Справа № 748/131/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/388/20
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000520 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Мена, Чернігівської області, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, освіта середня, учасник бойових дій, військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 737,10 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди.

Вироком місцевого суду встановлено, що 25 квітня 2018 року, близько 09 години, ОСОБА_10 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки, що винила з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_7 не менше одного удару рукою в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субдуральною гематомою над правою гемісферою, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати невинуватим за ч.1 ст.121 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. В обґрунтування скарги зазначив, що наявними у кримінальному провадженні доказами не доведено, що потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тяжке тілесне ушкодження саме ОСОБА_10 . Вказав на те, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим відбувся 25.04.2017 року, проте ОСОБА_7 був госпіталізований до лікарні лише 06.05.2017 року, де потерпілий і його мати повідомили лікарів про його побиття невідомими особами. Зазначив, що судом не було надано належної оцінки показанням потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Вказав на можливість отримання потерпілим ОСОБА_7 протягом одинадцяти днів, між конфліктом з ОСОБА_10 та госпіталізацією до лікарні, виявлених у нього тілесних ушкоджень як від падіння, так і під час бійок з іншими особами, з урахуванням його аморального способу життя. Зазначає, що слідчі експерименти від 15.10.2017 року за участю потерпілого та свідка ОСОБА_17 у приміщенні квартири АДРЕСА_2 були проведені без добровільної згоди володільця цієї квартири та без відповідної ухвали слідчого судді, і в порушення ч.5 ст.240 КПК України. А отримання згоди від батьків підозрюваного вважає неприпустимим, оскільки така згода була отримана шляхом залякування та психологічного примусу. Висновок експерта № 869 від 05 жовтня 2017 року вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки не було надано чіткої відповіді на запитання, чи могли утворитися вказані тілесні ушкодження при падінні потерпілим з висоти власного зросту. Крім того, на думку апелянта, Чернігівське обласне бюро СМЕ не являється державною установою, а є підприємством комунальної форми власності, тому експертний висновок, викладений в ньому, є недопустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу частково, просили змінити вирок суду, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України; прокурора, потерпілого та його представника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично не визнав. Не заперечував, що він наніс один удар кулаком в область голови потерпілому, який у п`яному виді прийшов до нього додому і вчинив сварку. Проте вважав, що ударив ОСОБА_7 несильно і від його удару той не міг би отримати таких тілесних ушкоджень.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_7 показав, що 24.04.2017 року, біля 22-00 год., він разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вживав спиртні напої вдома у ОСОБА_20 . Конфліктів між ним та іншими присутніми не виникало. Наступного дня він прокинувся вдома та виявив, що з кишені його штанів зникли гроші. Пішов до ОСОБА_18 , щоб розпитати, де вони поділися. Останній повідомив, що гроші з його кишені забрав ОСОБА_10 . Разом з ОСОБА_18 вони прийшли додому до ОСОБА_21 , щоб забрати гроші. Двері до квартири обвинуваченого були відчинені, тому ОСОБА_7 зайшов всередину, а ОСОБА_18 залишився стояти на порозі. Потерпілий запитав у ОСОБА_10 про гроші, однак той нічого не пояснив, а одразу вдарив його кулаком у лівий висок, від чого він упав. Після чого ОСОБА_22 знову його вдарив у голову ногою. До свідомості ОСОБА_7 прийшов, коли вже виходив на вулицю. Його наздогнав ОСОБА_18 і віддав 45 грн., які передав обвинувачений. Надвечір у потерпілого стала боліти голова. 28.04.2017 року він звертався до фельдшера зі скаргами на головний біль. А вже 06.05.2017 року звернувся до обласної лікарні, так як голова дуже сильно боліла. За період з 25.04.2017 року до дня звернення до лікарні знаходився вдома, ні з ким у цей час не бився, не падав.

В судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_13 показав, що 24.04.2017 року він був вдома у ОСОБА_20 . Там також були ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . Усі разом пили горілку. За час перебування у ОСОБА_25 , потерпілого ніхто не бив, і той не падав. Вранці 25.04.2017 року до нього прийшов потерпілий та спитав, де поділися його гроші. Він повідомив, що гроші у нього з кишені забрав ОСОБА_22 . Потім вони удвох пішли до обвинуваченого, ОСОБА_18 залишився стояти біля вхідних дверей, а ОСОБА_26 пройшов далі в кімнату. Коли почув голоси потерпілого та обвинуваченого, він одразу пройшов до кімнати і побачив, як ОСОБА_22 наносить удар ОСОБА_26 кулаком в обличчя. Від удару потерпілий упав. Потім ОСОБА_22 наніс два удари ногою ОСОБА_26 по голові, а ОСОБА_18 став їх розбороняти. Після цього потерпілий піднявся і сам вийшов з квартири. Він віддав ОСОБА_26 гроші, які повернув ОСОБА_22 . Після цього, вони удвох пішли до річки, де вживали спиртне, після чого розійшлися по домам. Увечері ОСОБА_18 зустрівся з ОСОБА_26 , той скаржився на головний біль.

Свідок ОСОБА_27 (матір потерпілого), в судовому засіданні місцевого суду показала, що побачила сина 25.04.2017 року, вранці, коли той спав. Видимих тілесних ушкоджень на ньому не було. Близько 17 години 25.04.2017 року, коли вона повернулася з роботи, побачила, що син погано себе почував, увесь час лежав, скаржився на стан здоров`я, говорив, що в нього паморочиться голова. Так як ОСОБА_7 їй нічого не розповідав, вона зателефонувала ОСОБА_18 і той повідомив, що її сина побив ОСОБА_22 . Вона неодноразово просила сина сходити до лікаря, оскільки у нього постійно було погане самопочуття. 06.05.2017 року, коли сину стало дуже погано, вона відвезла його до лікарні, де йому зробили операцію на голові. З 25.04.2017 року по 06.05.2017 року потерпілий майже весь час знаходився вдома, погано себе почував, його нудило, він постійно лежав. Після того, як ОСОБА_18 повідомив, що її сина побив ОСОБА_22 , син також це підтвердив. Вона бачила ОСОБА_21 в центрі села і на запитання, навіщо він побив її сина той відповів, що наступного разу взагалі переламає його на коліні.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_28 (батько обвинуваченого) показав, що є власником квартири, в якій проживає його син ОСОБА_10 . Під час слідчого експерименту свідок присутній не був, але давав слідчому дозвіл на проведення слідчих дій.

Допитаний в суді першої інстанції як свідок, слідчий ОСОБА_29 показав, що дозвіл на проведення слідчих дій він взяв у ОСОБА_28 до їх проведення. Під час проведення слідчих дій у квартирі була лише співмешканка обвинуваченого. Власника житла не було, так як його участь не є обов`язковою.

Експерт ОСОБА_30 у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження можуть відповідати даті 25.04.2017 року, більш конкретну дату назвати не може. Вказані у висновку тілесні ушкодження утворитися після 25.04.2017 року не могли. Вважає, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворитися при падінні не могли. Дані тілесні ушкодження могли утворитися як від удару рукою, так і від удару ногою. Удар у будь-яку ділянку голови міг спричинити гематому, і для цього, конкретне місце удару не потрібно.

Окрім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявою потерпілого ОСОБА_7 від 22.05.2017 року, в якій останній повідомив про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (т.1, а.к.п.144);

- протоколами слідчих експериментів від 15.10.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_17 , які на місці детально і послідовно показали та розповіли про обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (т.1, а.к.п.162-167, 169-176);

- довідкою Комунального закладу «Чернігівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №1091 від 27.12.2017 року підтверджується факт звернення 28.04.2017 року потерпілого до фельдшера Новобілоуського фельдшерсько-акушерського пункту ОСОБА_31 зі скаргами на головні болі після побиття (т.1, а.к.п.149);

- випискою-епікризом №7789, згідно якої ОСОБА_7 був госпіталізований 06.05.2017 р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку, травматична підгостра субдуральна гематома над правою гемісферою з компресією головного мозку; операція 06.05.2017 року кістковопластична краніотомія, видалення субдурального крововиливу, дефект черепа 3х3см (т.1, а.к.п.150);

- висновком комп`ютерної томографії головного мозку №1219 від 06.05.2017 року, згідно якого у потерпілого виявлено субдуральну гематому лобно-скронево-тім`яної області справа. Виражена латеральна і помірно виражена аксіальна дислокація (т.1, а.к.п.152);

- висновком експерта №869 від 05 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субдуральною гематомою над правою гемісферою, котрі виникли внаслідок контактування з тупими, твердими предметами і в сукупності як наслідок одного травматичного процесу відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Висловитись, за яких саме умов утворився комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_7 , експерт не може через відсутність судово-медичних даних. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , по давності утворення, можуть відповідати даті 25.04.2017 року. Виходячи з кількості ушкоджень, описаних в наданій на експертизу медичній документації на ім`я ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, експерт припускає, що він міг піддаватися впливу, як мінімум 1 (однієї) травмуючої дії. Судово-медичні дані, що давали б змогу судити про положення, в якому знаходився ОСОБА_7 та про розташування потерпілого і нападника в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, відсутні. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , могли утворитись від дії одного чинника (предмету). Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , спричинялись з силою, достатньою для їх утворення. При проведенні судово-медичної експертизи не виявлено медико-морфологічних даних, які б давали змогу стверджувати про можливість утворення комплексу тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , при падінні його з висоти власного зросту на площину. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , потерпілий після їх отримання, у разі ненадання йому медичної допомоги, міг жити протягом необмежено тривалого проміжку часу по мірі розвитку та наростання загрозливих для життя явищ - формування кінцевого об`єму субдурального крововиливу, здавлення, дислокації, набряку головного мозку і, не виключає можливості, що в цій ситуації він міг виконувати цілеспрямовані дії (т.1, а.к.п.158-160).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя потерпілого ОСОБА_7 в момент заподіяння, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілий звернувся до лікарні за допомогою лише на одинадцятий день, не заслуговує на увагу, оскільки звернення ОСОБА_7 зумовлене ставленням самого потерпілого до свого самопочуття і не є порушенням вимог КПК та не може бути підставою для скасування вироку.

До того ж згідно довідки КЗ «Чернігівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №1091 від 27.12.2017 року, потерпілий ОСОБА_7 28 квітня 2017 року звертався до фельдшера Новобілоуського ФАПу ОСОБА_31 зі скаргами на головні болі після побиття (т.1, а.к.п.149).

Доводи апелянта з приводу неналежності, як доказу, висновку експерта №869 від 05 жовтня 2017 року є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, судово-медична експертиза отриманих потерпілим тілесних ушкоджень була проведена по медичним документам, на підставі постанови слідчого про призначення експертизи, у відповідності з нормами чинного законодавства.

Зазначений висновок містить у собі докладний опис проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання.

Так, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 могли утворитись від дії одного чинника (предмету), спричинялись із силою, достатньою для їх утворення, і по давності утворення можуть відповідати даті 25.04.2017 року, даних які б давали змогу стверджувати про можливість утворення тілесних ушкоджень, при падінні потерпілого з висоти власного зросту на площину не виявлено.

Крім того, у суді першої інстанції експерт ОСОБА_30 пояснила, що вказані у висновку тілесні ушкодження утворитися після 25.04.2017 року не могли, при падінні також утворитися не могли. Дані тілесні ушкодження могли утворитися як від удару рукою, так і від удару ногою. Удар у будь-яку ділянку голови міг спричинити гематому, і для цього визначати конкретне місце удару не потрібно.

Помилкове зазначення у висновку експерта адреси проживання потерпілого визнано опискою.

Щодо відповідності вказаного висновку ст.7 Закону України «Про судову експертизу», то колегія суддів вважає, що цей висновок нормам зазначеного закону повністю відповідає, адже Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи підпорядковане МОЗ України.

Вищевказаним висновком експерта та показаннями експерта ОСОБА_30 спростовуються доводи сторони захисту щодо можливості отримання потерпілим ОСОБА_7 виявлених у нього тілесних ушкоджень як від падіння, так і під час бійок з іншими особами, з урахуванням його аморального способу життя.

Відтак, є непереконливими і посилання сторони захисту на те, що судом не було надано належної оцінки показанням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо аморального способу життя потерпілого.

Твердження апелянта про те, що слідчі експерименти від 15.10.2017 року за участю потерпілого та свідка ОСОБА_17 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , були проведені без добровільної згоди володільця цієї квартири та в порушення вимог ч. 5 ст. 240 КПК України, не заслуговують на увагу і спростовуються письмовими заявами власника вказаного житла ОСОБА_28 та його поясненнями в місцевому суді (т.1, а.к.п.161, 168).

Згідно матеріалів кримінального провадження, власник житла ОСОБА_28 не висловлював відповідних скарг, і жодним чином не вказував про порушення його прав та здійснення психологічного тиску працівниками поліції, оскільки у разі дійсного порушення або утиснення його прав, був не позбавлений можливості це зробити.

Крім того, протоколи проведення слідчих експериментів не містять жодних зауважень учасників про застосування будь-якого тиску з боку працівників поліції.

Посилання захисника на недоведеність, що потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тяжке тілесне ушкодження саме ОСОБА_10 , спростовується поясненнями потерпілого, свідків та дослідженими матеріалами справи.

Так, з показань потерпілого та свідка ОСОБА_17 встановлено, що обвинувачений наносив удари кулаком та ногою в область голови ОСОБА_7 . ОСОБА_10 у судових засіданнях не заперечував, що він наніс один удар кулаком у щелепу потерпілого, а потім штовхнув його ногою, від чого той упав. Відповідно до висновку експерта №869 від 05.10.2017 року, виявленні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження причинялись з силою, достатньою для їх утворення, і могли утворитися від одного удару.

Тобто, обвинувачений, завдаючи цілеспрямовано удар кулаком правої руки у життєво важливий орган голову потерпілого, достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок цього буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_7 . Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в область голови потерпілого, ОСОБА_10 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним ОСОБА_7 .

Отже, доводи апелянта про недопустимість доказів сторони обвинувачення є неспроможними і не відповідають фактичним обставинам їх зібрання та закріплення, так як доказів, які б свідчили про непричетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, стороною захисту надано не було.

Така позиція обвинуваченого ОСОБА_10 лише свідчить про намагання ним уникнути відповідальності за скоєне, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту у цій частині.

Посилання сторони захисту на суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є непереконливими, з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення; відношення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, проходить військову службу за контрактом, за місцем проходження служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має громадську відзнаку; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; думку потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавленням волі; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2018 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4