Номер провадження: 11-сс/813/1665/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000484 від 01 травня 2020 року за ознакамизлочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службовою діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 30 листопада 2020 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 5628 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 11 830 056 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки наявні матеріали та викладені доводи сторони захисту виключають винуватість підозрюваного.

Захисник зазначив, що підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, оскільки у його діях відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому злочину.

Крім того, захисник стверджує, що на теперішній час будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні.

Також захисник зазначив, що тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою, а слідчий суддя не мав підстав стверджувати, що ОСОБА_8 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

На думку захисника, визначений розмір застави не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Слідчим суддею не враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батьків похилого віку, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 05.08.2019, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» () ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні КП «Агенція реєстраційних послуг», яке розташовано за адресою: м. Одеса, пр-т. Адміральський, 33А оф. 502, отримавши від представника ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» заяви про реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до яких було долучено ряд документів, а саме: висновок про вартість майна на одному аркуші, іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі під №153, договір про внесення змін до іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , який 10.01.2019 було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , зареєстровано в реєстрі під №30, вимогу про усунення порушення основного зобов`язання в порядку Закону України «Про іпотеку», №135/0619 від 22.05.2019, маючи право доступу до автоматизованої системи Державного реєстру речових прав на нерухоме, усвідомлюючи, що несанкціонована зміна інформації, що оброблюється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно призведе до порушення її нормального функціонування, діючи умисно, всупереч вимог законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі ст. ст. 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно порушуючи законодавство про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, за відсутності вичерпних правових підстав, здійснив дії, пов`язані зі зміною та внесенням інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом прийняття 14:20:26 рішення № 48094589 та несанкціонованого внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей (запису) про скасування запису про право власності на земельну ділянку площею 0, 1311 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязєва, 34 (кадастровий номер земельної ділянки :33:019:0038, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), вартістю 6 234 540 гривень, що в еквіваленті складає 780 000 доларів США, та несанкціоновано вніс запис про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (), а в подальшому, о 14:34:43 прийняв рішення № 48095070 та несанкціоновано вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис), щодо скасування запису про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязєва, 34 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) вартістю 5 595 100 гривень, що в еквіваленті складає 700 000 доларів США, та несанкціоновано вніс запис про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (), що в сукупному розмірі складає 11 829 640 гривень, тобто більше ніж в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, та є значним розміром.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.04.2020 року, від ОСОБА_12 , зі змісту заяви якої вбачається, що ТОВ «Фінанасова компанія Укрфінанс Груп» шахрайським шляхом заволоділи її майном: житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.к.п.13-15);

-витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 02.08.2019 року держаний реєстратор ОСОБА_8 зареєстрував право приватної власності ТОВ «ФК Укрфінанс груп» на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.к.п.16-17);

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 , від 02.06.2020 року, з якого вбачається, що 02.08.2018 року, державний реєстратор ОСОБА_8 здійснив реєстрацію права ї власності ТОВ «ФК Укрфінанс груп» на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: м.Одеса, вул.Тимірязєва, 34, незважаючи на наявність арешт на зазначене майно (а.к.п.25-28);

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні посадових осіб ДП «НАІС»;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні ПАТ «Банк Восток»;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 ;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 ;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 ;

-матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні посадових осіб Київського районного суду м. Одеси; Матеріалами тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні посадових осіб Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради;

-інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: м.Одеса, вул.Тимірязєва,34;

-іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на теперішній час, ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.362 КК України, за вчинення аналогічних дій щодо нерухомого майна.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованого ОСОБА_8 злочину та тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику вчинення іншого злочину та переховування підозрюваного від суду.

При цьому обставини передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Враховуючи вказані обставини апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Щодо доводів захисника про те, що на момент розгляду клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, були відсутні ризики, оскільки він вже тримався під вартою по іншому кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки, відповідно до вимого КПК України, не можливо обирати різні запобіжні заходи, так як-такі ухвали будуть суперечити одна одній.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та не врахування слідчим суддею даних щодо особи підозрюваного, в тому числі того, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на утриманні дитину, одружений, апеляційний суд вважає, що з урахуванням характеру, ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину, суворості покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, даних про особу підозрюваного, апеляційний суд вважає, що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування тримання під вартою ОСОБА_8 є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави для підозрюваного ОСОБА_8 , який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

В порушення вимог п.2 ч.5 ст. 182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави в розмірі 11 830 056 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України визначив підозрюваному ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду прокурор також не зміг навести обставини кримінального провадження, які можуть свідчити про виключність випадку, зазначеного в ч.5 ст.182 КПК України, та зазначив, що застава визначена із урахуванням розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд не може погодитися з такими твердженнями прокурора, оскільки на теперішній час у кримінальному проваджені не проведені експертизи для визначення розміру шкоди завданої злочином, у зв`язку з чим доводи прокурора є голослівними та жодними належними доказами не підтверджуються.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Згідно абзацу 4 пункту 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_8 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, його майновий стан, обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застава в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому, враховуючи положення абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630 600 гривень (2102 грн. * 300).

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 30 листопада 2020 року, із визначенням застави - 5628 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службовою діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

У якості альтернативного запобіжного заходу застосувати до ОСОБА_8 заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630 600 гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на відповідний розрахунковий рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 19.10.2020 р., заставна сума за ОСОБА_8 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
У разі внесення застави підозрюваного звільнити з-під варти негайно та покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
- прибувати до слідчого або прокурора, суду за першою вимогою;
- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону;
- утримуватися від спілкування з учасниками та сторонами кримінального провадження;
- здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Строк дії ухвали до 30.11.2020 року, включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4