Дата документу 04.08.2020 Справа № 320/7724/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/186/20Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/7724/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002823, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.01.2019 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 190 КК України до 240 годин громадських робіт;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року, більш суворим за даним вироком у виді двох років обмеження волі, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 01 липня 2018 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля дачного кооперативу «Перлина», розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 чоловічий гаманець, чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в якому були грошові кошти у сумі 1100 гривень, номіналами 500 гривень, дві купюри по 200 гривень та дві купюри по 100 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду.

Крім того, 09 липня 2018 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля продуктового магазину «Стекляшка», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна, 414-А, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Bravis A 506 Crystal», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 2000 гривень, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар», з номером НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, належним чином не мотивував у вироку свій висновок, не навів підстав, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання. Разом з тим, призначаючи ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, районний суд належним чином не врахував обставини, що істотно підвищують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого: характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, що є злочинами середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше був судимий, за що відбував реальне покарання у виді громадських робіт.
Крім того, при призначенні остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України суд фактично змінив попередній вирок суду, який набрав законної сили, і відповідно до якого обвинувачений мав реально відбувати покарання у виді громадських робіт.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст.7 0 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який прохав задовольнити апеляційну скаргу частково, змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав думку прокурора та не заперечував проти зміни вироку; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень у апеляційній скарзі не оспорюються.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначив покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України. При цьому, призначивши реальну міру покарання обвинуваченому за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, фактично поглинувши покарання, призначене за вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року, суд застосував положення ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням як від покарання за даним вироком, так і за вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року, яке належить відбувати реально, а саме у виді громадських робіт.

Викладене вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність на момент ухвалення вироку.

Відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

Разом з тим, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції суду було надано докази того, що ОСОБА_7 повністю відбув покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року. На запит апеляційного суду Мелітопольським міськрайонним відділом ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області надано відповідь про те, що 18.10.2019 року ОСОБА_7 знятий з обліку відділу пробації по відбуттю покарання у виді громадських робіт 17.10.2019 року. Тому питання апеляційної скарги прокурора про незаконне звільнення засудженого від відбування покарання, яке він повинен відбувати реально, на даний момент фактично вирішено і не підлягає розгляду у зв`язку з повним відбуттям цього покарання засудженим.

Виходячи із положень ст. 65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання, суворо додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в дотримання вимог ст. 65 КК України, положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суд врахував спосіб та ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин та відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 відповідне покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання, яке відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, а звільнення від покарання з випробуванням є обґрунтованим, тому твердження у апеляційній скарзі заступника прокурора Запорізької області, що судом не в повній мірі враховано положення ст. 65 КК України є безпідставними.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 404 КПК України, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Отже, з огляду на наведене, апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 зміні з виключенням з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на остаточне призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року посилання на остаточне призначення покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладенням на нього судом першої інстанції обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4