Справа №359/8814/20
Провадження №1-кп/359/632/2020
30 листопада 2020 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , особи відносно якої вирішується клопотання ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу вимог ст. 89 КК України не судимого,
щодо вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-
На обґрунтування клопотання слідча зазначила, що що 06.08.2019 приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебував у приміщенні цілодобового магазину «АТБ», що розташований за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Головатого, 87, де у останнього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Так, ОСОБА_4 , перебуваючи в службовому приміщенні цілодобового магазину «АТБ», що розташований за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Головатого, 87, у шафі відшукав жіночу сумку.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно та з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, із жіночої сумки викрав мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y6» золотого кольору, ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта №2499 від 21.08.2019 становить 1950, 00 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», яка матеріальної цінності не становить, які належать ОСОБА_7 , після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 1950 гривень.
ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями, які виразилися на таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого, ч. 1 ст. 185 КК України.
Підставою для зверненням з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру є висновок судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР ОПНМО №341 від 12.09.2019 відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій та страждає в даний час на органічне ураження головного мозку (пренатального та алкогольного ґенезу) із інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими розладами, розгальмованістю потягів (МКХ-10; F09).
ОСОБА_4 в період скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. ОСОБА_4 страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та потребує лікування від алкогольної залежності. Протипоказань для такого лікування не виявлено. Останній під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував.
У судовому засіданні прокурор просила суд застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо застосування відносно ОСОБА_9 , визначених у клопотанні примусових заходів медичного характеру не заперечував.
Особа, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував, щоб відносно нього застосували примусові заходи медичного характеру, так як він потребує лікування.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні, якими останній підтвердив факт вчинення ним суспільно-небезпечного діяння та визнав свою причетність до інкримінованого йому діяння.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 визнав себе винним, його вина у вчиненні злочину повністю доводиться зібраними у справі доказами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 08.08.2019 року (з фото-таблицею), а саме службового приміщення супермаркету «АТБ-маркет», що по вул. Головатого, 87 в м. Борисполі Київської області;
-протоколом огляду від 09.08.2019 року під час якого ОСОБА_4 дістав із передньої правої кишені штанів мобільний телефон марки «Huawei» моделі «Y6» золотого кольору, ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 та повідомив, що даний телефон він викрав з підсобного приміщення, шляхом вільного доступу до нього в магазині «АТБ» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Головатого, 87(з фото-таблицею);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.08.2019 року;
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 14.08.2019 року та Додатком №1 до нього;
-протоколом перегляду відеозапису від 14.08.2019 року (з диском);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2019 року;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.08.2019 року;
-висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 2499 від 21.08.2029 року щодо ринкової вартості викраденого мобільного телефону;
-висновком судово-психіатричного експерта № 341 від 12.09.2019 року;
З огляду на вище наведені докази, належність і допустимість яких ніким не спростована, суд приходить до однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_4 було вчинено суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Таким чином, вивчивши та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми злочинними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
В той же час, згідно висновку судово-психіатричного експерта КНП КОР «ОПНМО» № 341 від 12.09.2019 ОСОБА_4 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій та страждає в даний час на органічне ураження головного мозку (пренатального та алкогольного ґенезу) із інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими розладами, розгальмованістю потягів (МКХ-10; F09). ОСОБА_4 в період скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в теперішній час він не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. На наркоманію не страждає. ОСОБА_4 страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та потребує лікування від алкогольної залежності. Протипоказань для такого лікування у нього не виявлено. ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому-дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував. За своїм психічним станом не може самостійно реалізувати своє право на захист.
У суду немає підстав сумніватись у висновках експертизи, Сторони також не оспорюють висновки вказаної експертизи.
Зазначене вище свідчить про те, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення (проступок) у стані неосудності та на даний час є неосудним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, однак не підлягає кримінальній відповідальності, так як під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, він страждав і страждає в даний час на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.
Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує обставини вчинення і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_4 а також ступінь небезпечності останнього для інших осіб.
Разом з тим, характер і тяжкість захворювання неосудної особи можуть бути визначені комісією лікарів при проведенні відповідної судової експертизи. Наявність у провадженні такого висновку для вирішення судом питання про застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язковим.
У відповідності до даних висновку судово-психіатричного експерта КНП КОР «ОПНМО» № 341 від 12.09.2019 ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Враховуючи вищевикладене та небезпечність ОСОБА_4 внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою є очевидною, тому відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, з поміщенням до КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне об`єднання», тобто спеціального закладу, де надається психіатрична допомога особам, до яких ст. 94 КК України судом застосовані примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією, з наданням психіатричної допомоги із звичайним, посиленим та суворим наглядом (відповідно до вказівки прокуратури Київської області про усунення порушень вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» від 01.09.2020 року № 20-828) з примусовим лікуванням від алкогольної залежності.
До набрання ухвалою суду законної сили ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та утриматись від залишення місця свого проживання без дозволу суду, з`являтись за викликом до суду, працівників поліції за вимогою.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати в розмірі 170 грн. 00 коп. віднести на рахунок Державного бюджету України.
На підставі викладеного та керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст.122, ч. 2 ст. 124, ст. 349, ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 395, 503, 507, 512, 513, 516 КПК України, ст. 19, ст. ст. 92-94, ч. 1 ст. 185 КК України, суд,-
До набрання ухвалою суду законної сили ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та утриматись від залишення місця свого проживання без дозволу суду, з`являтись за викликом до суду, працівників поліції за вимогою.
Речові докази, після набрання ухвалою суду законної сили, а саме: коробку від мобільного телефону «Huawei Y6» червоного кольору з документацією на телефон, сам мобільний телефон «Huawei Y6», передані на зберігання потерпілій, - залишити в користуванні потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ДВД диск із відеозаписами з камер спостереження магазину, - залишити зберігати при матеріалах судового провадження.
Процесуальні витрати в розмірі 170 грн. 00 коп. віднести на рахунок Державного бюджету України.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового процесу.
Копії ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надіслати на виконання до закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу та в експертну установу, де особа перебувала на обстеженні.
Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 02.12.2020 року.
Головуючий: ОСОБА_1