ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/908/20 Номер провадження 11-кп/814/358/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження 0000339 від 22.06.2020 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_6 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.11.2020 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карцах Угорщина, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, утриманців не має, майора ЗС України, працюючого помічником начальника навчального відділу Військової академії (м. Одеси), учасника бойових дій, раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286, ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України, замість визначеного покарання у виді позбавлення волі, застосовано щодо ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами із відрахуванням в доход держави 20 % із суми щомісячного грошового забезпечення.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення експертиз у розмірі 3269 гривень.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду 22.06.2020 близько 13 години 10 хвилин, керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 21093» державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ- Харків-Довжанський, і проїжджаючи 145 км. + 802 м в Пирятинському районі, Полтавської області, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме, проявив неуважність, не дотримався безпечної дистанції, не вжив заходів для зупинки свого автомобіля та допустив зіткнення з причепом «Weijer», державний номер НОМЕР_2 , який транспортувався автомобілем «Кіа Sportage» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалася попереду в попутному напрямку, в результаті якого пасажирка ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_10 настала від політравми - уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла. Безпосередньою причиною смерті стало розтрощення черепу.

В апеляційній скарзі прокурор військової прокуратури Полтавського гарнізону ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, в якому ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 58 КК України, замість визначеного покарання у виді позбавлення волі застосувати щодо ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки із відрахуванням в доход держави 20 % із суми щомісячного грошового забезпечення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд призначаючи покарання ОСОБА_7 , обрав надто м`яке покарання, не враховуючи, що від дій обвинуваченого настали непоправні наслідки у виді смерті потерпілої, а також, що обвинувачений вчинив злочин, спрямований проти безпеки руху та наражав на небезпеку інших учасників руху, а тому не стосується лише інтересів потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, ніким не заперечується, а тому в судовому засіданні не досліджувались у відповідності до вимог ст. 349 КПК України.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки та заміни цього покарання, у порядку ст.58 КК України, на службове обмеження для військовослужбовців, у поданій апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок в цій частині не переглядається.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги про застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк є обґрунтованими, виходячи з такого.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, послався на обставини справи, поведінку обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення і після цього, його позитивні характеристики за місцем проходження служби та необхідність керування транспортними засобами під час роботи.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із наведеної норми закону, не призначаючи додаткового покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину та непоправні наслідки, які настали від дій обвинуваченого у виді смерті потерпілої, а також недостатньо врахував те, що обвинувачений грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху.

При цьому, як правильно зазначив прокурор у апеляційній скарзі, суду першої так і апеляційної інстанції, сторонами кримінального провадження не надано доказів того, що виконання обвинуваченим Бородієм посадових обов`язків пов`язано з використанням транспортних засобів.

А тому, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є обґрунтованими.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому злочині, є військовослужбовцем та учасником ООС, за місцем служби характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень буде призначення останньому основного покарання у виді та розмірі, визначеному судом першої інстанції, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.11.2020 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 58 КК України, замість визначеного основного покарання у виді позбавлення волі застосувати щодо ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки із відрахуванням в доход держави 20 % із суми щомісячного грошового забезпечення.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4