Номер провадження: 11-кп/813/1968/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2020 рокуу кримінальному провадженні 0002414 від 10.12.2019 рокувідносно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянки України, одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2011 та 2015 років народження, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Зазначеним вироком ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що 10 грудня 2019 року, о 14 год. 49 хв., вона, перебуваючи у торгівельному залі ПП «Таврія Плюс», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Глушко, 29 «А», діючи з метою особистої наживи, маючи корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до прилавку торгівельної зали вказаного магазину, з якого шляхом вільного доступу викрала належну ПП «Таврія Плюс», чоловічу спортивну куртку чорно-зеленого кольору фірми «MRZEXE» артикул 881811 И 483, розміром XXL, вартістю 541 грн. 07 коп., та направилась до примірочної де заховала її у свій пакет.
Після того, ОСОБА_9 , не розрахувавшись за вищевказаний товар на касі супермаркету, намагалася вийти з магазину з викраденим майном, однак злочинний умисел довести до кінця не змогла, з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана біля виходу з магазину працівниками служби контролю.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 зазначив, що вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини її підзахисної, з таких підстав:
- суд 1-ої інстанції не дав об`єктивної правової оцінки тому, що ОСОБА_9 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнавала та постійно стверджувала, що вона перебуваючи в магазині «Таврія Плюс» дійсно взяла з прилавку чоловічу куртку, але при виході з магазину забула за неї розрахуватися. Вона не мала наміру її красти. Ці твердження ОСОБА_9 не спростовуються наведеними у вироку доказами, оскільки ними достовірно підтверджуються тільки викладені ОСОБА_9 обставини і вони не суперечать та не спростовують її твердження про те, що вона забула розрахуватися;
- при дослідженні суб`єктивної сторони дій ОСОБА_9 суд дійшов помилкового, ґрунтованого на припущеннях, висновку про те, що умисел засудженої був спрямований саме на вчинення таємного викрадення майна;
- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що зміст терміну «сумнів» не розкривається у законодавстві, про те у даній справі ті обставини, що ОСОБА_9 раніше не судима, одружена та має двох неповнолітніх дітей, матеріально забезпечена - чоловік працює, - свідчать про наявність непереборного сумніву в тому, що у неї був умисел спрямований на вчинення таємного викрадення куртки;
- суд 1-ої інстанції не врахував висновки, викладені в постанові по справі № 420/1667/18 від 25.11.2019 р. об`єднаної палати ККС у складі Верховного суду про те, що відповідно до п. б) ч. 1 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням, проте по даній справі експертиза для встановлення розміру завданої шкоди не призначалась, тому розмір завданої злочином шкоди належним чином підтверджено не було.
Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду 1-ої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження.
Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлялися своєчасно, належним чином, причини неявки апеляційному суду не повідомили. При цьому, від захисника ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

У зв`язку з тим, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності ОСОБА_9 ..
В ході апеляційного розгляду провадження, прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги захисника з мотивів її необґрунтованості та безпідставності доводів, просили вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту вироку суду 1-ої інстанції, він повністю відповідає приписам зазначеної норми кримінального процесуального закону.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на наступні докази:
- показання представника потерпілого ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, який пояснив, що в магазині «Таврія В» розташованого по проспекту Ак.Глушко, у вечірній час, невідома громадянка вибрала куртку, з якою зайшла до примірочної, потім взяла продукти, і на касі розрахувалася за продукти та пішла з магазину;
- показання свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня в якості пойнятої при проведенні огляду місця події 10.12.2019 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по пр-кт. Ак.Глушко 29 А, а саме: вона бачила дівчину в руках якої була куртка, яка продавалася в магазині, вона підписала документи;
- показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він був присутнім в якості пойнятого при проведенні огляду місця події 10.12.2019 року в магазині «Таврія В», розташованого по пр-кт. Ак.Глушко 29 А, а саме: завели дівчину з курткою у сумці, чека на куртку не було, дівчина пояснила, що хотіла зробити подарунок чоловіку;
- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.12.2019 року;
- акт інвентаризації № ИНН-МАR0177326 від 10.12.2019 року, з якого вбачається, що вартість спортивної куртки складає 541 грн. 07 коп.;
- протокол огляду місця події від 10.12.2019 року з фото таблицею, з якого вбачається, що об`єктом огляду є службове приміщення розташоване в «Таврія В» по пр-кт. Ак. Глушко 29 А. в якому знаходилася ОСОБА_9 яка пояснила, що вона взяла чоловічу спортивну куртку у відділі одягу, та поклала в паперовий пакет. Потім взяла йогурт, розрахувалася на касі за вартість йогурту, і пішла до виходу з магазину не розрахувавшись за вартість куртки. На виході з магазину її зупинили працівники магазину, тому що вона мала неоплачений товар- куртку;
- протоколи огляду предметі від 11.12.2019 року та від 12.12.2019 року;
- постанови про визнання речових доказів та їх передачу на зберігання від 11.12.2019 року та від 12.12.2019 року.
- відеозапис з камер спостереження ПП «Таврія В , розташованого за адресою: м. Одеса, пр-кт Ак.Глушко, 29 А, досліджений в суді 1-ої інстанції, з якого вбачається, що 10.12.2019 року о 14 годині 49 хвилин до торгівельного залу супермаркету зайшла ОСОБА_9 одягнена в куртку світло-блакитного кольору та в чорні штани, в руках тримала два пакети та жіночу сумку. Потім ОСОБА_9 триваючі в руках пакети, жіночу сумку та чоловічу спортивну куртку чорно-зеленого кольору та заходить у роздягальню, але потім виходить з роздягальні без куртки. Через деякий час ОСОБА_12 виходить з відділу одягу з наповненим пакетом, та взявши пляшку з йогуртом, розрахувалася за його вартість на касі самообслуговування, та пішла до виходу з супермаркету. При виході з магазину, спрацювали контрольні рами, але ОСОБА_12 вийшла з магазину де її зупинили співробітник супермаркету ОСОБА_7 ..
Об`єктивно оцінивши наведені докази, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вони доводять факт того, що дії ОСОБА_12 були умисними та направленими на таємне викрадення чужого майна.
Суд 1-ої інстанції обґрунтовано визнав показання обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона забула розрахуватися за вартість куртки і не мала умислу на крадіжку, надуманими, та направленими на уникнення кримінального покарання за скоєне правопорушення, оскільки спростовуються дослідженим в судовому засіданні доказами, та поясненням наданими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та згідно відеозапису події, дослідженого в 1-ої інстанції зафіксовано, як ОСОБА_9 намагалася не розрахувавшись на вартість куртки покинути магазин, та її зупинили при виході з магазину робітники.
Пославшись на сукупність досліджених доказів, суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого та правильно розцінив їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі та правильно кваліфікував її дії як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Перевіривши доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими та надуманими, з огляду на таке.
Твердження захисника про те, що по даній справі експертиза для встановлення розміру завданої шкоди не призначалась, тому розмір завданої злочином шкоди належним чином підтверджено не було, є необґрунтованими.
Так, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18), на який послається захисник в апеляційній скарзі, обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у ред. Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у ред. Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
Разом з тим, представником потерпілого, в якості підтвердження розміру завданих збитків, був наданий акт інвентаризації №ИНН-МАR0177326 від 10.12.2019 року, з якого вбачається, що вартість спортивної куртки складає 541 грн. 07 коп.
Окрім того, під час судового розгляду провадження сторона захисту не заявляла клопотання про призначення судової експертизи. При цьому, апеляційний суд враховує, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 скоєний нею у приміщенні магазину та на викраденому майні перебував цінник із його вартістю на момент події, та викрадена куртка вилучена у обвинуваченої одразу, у зв`язку з чим не має сумнівів у розмірі заподіяної шкоди, у зв`язку з чим, на переконання апеляційного суду, необхідності в призначенні експертизи, в даному випадку, не має.
Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з практикою суду касаційної інстанції викладеною в постанові ККС у складі Верховного суду, від 08.09.2020 року по справі №750/4082/16-к, згідно з якою, оскільки товар був відпущений новий, за відомою роздрібною ціною торгівельної мережі, то на момент розслідування кримінального правопорушення була відсутня загальна підстава для проведення експертизи, передбачена ч. 1 ст. 242 КПК, та відповідно, не було необхідності в обов`язковому залученні експерта для проведення товарознавчого експертного дослідження.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що зміст терміну «сумнів» не розкривається у законодавстві, про те у даній справі ті обставини, що ОСОБА_9 раніше не судима, одружена та має двох неповнолітніх дітей, матеріально забезпечена - свідчать про наявність непереборного сумніву в тому, що у неї був умисел спрямований на вчинення таємного викрадення куртки, апеляційний суд вважає їх такими, що не впливають на суть встановлених обставин провадження, оскільки дані про особу обвинуваченої враховані при призначенні їй покарання, а умисел на тайне викрадення майна повністю доведений переліченими вище доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Також, колегія суддів враховує, що до апеляційного суду обвинувачена та її захисник не з`явились, пояснень щодо поданої апеляційної скарги в судовому засіданні не надавали та жодних доказів, які свідчать про помилковість висновків суду 1-ої інстанції щодо суті обвинувачення та доведення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, не подали.
Довід захисника про те, що суд 1-ої інстанції дав не об`єктивну оцінку тому, що ОСОБА_9 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнавала та постійно стверджувала, що вона перебуваючи в магазині «Таврія Плюс» дійсно взяла з прилавку чоловічу куртку, але при виході з магазину забула за неї розрахуватися та не мала наміру її красти апеляційний суд вважає надуманими, адже суд у вироку розглянув цей аргумент сторони захисту та мотивував відповідним чином, з яких підстав його не враховує.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки дослідженими судом доказами, об`єктивний правовий аналіз яким наданий у вироку, очевидно доведено, що дії обвинуваченої носили умисний характер.
Таким чином, колегія суддів критично ставиться до позиції сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченої складу злочину, оскільки докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, поза розумним сумнівів, дають підстави зробити висновок про вчинення злочину саме ОСОБА_9 , оскільки показання представника потерпілого узгоджуються із зібраними доказами та показаннями свідків.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду 1-ої інстанції є законним та справедливим.
Разом з тим, при призначенні покарання, судом 1-ої інстанції встановлено про відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, враховані дані характеризуючи особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка одружена, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судима, але вчинила умисний злочин, та враховуючі відсутність вимог матеріального характеру у потерпілого, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, на підставі чого суд вважав доцільним і можливим призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді штрафу в дохід держави.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції немає.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2020 року, яким ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4