Ухвала
26 квітня 2021 року
м. Київ

справа № 600/224/18
провадження № 51-1962ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду 13 січня 2021 року,

встановив:

Козівський районний суд Тернопільської області ухвалою від 01 грудня 2020 року кримінальне провадження №0000031, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 03 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України (далі - КК), закрив на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність. Тим самим задоволено клопотання представника публічного обвинувачення.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 13 січня 2021 року відмовив ОСОБА_4 у задоволенні її апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду, а судове рішення залишив без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних судових рішень судів першої та другої інстанцій в касаційному порядку, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і просить їх скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за клопотанням прокурора з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК, місцевим судом обмежено її у праві на доведеність своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК. Апеляційний суд в свою чергу проігнорував вказану обставину та безпідставно відмовив у задоволенні її апеляційної скарги, при цьому не навів належних мотивів приймаючи таке рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до частин 2, З ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 ст. 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Як убачається з ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року, задовольняючи клопотання представника публічного обвинувачення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , суд встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого от. 366-1 КК. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020 от. 366-1 КК визнано неконституційною. Кримінальним процесуальним законом передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Як вказав суд, у даному випадку, з прийняттям Рішення Конституційним Судом кримінальна відповідальність за ст. 366-1 КК скасована. Статтею 284 КПК не визначено такої підстави для закриття кримінального провадження, однак якщо положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (ст. 152 Конституції України).

Таким чином, місцевий суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження та у зв`язку з визнанням неконституційною ст. 366-1 КК, прийняв рішення про задоволення клопотання представника публічного обвинувачення та закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 , дійшов висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість прийнятого місцевим судом рішення. Зокрема вказав, що у зв`язку з втратою законної сили кримінально-правовою нормою внаслідок прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення доводи апелянта про необхідність розгляду кримінального провадження по суті, з`ясування обставин інкримінованого кримінального правопорушення, встановлення наявності чи відсутності винуватості є безпідставними.

З вказаними висновками апеляційного суду суд касаційної інстанції погоджується.

Позиція судів про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК узгоджується з позицією, викладеною у рішенні Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 266/3090/18.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12, провадження № 13-73кс19), зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.

У зв`язку з цим, рішення про закриття кримінального провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК, у разі втрати чинності в цілому статтею або частиною статті Особливої частини КК, яка встановлювала кримінальну відповідальність за певне діяння, внаслідок визнання її неконституційною Конституційним Судом України є законним і обґрунтованим.

Дослідження всіх доказів для виправдання ОСОБА_4 за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення або події злочину є процесуально неможливим, оскільки ст. 366-1 КК не існує внаслідок визнання її неконституційною, тобто внаслідок втратою нею чинності.

Враховуючи викладене, доводи ОСОБА_4 про, те, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження суди обмежили її у праві на доведеність своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК є необґрунтованими.

Крім цього, слід зазначити, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі не посилається на положення кримінального процесуального закону, які є безумовними для скасування судових рішень.
За таких обставин, задовольняючи клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, місцевий суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 13 січня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3