КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0001519 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0001519 щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 16 квітня 2018 року приблизно о 00.50 год. перебуваючи біля приватного будинку за адресою: м. Київ, вул. Муси Джаліля, 70, побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_8 , 2001 року народження, та в цей момент у нього виник умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя неповнолітньої потерпіло. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 ззаду підійшов до ОСОБА_8 та своєю правою рукою схопив останню за шию, стиснувши її, чим застосував до останньої насильство, небезпечне для її життя в момент заподіяння, та висловив вимогу негайної передачі йому мобільного телефону, який остання тримала у руці, на що потерпіла не погодилась та не віддала телефон ОСОБА_9 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя потерпілої в момент заподіяння, а саме, продовжуючи стискати ОСОБА_8 за шию, внаслідок чого остання не могла нормально дихати, а також покликати на допомогу сторонніх осіб. Після чого ОСОБА_5 вихопив з рук ОСОБА_8 мобільний телефон «Хіаоmі», який знаходився в чохли, загальною вартістю 3107, 32 грн. Заволодівши вказаним телефоном, ОСОБА_5 відштовхнув ОСОБА_8 та втік з місця вчинення злочину.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, до 29 листопада 2020 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На переконання обвинуваченого, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не навів в оскаржуваній ухвалі жодного доказу, які спонукали суд ухвалити таке рішення, а керувався виключно припущенням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, змінити запобіжний захід на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 вказує на те, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд привів доводи прокурора на користь продовження застосування відносно ОСОБА_5 виключної міри запобіжного заходу - тримання під вартою. В той же час суд жодного доводу не навів, а лише обмежився вказівкою на заперечення проти задоволення клопотання, що підтримувалось стороною обвинувачення.
Також, як зазначає захисник, суд не обґрунтував, які з доказів, що були надані прокурором, підтверджують наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення (якими доказами підтверджується даний ризик).
З посилання на практику Європейського суду з прав людини та положення КПК України, захисник наголошує на тому, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тримання ОСОБА_5 під вартою свавільним.
На думку захисника, у судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Так, згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, у судовому засіданні головуючим в порядку ст. 331 КПК України постановлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Під час судового розгляду прокурор просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, прокурором зазначено про те, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину та постановлення обвинувального вироку, проте, розгляд кримінального провадження триває довгий час внаслідок того, що сторона захисту не забезпечує участь своїх свідків. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки йому загрожує тривалий строк покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років. З огляду на характер вчинених обвинуваченим дій, а саме, застосування до потерпілої насильства, небезпечного для життя та здоров`я неповнолітньої особи, те, що вказаний злочин - злочин майнового характеру, вчинений у нічний час стосовно неповнолітньої особи, є всі підстави стверджувати про суспільну небезпечність обвинуваченого. Окрім цього, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, що обґрунтовує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що всі свідки та докази у провадженні досліджені, отже ризик впливу на свідків і потерпілу відсутній. Що ж стосується інших ризиків, то вони зменшуються, а прокурором наявність інших ризиків не доведена. При цьому захисник зазначив про те, що застосування попередньо до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, як застава, нівелює ризики, на які посилається прокурор. Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, до 29 листопада 2020 року включно.
Суд мотивував своє рішення тим, що, беручи до уваги конкретні обставини справи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні.

З висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується й колегія суддів.

Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з наявними у справі даними, ОСОБА_5 неодноразово раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, у тому числі й корисливих - за ч. 1, ч. 2 ст. 187 КК України.

На даний час відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років позбавлення волі.

Вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, наявні у матеріалах контрольного судового провадження, свідчать про наявність, у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтованих ризиків вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також переховування обвинуваченого від суду.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційних скарг про відсутність при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що обвинуваченому при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було вирішено питання щодо можливості обрання ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, а тому є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з тримання під вартою, запобіжний захід, в т.ч. і заставу, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України при вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Зі змісту обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя неповнолітньої потерпілої, а, відтак, з урахуванням встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд мав право не визначати розмір застави.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду в частині прийнятого рішення про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою до 60 днів відсутні, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають до задоволення.

Разом з тим колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в порядку ст. 404 КПК України підлягає зміні в частині визначення судом першої інстанції кінцевої дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки, з урахуванням дати постановлення ухвали - 29 вересня 2020 року останній день тримання під вартою на підставі зазначеної ухвали є 27 листопада 2020 року, а не 29 листопада 2020 року, як зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, до 29 листопада 2020 року включно, - змінити в частині визначення судом першої інстанції дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та вважати продовженим строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 27 листопада 2020 року включно.

В решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3