Справа № 646/3934/21
№ провадження 1-кс/646/1195/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2021 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000365 від 14 червня 2021 року, за ознаками складів кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, який здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований як ФОП « ОСОБА_5 », працюючого технологом в ТОВ «ВП Роганський мясокомбінат», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.08.2005 за ч.5 ст.186, ст.69 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, який звільнився 17.03.2006 з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор №27» на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.03.2006 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк у 10 місяців 26 днів; судимість за яким не знято та не погашено у встановленому законом порядку,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000365 від 14 червня 2021 року, за ознаками складів кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що 14.06.2021, приблизно о 12 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи у закладі громадського харчування в районі залізничної станції «Харків-Левада», побачив раніше незнайомих йому неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та у ОСОБА_5 , який усвідомлював за зовнішнім виглядом ОСОБА_7 , що вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел, направлений на задоволення власної статевої пристрасті, шляхом вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , пов`язаних з вагінальним, анальним та оральним проникненням в її тіло з використанням геніталій, без добровільної згоди неповнолітньої потерпілої.

Після чого, ОСОБА_5 запропонував неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проїхати за адресою, де він орендує кімнату у хостелі, а саме: АДРЕСА_3 , шляхом обману, під приводом демонстрації відеозапису моменту аварії трагічної загибелі батька ОСОБА_7 , на що останні погодилися.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_5 , придбавши у магазині неподалік вищевказаної адреси алкогольні напої, прослідував із неповнолітніми до будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_5 , приблизно о 14:30 год., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи моральні підвалини та принципи суспільної моралі у сфері статевих відносин, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, вважаючи час та місце найбільш сприятливими для вчинення нападу, скориставшись тим, що він з ОСОБА_7 залишилися у кімнаті хостелу удвох, схопив ОСОБА_7 за капюшон аби одразу подавити її волю до супротиву. Після чого, в категоричній та грубій формі ОСОБА_5 заявив, що зараз вступить з неповнолітньою ОСОБА_7 у статевий акт у природній формі, таким чином домагався потерпілу. Після чого, ОСОБА_5 , посягаючи на статеву свободу ОСОБА_9 , попри її волю, користуючись своєю фізичною перевагою, застосовуючи фізичне насильство, а саме, тримаючи неповнолітню ОСОБА_7 за волосся та спину, зняв з потерпілої одяг, та, діючи з метою насильницького задоволення статевої пристрасті, без згоди потерпілої, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, - проникнув своїми геніталіями орально у тіло потерпілої. В результаті вказаних насильницьких дій у ОСОБА_5 відбулось сім`явипорскування в область ротової порожнини потерпілої. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії з метою подолання волі потерпілої, використовуючи фізичне насильство, а саме, схопивши потерпілу за волосся, тричі вдарив останню головою по бильцю ліжка, наніс один удар правою рукою в область грудної клітини, тим самим подавивши волю потерпілої до супротиву. Скориставшись безпорадним станом неповнолітньої ОСОБА_7 , яка в цей час знаходилась на ліжку у положенні лежачи у позі ембріона, ОСОБА_5 , з метою насильницького задоволення статевої пристрасті, проникнув своїми геніталіями анально у тіло потерпілої без її на те згоди. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 ліг на неповнолітню ОСОБА_7 та проникнув своїми геніталіями вагінально у тіло потерпілої без її згоди, ґвалтуючи її протягом 15 хвилин.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчиненого щодо неповнолітньої особи (зґвалтування).

Крім того, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вироком Київського районного суду м. Харкова від 10.08.2005 за ч.5 ст.186, ст.69 КК України, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення злочину, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості, вчинив аналогічний умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Одразу після вчинення насильницьких дій сексуального характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло останньої з використанням гені талій, без її добровільної згоди (зґвалтування), а також заподіяння їй тілесних ушкоджень за вищевказаних обставин, ОСОБА_5 вчинив умисний тяжких корисливий злочин.

Так, ОСОБА_5 , 14.06.2021, приблизно о 14 годині 45 хвилин, зґвалтувавши потерпілу ОСОБА_7 , побачивши на тумбочці біля ліжка залишений ОСОБА_7 мобільний телефон, вирішив його привласнити.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном телефоном неповнолітньої ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та корисливою метою наживи, перебуваючи у кімнаті № 6 хостелу за адресою: АДРЕСА_4 , відкрито на очах у неповнолітньої ОСОБА_7 - заволодів її мобільним телефоном ТМ «Viva 15», вартістю приблизно 5000 тисяч гривень.

Після чого ОСОБА_5 , привласнивши мобільний телефон ОСОБА_7 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши матеріальну шкоду неповнолітній ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Отже, щоб запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, орган досудового слідства вважає, що до підозрюваного ОСОБА_5 потрібно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, зазначивши, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, а тому менш суворі запобіжні заходи не достатні для їх запобігання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав, заперечував проти задоволення даного клопотання, просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію свого підзахисного.

Вислухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

14.06.2021 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за 0000365, за ознаками складів кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

14.06.2021 о 17 го. 30 хв. ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, які мали місце 14.06.2021.

15.06.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри, то вона є обґрунтованою щодо дій ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 14.06.2021, постановою про визнання речовими доказами речей, вилучених в ході проведення огляду місця події від 14.06.2021, показаннями потерпілої ОСОБА_7 від 14.06.2021, показаннями свідка ОСОБА_8 , показаннями свідка ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_11 від 14.06.2021, показаннями свідка ОСОБА_12 від 14.06.2021, протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілій ОСОБА_7 від 14.06.2021, протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_8 від 14.06.2021, протоколом пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_11 від 14.06.2021, консультативним висновком лікаря-спеціаліста МКЛШ та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова ХМР від 14.06.2021, показаннями свідка ОСОБА_13 від 15.06.2021, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 від 15.06.2021.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, винним себе не визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що ОСОБА_14 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Отже, ризики є реальними та їх запобіганню необхідний достатній рівень належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_5 злочинів свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

В клопотанні слідчого зазначено, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають достатньо підстав вважати, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 неможливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме: п.1 ч.1 ст.177 КПК України - ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; п.2 ч.1 ст.177 КПК України - ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; п.3 ч.1 ст.177 КПК України - ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих, свідків; п.4 ч.1 ст.177 КПК України - ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі безальтернативно, з метою уникнення якого підозрюваний може порушити покладені на нього процесуальні обов`язки, ухилятися від слідства та суду. Підозрюваний ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, може незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою, свідка, яка є неповнолітньою, інших свідків у кримінальному провадженні, яким відомо про обставини вчинення злочинів, спробувати таким чином уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочинів. Окрім іншого, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи засудженим та маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, незважаючи на відбуття реального покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства, та перебуваючи поза умовами ізоляції від суспільства, зможе продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 , підозрюється у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за фактом відкритого викрадення майна мобільного телефону неповнолітньої ОСОБА_7 , місцезнаходження якого на час подання клопотання органом досудового розслідування не встановлено, та в разі перебування на свободі ОСОБА_5 може сховати чи знищити речовий доказ предмет вчинення злочину.

Вивченням особистості підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочину, враховуючи передбачене законом покарання за них, це може спонукати підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Також, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому достовірно відомі їх анкетні дані та місце проживання.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому провадженні, оскільки йому відома адреса їх мешкання та роботи, з метою надання ними саме таких показань, які були б найбільш вигідні для підозрюваного, крім того, може сховати чи знищити речовий доказ. Разом з тим, існує ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, перешкоджання реалізації правосуддя чи продовження злочинної діяльності, адже ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні згідно зі ст.12 КК України умисного особливо тяжкого та тяжкого злочину, та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, максимальна санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років, підозрюваний може ухилитися від слідства та суду. Те, що підозрюваний може переховуватись від суду, свідчить й така обставина, як тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, що може бути достатньою причиною разом з іншими обставинами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відповідно п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України" Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Зокрема, ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість реального покарання за вчинені злочини, які за ступенем тяжкості є особливо тяжкими, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Слідчий зазначив, що аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім вказаних кримінальних правопорушень, що підтверджується вищевказаними доказами, які зібрані під час досудового розслідування.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але слідчий суддя вважає, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, підставою для застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, а також наявність вищезазначених ризиків.

Крім того, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів ( п. 35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п.50, ECHR 2010, «тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи» (справа «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.153, ECHR 2000IV, справа «Харченко проти України»).

Також, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особу у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчиненого щодо неповнолітньої особи (зґвалтування), відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000365 від 14 червня 2021 року, за ознаками складів кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, задовольнити.

Обрати у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 14.06.2021 року о 17 годині 30 хвилин.

Дата закінчення дії ухвали 14.08.2021 року о 17 годині 30 хвилин.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Останній день строку складання повного тексту ухвали, відповідно до ч. 2 ст. 376 КПК, є 22.06.2021. Утім, 22.06.2021 суддя ОСОБА_1 перебувала у нарадчій кімнаті по справі №646/3745/21, провадження 1кс/646/1135/2021, у зв`язку з чим повний текст ухвали виготовлено та оголошено 23.06.2021 року о 16 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя - ОСОБА_1