ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1633/20 Справа № 183/204/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000879 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Чернещина Сахновщинського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зі слів обвинуваченого інваліда ІІІ групи, не одруженого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.11.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 7 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна у власність держави,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
ОСОБА_7 був засуджений 11.11.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 7 років 7 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчому закладі з конфіскацією всього належного майна у власність держави.
ОСОБА_7 , достовірно знаючи, про те, що вищезазначеним вироком все його майно підлягає конфіскації та на все його майно накладено арешт, в тому числі і на належні йому 17/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , які 07.05.2012 року описано та арештовано державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції ОСОБА_9 при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-152, виданого 11.11.2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про конфіскацію усього особистого майна, належного засудженому ОСОБА_7 у власність держави. В лютому 2016 року, точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , з метою перешкоджання конфіскації належного йому майна, вирішив подарувати належні йому 17/25 частин житлового будинку іншій особі, шляхом підробки офіційного документа. Таким чином, у останнього виник злочинний умисел на внесення недостовірних відомостей до офіційного документу з метою використання вказаного документу за призначенням іншою особою, тобто підроблення офіційного документу, який посвідчується нотаріусом, і який надає права з метою використання його іншою особою.
О 10.00 годині 20.02.2016 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, прийшов до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, розташованої за адресою: вул. Паланочна, 5, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, звернувся до нотаріуса ОСОБА_10 з заявою про посвідчення договору дарування належного йому майна на користь ОСОБА_11 . Під час укладення договору дарування 17/25 частин житлового будинку, житловою площею в цілому 49,2 м2, загальною площею в цілому 88,5 м2, що знаходиться за вказаною вище адресою, на неприватизованій земельній ділянці, та був оцінений в 60 518 грн., він стверджував, що на момент укладення договору вказаний будинок, 17/25 частин якого відчужуються, не перебувають під арештом чи забороною, щодо них не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, щодо нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, як юридична адреса не використовується, треті особи не мають прав на вказаний будинок. Достовірно знаючи, що вказана інформація не відповідає дійсності, підписав складений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_10 договір дарування частини житлового будинку від 20.02.2016 року з внесеними до п. 5 договору дарування частини житлового будинку вищезазначеними завідомо неправдивими відомостями, який було зареєстровано зазначеним державним нотаріусом в реєстрі з № 1-355, чим підробив офіційний документ, які посвідчуються державним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його іншою особою.
Після вчинення вищезазначених нотаріальних дій ОСОБА_7 передав оригінал договору обдарованій ОСОБА_11 для подальшого використання правовстановлюючого документа з внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.
На думку апелянта, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги кримінального судочинства, не з`ясував норми матеріального права, що підлягають застосуванню до правовідносин між сторонами по справі та порушив норми матеріального права, у зв`язку із чим вирок суду в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.
Вважає, що судом першої інстанції умисно не зазначено у тексті оскаржуваного вироку та не надано правової оцінки наступним доказам, що підтверджують відсутність складу злочину фактичних обставинах справи:
1) Постанові заступника начальника відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_12 від 28.12.2015 року ВП № 28052201 про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 1-152 від 25.07.2011 року стягувачу, припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.
2) Постанові начальника відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_13 від 07.07.2016 року ВП № 28052201 про скасування процесуального документа - Постанова заступника начальника відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_12 від 28.12.2015 року ВП № 28052201 про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 1-152 від 25.07.2011 року стягувачу, припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.
На його думку, вищезазначеними документами ВП № 28052201 фактично встановлено та підтверджено, що у період з 28.12.2015р. по 07.07.2016р. припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Апелянт зазначає, що під час судового розгляду ним було подано клопотання про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке він обґрунтував тим, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки саме на органи нотаріату покладено обов`язок вчинення всіх дій, направлених на дотримання законодавства під час вчинення нотаріальних дій. Проте розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов до таких висновків, що вказане клопотання є необґрунтованим та таким, що не може бути задоволеним, оскільки наслідком внесення обвинуваченим в офіційний документ неправдивих відомостей, а саме його підроблення, призвело до ненадходження в дохід держави коштів від конфіскації майна та до невиконання вироку суду в повному обсязі.
Апелянт також вважає, що він взагалі не здійснив дії щодо внесення в жодний офіційний документ неправдивих відомостей (а саме його підроблення), та ні судом, ні органом державного обвинувачення не визначено, який саме офіційний документ, на їх думку, було підроблено обвинуваченим шляхом внесення недостовірних даних до нього.
На думку апелянта, судом першої інстанції з урахуванням прийняття хибних висновків по суті фактичних обставин справи, проігноровано припис ч. 7 ст. 284 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги процесуального закону належним чином не виконав та допустив такі порушення вимог процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, такими, які перешкоджають або можуть перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 12 від 23 грудня 2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені кримінальним кодексом. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.
Згідно ч. 8 вищезазначеної Постанови, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України, таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Як вбачається з ухвали, судом було встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій, досліджено докази на підтвердження встановлених обставин, визнав останнього винним, а також умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Проте, як вбачається з журналу та технічного запису судового засідання від 05 березня 2020 року, судом першої інстанції не було роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_7 умови та підстави звільнення його від кримінальної відповідальності та в свою чергу, не було отримано відповідної згоди обвинуваченого на закриття справи з відповідної підстави.
Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , він не згоден з висновками суду першої інстанції про визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочині, наслідки закриття кримінального провадження за ст. 49 КК України він не розумів та заперечує проти цього.
Таким чином, для забезпечення принципу верховенства права та законності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та направлення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для нового судового розгляду.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно і всебічно дослідити зібрані докази, дати їм належну оцінку, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, після чого ухвалити рішення, яке б ґрунтувалось на вимогах Закону.
Виходячи з викладеного вище, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду, - скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4