Справа № 571/914/20
Провадження №1-кп/571/66/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року смт.Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2020 року за №0000325 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, студента другого курсу ВПУ №1 м. Рівне, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

встановив:

02 червня 2020 року о 16 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_4 перебуваючи біля торгового центру «Прем`єр», що розміщений по вул. Шевченка, 1 смт. Рокитне Рівненської області, на ґрунті раптово виниклих, особистих неприязних відносин, під час конфлікту наніс один удар коліном правої ноги в обличчя малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіявши потерпілому забій м`яких тканин носа підочних ділянок, перелом кісток носа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний під час судового розгляду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 в присутності законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та дав наступні покази. 02 червня 2020 року до нього подзвонила дівчина ОСОБА_9 і сказала, що ОСОБА_7 хотів її побити. Він прийшов до торгового центру «Прем`єр» і побачив там потерпілого, і наніс йому один удар коліном в обличчя. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, вказав, що зробив для себе належні висновки, розуміє протиправність своєї поведінки.
Допитаний неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , в присутності законного представника ОСОБА_10 , підтвердив вказані вище обставини, пояснив, що 02 червня 2020 року він посварився з ОСОБА_11 , приблизно о 16 год. 30 хв. до нього підійшов ОСОБА_4 біля торгового центру «Прем`єр» та без будь-яких пояснень наніс йому удар коліном в обличчя, почала текти кров. Потерпілий пояснив, що внаслідок описуваних подій йому було заподіяно травму носа, через що він лікувався.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 , його мати ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого нема, зазначила, «що хоче щоб обвинувачений зрозумів що вчинив неправильно і в подальшому нікого не бив».
Крім визнання своєї вини, вина ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні повністю підтверджена наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Заявою ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.62).
Протоколом огляду місця події від 26.06.2020 року з фото таблицями до нього, в ході якого оглянуто територію поблизу торгового центру «Прем`єр», відповідно до якого на вказаній території слідів чи предметів криміналістичного характеру не виявлено (а.с.74-76).
На підставі висновку «експерта №125+медичні документи» від 04 червня 2020 року складеного за результатами проведеної у цьому кримінальному провадженні судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень у неповнолітнього ОСОБА_7 , встановлено, що в останнього мали місце тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа (із ознаками синців-напливників), підочних ділянок, перелому кісток носа (підтверджено даними рентген дослідження). Такі ушкодження виникли внаслідок «одномоментної (ударно-сівударної) травматичної дії тупим, тупим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею». «Термін» заподіяння вказаних тілесних ушкоджень може відповідати на 02 червня 2020 року. Це ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.с.85-86).
Оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст.94 КПК України: кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено винуватість неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при викладених в обвинувальному акті обставинах.
Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлено.
Із медичних довідок Рокитнівської ЦРЛ вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.135-136).
Відповідно до характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 на засіданнях опікунської ради при виконавчому комітеті не розглядався (а.с.132).
Із довідки виконавчого комітету Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області від 16.06.2020 року №2004 вбачається, що ОСОБА_4 виховується у повній сім`ї (а.с.139).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24.06.2020 року опікун ОСОБА_5 займається вихованням підопічного ОСОБА_4 , спиртними напоями не зловживає (а.с.134).
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» зазначено, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Згідно положень ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Прокурор висловив думку щодо доцільності звільнення обвинуваченого від покарання та застосування до нього примусового заходу виховного характеру у виді передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, покликаючись на те, що ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальний проступок, щиро розкаявся, за місцем проживання особа характеризується позитивно.
Сторона захисту підтримала позицію прокурора і просить застосувати щодо обвинуваченого примусовий захід виховного характеру у виді застереження.
15.12.2020 року від законного представника потерпілого надійшла заява, у якій вона просила здійснювати подальший розгляд «кримінальної справи» відносно ОСОБА_4 у її відсутності та відсутності її сина. «Претензій морального та майнового характеру до обвинуваченого» вона не має. Щодо міри покарання, просила, прийняти рішення «згідно чинного законодавства» (а.с.175).
Згідно досудової доповіді Рокитнівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Виправлення підлітка можливе без ізоляції від суспільства (а.с.46-50).
Відповідно до п.10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.
Враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_4 вперше, у неповнолітньому віці, є кримінальним проступком, зважаючи на щире каяття обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі на певний строк, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо відповідно до ст.105 КК України звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Суд, ухвалюючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні та, керуючись ст.105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує до нього примусові заходи виховного характеру.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, а також зважаючи на те, що ОСОБА_5 , який є опікуном неповнолітнього ОСОБА_4 постійно працює за кордоном у Республіці Польща, суд вважає недоцільним застосовувати до обвинуваченого запропонований прокурором примусовий захід виховного характеру так як він буде неефективним, а тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого примусового заходу виховного характеру застереження.
Цивільний позов потерпілим чи його законним представником та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.119,174, 370,373,374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_4 , 08 березня 2003 року від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
Цивільний позов потерпілим чи його законним представником та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Рокитнівський районний суд Рівненської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1