Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/118/2021 Справа № 641/171/21
УХВАЛА
22 січня 2021 року ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Комінтернівський районний суд м. Харкова
у складі: слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_5
18.01.2021 приблизно о 12:54 ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з єдиним наміром, будучи службовою особою, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи у приміщенні службового кабінету за адресою: АДРЕСА_1 , після одержання від ОСОБА_7 останньої частини неправомірної вигоди в сумі 10 000 гривень, передав ОСОБА_7 . Наказ № 314-СГ від 15.01.2021 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність», після чого був затриманий співробітниками поліції.
19.01.2021 року у відповідності до ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
18.01.2021 на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова у службовому кабінеті ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 5, під`їзд 1, поверх 6, було проведено обшук, в ході якого вилучено речі, документи та грошові кошти.
Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Адвокат та підозрюваний заперечували проти задоволення клопотання, в частині накладення арешту на мобільний телефон «HUAWEI та жорсткий диск «Seagate», посилались на порушення порядку проведення обшуку.
Суд, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи, приходить до висновку, що клопотання є таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
19.01.2021 року повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до постанови про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 19.01.2021, речі, які були вилучені під час обшуку, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Так, під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, в ході якого в був вилучений жорсткий диск, на якому міститься інформація в електронному вигляді, а саме заява від імені ОСОБА_7 .
Також був вилучений мобільний телефон ОСОБА_5 , на якому міститься переписка та дзвінки з ОСОБА_7 .
Дані предмети мають суттєве значення для встановлення істини по провадженню, як речові докази і необхідні для призначення судово комп`ютерної експертизи з метою встановлення точних дат та змісту переписок між вказаними суб`єктами.
Також були вилучені грошові кошти, які є предметом злочину, і зазначені у протоколі огляду, копіювання та вручення грошових коштів.
Крім того, були вилучені документи стосовно працевлаштування ОСОБА_5 (накази, статути, положення), які мають значення для встановлення та підтвердження займаної ОСОБА_5 посади і виконуваних ним обов`язків, документи стосовно земельної ділянки ОСОБА_7 , за яку вимагались грошові кошти у останнього ОСОБА_5 , та копії особистих документів ОСОБА_5 , які підтверджують його особу.
Вилучене майно має вагоме значення для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Доводи сторони захисту, щодо порушення порядку проведення обшуку, слідчим суддею до уваги не приймаються, оскільки всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, вважаю, що на цей час є обґрунтовані підстави для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.
Керуючись вимогами ст. ст. 98, 170-175, п. 9 ч.1 ст. 309, ст. 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт на тимчасово вилученепід час обшуку від 18.01.2021 майно та документи за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належитьОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
Грошові кошти в сумі 10 000 гривень купюрами номіналом 500 гривень у кількості 20 шт:ХИ 0643839; ЛД 0741351; ХА 1529827; ВЄ 0844662; ББ 613052; ХБ 1575897; АД 5719997; ХВ 5430259; ХИ 1288914; АЗ 3762820; АИ 6523575; АЕ 7680306; АВ 4568299; ВЕ 2563941; ГА 0135409; ЦБ 8736802; ВЄ 0205191; БВ 7803855; ХИ 0566426; ЦЛБ 5137367 з передачею на зберіганнядо АТ КБ «Приватбанк»;
Мобільний телефон «HUAWEI» IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , s/n: НОМЕР_4 , в середині якого знаходяться сім карти з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 . Жорсткий диск «Seagate» s/n: 5VPCE31P, P/N: 9YP154-304 об`ємом 1 Тв. з передачею на зберігання до камери схову Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області, за адресою м. Харків, пров. Балашовський, 12;
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1