ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/711/21 Справа № 185/7449/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000264 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ, Донецької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працює на ШУ «Павлоградське» на посаді ГРОЗ, неодружений, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.
ОСОБА_7 , з метою отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, 16.01.2020 року з письмовою заявою звернувся до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради за адресою: м. Павлоград, вул. Центральна, 47. Перед складанням заяви ОСОБА_7 було роз`яснено, що відповідно до абзацу другого п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, не надається у випадку наявності у особи чи будь-кого з членів її сім`ї у власності житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваженні, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Крім того, ОСОБА_7 був ознайомлений про обов`язкове повідомлення протягом трьох днів Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.
ОСОБА_7 , 16.01.2020 року у денний час доби (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись в приміщенні Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради за адресою: м. Павлоград, вул. Центральна, 47, достовірно знаючи про те, що при написанні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, вказав про відсутність у нього та членів сім`ї у володінні (власності) житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, приховав від працівників Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради той факт, що він 18.11.2019 року придбав у власність об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу серія та номер: реєстрований № 799, виданий 11.08.2019 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 ), продовжуючи незаконно отримувати щомісячну адресну допомогу.Розглянувши заяву ОСОБА_7 , Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради останньому була призначена щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, з 16.01.2020 року по 15.07.2020 року.
За період часу з 16 січня 2020 року по 15 липня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської Ради через казначейський рахунок ОСОБА_7 було неправомірно перераховано адресну допомогу на суму 2438,13 гривень, що встановлено перевіркою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради.
Таким чином встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що він не має права на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, у випадку наявності у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, знаючи про те, що йому - ОСОБА_7 на праві власності належить об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу серія та номер: реєстрований № 799, виданий 11.08.2019 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 ), навмисно, в порушення абзацу другого п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, в триденний термін не повідомив Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про наявність вказаного об`єкту житлової нерухомості за вищевказаною адресою, та тим самим, за період часу з 16 січня 2020 року по 15 липня 2020, шляхом обману незаконно отримав адресну допомогу в розмірі 2438,13 гривень, чим завдав збиток державі в особі Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на вказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі перший заступник обласної прокуратури, не оскаржуючи доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді виправних робіт строком на 6 місяців з відрахуванням із суми заробітку десяти відсотків у дохід держави.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції під час застосування закону України про кримінальну відповідальність застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних видів доходів громадян, що становить 850 гривень в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року, який на час вчинення злочину втратив чинність.

При цьому зазначає, що злочин, за який ОСОБА_7 визнано винуватим, є триваючим злочином, а саме вчинив його в період з 16 січня по 15 липня 2020 року, тобто після набрання чинності Закону України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01.07.2020 року і за яким санкція ч. 1 ст. 190 КК України в новій редакції передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років. Посилається на положення ч. 2 ст. 4 КК України і вважає, що підлягає застосуванню редакція ч. 1 ст. 190 КК України станом на 15 липня 2020 року, коли злочин був припинений.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скарги першого заступника обласної прокуратури та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити її задоволення, а вирок суду без змін.

Представник потерпілого, будучи належним чином повідомлений про час та дату апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу прокурора без його участі.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 190 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то вони є достатньо обґрунтованими, законними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Як слідує з оскарженого вироку ОСОБА_7 за період часу з 16 січня 2020 року по 15 липня 2020, шляхом обману незаконно отримав адресну допомогу в розмірі 2438,13 гривень, чим завдав збиток державі в особі Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на вказану суму.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Так, при триваючому злочині особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадання моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. Завершення триваючого злочину (тобто момент фактичного завершення протиправних дій) може бути зумовлений різними обставинами: як об`єктивними, так і суб`єктивними. Об`єктивні обставини це такі події, що не залежать від волі винної особи, і до їх числа можна віднести викриття особи у вчиненні злочину. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.
Триваючий злочин вважається закінченим, якщо припинено злочинне посягання або припинено злочинний стан завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.
Встановлення того, що злочин є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію, а також обумовлює можливість чи неможливість застосувати до особи амністію, інститут давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також вирішення питання про призначення покарання.
01 липня 2020 року, тобто станом на день припинення кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_7 визнано винуватим, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, яким внесено зміни до санкції ч. 1 ст. 190 КК України, яка в новій редакції передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
Таким чином, обираючи вид і міру покарання, суд першої не звернув увагу, що злочин, вчинений ОСОБА_7 є триваючим, не звернув увагу на час припинення злочину та на редакцію закону, яка була чинною станом на 15 липня 2020 року, у зв`язку з чим призначив покарання за санкцією статті в редакції, яка втратила чинність, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, що в даному випадку є підставою для скасування вирок суду в частині покарання та ухвалення нового вироку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Під час визначення покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який раніше не судимий, працює в ШУ «Павлоградське» на посаді ГРОЗ, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнав у повному обсязі, згідно з інформацією, наданої з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради шкоду не відшкодував, обставиною, що пом`якшує покарання апеляційний суд визнає щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення та враховує відсутність обставин, що обтяжує покарання і вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, чинної на час вчинення злочину у виді виправних робіт, яке на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 4 ч. 1, ст. 409, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який не підлягає застосуванню.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді виправних робіт строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням із суми заробітку 10 (десяти) відсотків у дохід держави.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_7 та прокурору.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4