Справа № 161/284/21
Провадження № 1-кп/161/435/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 лютого 2021 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003279 від 06 грудня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгайці, Луцького району, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого з адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , зазначене кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

Інспектор роти №3 УПП у Волинській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює на даній посаді відповідно до наказу ДПП НПУ №579 о/с від 01.08.2019 року, згідно розстановки сил та засобів УПП у Волинській області з 19:00 05.12.2020 до 07:00 06.12.2020 року, перебував у складі екіпажу патрульної поліції «Цунамі 103» разом із т.в.о. начальника взводу №1 роти №3 УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та 06.12.2020 року, приблизно о 05:15, отримавши на службовий планшет повідомлення про крадіжку, прибули на виклик за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час об`їзду прилеглої території, а саме між будинком АДРЕСА_3 , та магазином « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було виявлено ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 та невстановлену в ході досудового розслідування особу, на яких вказав заявник, що саме вони причетні до вчиненої крадіжки. Вийшовши із службового автомобіля працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 гучно повідомили що вони являються працівниками поліції та потребували від вищевказаних осіб зупинитися. На що ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та невстановлена в ході досудового розслідування особа почали втікати, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 побігли за ними. Коли ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_9 та зупинив її у ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за вчинене попередньо правопорушення та метою перешкоджання службовій діяльності працівника поліції виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу в особі ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, а саме інспектору роти №3 УПП у Волинській області ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_4 цього ж дня, приблизно о 05:30, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, а також те, що ОСОБА_6 являється працівником правоохоронного органу та безпосередньо здійснює свої службові обов`язки, своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар у ліву частину щелепи, та тим самим спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження: забій з садном нижньої щелепи зліва, крайовий незначний скол коронкової частини 6-го зуба справа на верхній щелепі, які відповідно до висновку експерта №950 від 08.12.2020 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 було доставлено до Луцького ВП, а потерпілий ОСОБА_6 звернувся до КП «ЛМКЛ».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Доказами, на підтвердження встановлених судом обставин, є наступні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що дійсно, за вказаних обставин, місця та часу, вчинив дане кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаявся, просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю ствердив показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Претензій ні матеріального ні морального характеру не має, просив обвинуваченого суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації та проживання, є особою молодого віку, потерпілий претензій ні матеріального ні морального характеру не має, просив обвинуваченого суворо не карати, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України, у виді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України та покладенням у відповідності до ст.76 КК України певних обов`язків.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: