Крім того, захисник вказує, що жодних об`єктивно доведених даних про будь-який вплив, чи можливий вплив на потерпілих та свідків стороною обвинувачення не зазначалось.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про участь у розгляді справи без його участі, просив у задоволенні апеляції захисника відмовити, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд справи здійснюється без участі прокурора.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляції, просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому за даних обставин останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, суспільний інтерес до злочинів в вчинені яких обвинувачується ОСОБА_6 , спосіб та обставини їх вчинення, існує висока вірогідність вчинення впливу на свідків, оскільки свідки обвинувачення не допитані.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, до затримання працював із ТОВ «ТРЕЙДХОП КОМПАНІ» та мав офіційне джерело доходу, на його утриманні перебуває його цивільна дружина, а також двоє малолітніх дітей, судимостей не має, оскільки ці обставини не зменшують ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів, наслідки цих злочинів, наявність декількох обвинувачених, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, кадрова ситуація у судах, а також поведінка учасників кримінального провадження, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою яка не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляції, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4