Справа № 525/1181/20
Провадження № 1-кс/525/206/2020 У Х В А Л А
28.09.2020 селище Велика Багачка
Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю слідчого СВ Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
В обґрунтування клопотання посилався на те, що підставою для порушення кримінального провадження стало те, що 23.09.2020 о 23:53 год. до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від працівника карного розшуку ОСОБА_6 про те, що в с. Поділ, неподалік АЗС «Маршал» було затримано 2 осіб, які здійснювали крадіжку дизельного палива з важковагових автомобілів.
У ході проведення огляду місця події 24.09.2020 було виявлено та вилучено біля автомобіля: 4 повні каністри, об`ємом 20 літрів кожна жовтого та темно-синього кольору, закоркованих пластиковою кришкою кожна, наповнених повністю рідиною з характерним запахом, ззовні схожою на дизельне паливо; гумовий шланг чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 02.04.2019 року, органом 5318, місце народження с. Широке, Великобагачанського району, Полтавської області; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , КВЕ НОМЕР_2 ; страховий поліс на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як зазначено в поданні, вищевказаний автомобіль, речові докази, які знаходяться в ньому та речові докази, які виявлено на місці події мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні. Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, а його повернення може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.
Посилаючись на те, що вилучені речі та автомобіль можуть бути речовими доказами у справі, слідчий, за погодженням з прокурором, просить накласти арешт з метою збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди, слідчий звернувся із вказаним клопотанням до слідчого судді про арешт вищевказаного вилученого в ході огляду майна (речей) та автомобіля.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого СВ Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , детально дослідивши матеріали внесеного клопотання про арешт майна, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, виходячи з наступного.
Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.08.2020 о 23:50 год. в с. Поділ, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 намагались здійснити крадіжку дизельного палива з важковагових автомобілів (а.с.2).
24.09.2020 т.в.о. начальника СВ Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_14 надано доручення про проведення досудового розслідування в порядку ст.ст.39,214 КПК України (а.с.3). Та цього ж дня ним винесено постанову про призначення групи слідчих (а.с.4). Слідчим СВ ОСОБА_3 на ім`я керівника Миргородської місцевої прокуратури було здійснено повідомлення про початок досудового розслідування (а.с.5).
З рапорта ст.інспектора - чергового Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 від 23.09.2020 вбачається, що 23.08.2020 року о 23:53 год. до Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від працівника карного розшуку ОСОБА_6 про те, що в с. Поділ, неподалік АЗС «Маршал» було затримано 2 осіб, які здійснювали крадіжку дизельного палива з важковагових автомобілів (а.с.6).
Суд, критично відноситься до пояснень ОСОБА_9 , який був затриманий працівниками поліції та розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутній протокол затримання вищевказаної особи, йому не роз`яснено його процесуальні права передбачені чинним законодавством України. Згідно пояснень уповноваженого слідчого в судовому засідання протокол затримання не складався, процесуальний статус ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню визначений не був.
Відповідно до положень ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишитися поряд з уповноваженою особою.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч.1 ст.131 КПК України).
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. За своєю юридичною суттю та змістом, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Слідчим, ні у змісті клопотання про накладення арешту, ні під час розгляду клопотання, не доведено можливість застосування спеціальної конфіскації майна у межах даного кримінального провадження, а тому у суду відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Правовою підставою для накладення арешту на майно у межах поданого клопотання може бути лише забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, відповідно до положень Закону слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Положеннями статті 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.
У відповідності до п.1 та п.2 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
Тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч.1 і 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, згідно постанови про визнання речовими доказами від 24.09.2020 речовими доказами визнано 4 каністри, але рідина з характерним запахом, ззовні схожа на дизельне паливо об`ємом 20 літрів, речовим доказом визнана не була.
Крім того, слідчим у клопотанні та у судовому засіданні не обґрунтовано та не доведено, необхідність арешту на майно, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тобто неможливість проведення слідчий дій у випадку поверненнямайна, зокрема, транспортного засобу, власнику.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського суду з прав людини від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського суду з прав людини від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до положень ч. 1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,
Копію ухвали негайно вручити прокурору, слідчому, власнику майна. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали, надіслати їм копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_1