Справа № 461/1547/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/136/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (відкритому викраденні чужого майна (грабежі) вчиненому повторно), та призначено йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 ), визнано невинуватим та виправдано.

Вирішено питання з речовими доказами.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 14.02.2019 року, у виді тримання під вартою залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 14.02.2019 року.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 10.01.2019 року, приблизно о 00 год. 15 хв., перебуваючи на території парку ім. І.Франка, напроти будинку № 25 на вул. Соломії Крушельницької у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом ривка відкрито викрав із правої руки поте6рпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Хіоmі Мі8» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 6 999 грн., з сім-картками операторів ПрАТ «Київстар», вартістю 50 грн., та «Лайфселл», вартістю 50 грн., заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 7 099 грн.

Крім того, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно обвинувального акту, 10.01.2019 року, приблизно о 02.10 год., перебуваючи в парку ім.І.Франка, що на вул.Університетській у м.Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, нанісши потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя, від чого останній впав на землю та відкрито викрав сумку ОСОБА_10 вартістю 500 грн., в якій знаходився ноутбук марки HP ProBook 450 G5 серійний № 5CD801ZML з зарядним пристроєм вартістю 15 000 грн., комп`ютерною мишкою вартістю 200 грн., флешкарткою об`ємом 16 GB вартістю 300 грн., флешкарткою об`ємом 4 GB вартістю 100 грн., а також мобільним телефоном марки Хіаоmі 5 Plus ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у захисному чохлі вартістю 5000 грн., в якому знаходились сім - картки мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_5 1 вартістю 30 гривень, мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_6 вартістю 30 гривень та наручним годинником марки Casio вартістю 1 100 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 22 260 грн.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області ОСОБА_9 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині його виправдання за епізодом вчинення грабежу у потерпілого ОСОБА_10 10.01.2019 року скасувати з підстав невідповідності судового рішення фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.2 ст. 186 КК України (з урахуванням епізоду з потерпілим ОСОБА_10 від 10.01.2019 року) та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін. Не оспорюючи кваліфікацію, міру покарання та обставини, встановлені судом за епізодом грабежу з потерпілим ОСОБА_11 , прокурор вважає даний вирок суду в частині епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_10 є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду.

Вважає, що у вказаному вироку суду в частині виправдання ОСОБА_6 за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_10 судом першої інстанції допущено невідповідність судового рішення фактичним обставинам кримінального провадження та не взято до уваги докази, які могли істотно вплинули на його висновки, а також наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду, при цьому судом не мотивовано, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції, за встановлених у вироку обставин про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним 10 січня 2019 року о 00:15 год. відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 186 КК України (епізод відносно потерпілого ОСОБА_11 ), є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України, а тому колегія суддів їх не переглядає, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорюються

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Також, на переконання колегії суддів, є вірними висновки суду першої інстанції про ненадання стороною обвинувачення достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом 10 січня 2019 року о 02:10 год. (щодо потерпілого ОСОБА_10 ) в суді і вичерпані можливості їх отримати, та необхідність визнання його невинуватим за цим обвинуваченням і виправдання, а доводи прокурора про неповноту судового розгляду та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону в цій частині є непереконливими.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 10 січня 2019 року, приблизно о 02:10 год., перебуваючи в парку ім.І.Франка, що по вул.Університетській у м.Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, нанісши потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя, від чого останній впав на землю, та відкрито викрав сумку ОСОБА_10 вартістю 500,00 грн., в якій знаходився ноутбук марки HP ProBook 450 G5 серійний №5CD801ZML з зарядним пристроєм вартістю 15 000,00 грн., комп`ютерною мишкою вартістю 200,00 грн., флешкарткою об`ємом 16 GB вартістю 300,00 грн., флешкарткою об`ємом 4 GB вартістю 100,00 грн., а також мобільним телефоном марки Хіаоmі 5 Plus ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у захисному чохлі вартістю 5000,00 грн., в якому знаходились сім - картки мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_5 вартістю 30,00 гривень, мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_6 вартістю 30,00 гривень та наручним годинником марки Casio вартістю 1 100,00 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 22 260,00 грн.

Таким діям ОСОБА_6 стороною обвинувачення дана кримінально-правова кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

На підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину, прокурором надано наступні письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції: протокол пред`явлення особи для впізнання від 27 березня 2019 року, протокол обшуку від 19 березня 2019 року, протокол огляду предмету від 19 березня 2019 року.

Між тим, проаналізувавши вищезазначені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вони не є достатніми та переконливими доказами на підтвердження доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом від 10 січня 2019 року о 02:10 год. (щодо потерпілого ОСОБА_10 )

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 ч. 3 п. 1 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судах першої та апеляційної інстанції, свою вину у вчиненому заперечив та пояснив, що не викрадав сумки у потерпілого ОСОБА_10 та побачив його на досудовому слідстві вперше.

Вказані обставини підтвердив потерпілий ОСОБА_10 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 ні зовнішністю, ні манерою спілкування не схожий на особу, яка його пограбувала. Також він не опізнав ОСОБА_6 по фото у слідчого та вперше побачив такого в суді.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що потерпілий ОСОБА_10 у момент вчинення злочину перебував у стані сп`яніння та не може впізнати особу, яка скоїла щодо нього кримінальне правопорушення, спростовуються показами потерпілого, який під час допиту в суді першої інстанції вказав, що, попри перебування у стані сп`яніння, обставини вчинення злочину він пам`ятає добре та стверджує, що його пограбував не ОСОБА_6 , а інша особа.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Так, з протоколу пред`явлення особи до впізнання вбачається, що під час проведення даної слідчої дії свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 як особу, в якої він придбав мобільний телефон Хіаоmі 5 Plus ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , що належить потерпілому ОСОБА_10 .

Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_6 вказав, що точно не пригадує, хто дав йому цей телефон.

Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що протокол пред`явлення особи до впізнання не може бути достатнім доказом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_10 та такий не перебуває у логічному та достатньому взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

Отже, прокурором не надано суду жодного доказу на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 , здійсненого 10 січня 2019 року приблизно о 02:10 год., а показання обвинуваченого та потерпілого, що підтверджують одні одних, нічим не спростовані.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи, що у відповідності до ч. 2 ст. 17 КПК України тягар доказування лежить на стороні обвинувачення, суд першої інстанції виходив з тих доказів, які були надані прокурором.

Отже, виконавши вимоги ст. 94 КПК України в повному обсязі, суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про ненадання стороною обвинувачення достатніх доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. ст. 186 КК України, за епізодом від 10 січня 2019 року приблизно о 02:10 год. (щодо потерпілого ОСОБА_10 ), в суді і вичерпані можливості їх отримати, а тому визнав його невинуватим за цим обвинуваченням та виправдав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у провадженні відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 Львівської області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення; для засудженого, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4