У Х В А Л А
іменем України
Справа № 126/1118/18

Провадження № 1-кп/126/157/2020

07 вересня 2020 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисників обвинуваченого, адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих : ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 15.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Бершадського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області під головуванням судді ОСОБА_26 від 10.02.2020 року, за клопотанням прокурорів, кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000053 від 09.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, було передано судді ОСОБА_1 , для вирішення питання про об`єднання, в порядку ст. 334 КПК України.

Прокурори в підготовчому засіданні просили їх попередньо заявлене клопотання задовольнити та об`єднати вищевказані матеріали кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурорів про об`єднання кримінальних проваджень.

Потерпілі у вирішенні даного питання підтримали думку прокурора.

Також, прокурорами було заявлено клопотання про призначення справи до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники заперечували проти призначення справи до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Крім того, захисниками обвинуваченого було подано скаргу на дії прокурора.

Прокурори заперечували проти задоволення клопотань захисників обвинуваченого, щодо повернення обвинувального акту, аналогічну позицію висловили щодо скарги.

Потерпілі у вирішенні даного питання підтримали думку прокурора.

Суд, заслухавши клопотання учасників процесу та їх думку щодо них, дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

Прокурорами було заявлено клопотання про об`єднання матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ..

В провадженні Бершадського районного суду перебувають обвинувальні акти по кримінальних провадженнях, внесених в ЄРДР за № 0000008, № 0000053 по обвинуваченню ОСОБА_5 по ст.ст. 197-1 ч.2, 364-1 ч.1, 366 ч.1 КК України.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 14.12.2016 року об`єднано кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000053 від 09.02.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 366 ч.1 КК України та кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000008 від 15.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.09.2017 року виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000053 від 09.02.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 366 ч.1 КК України.

Згідно ст. 334 ч.1 КПК України матеріали кримінального провадження можуть виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 217 ч.ч. 3, 4 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування чи судового розгляду.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що клопотання прокурорів про об`єднання матеріалів кримінального провадження не підлягає до задоволення, оскільки питання про об`єднання та роз`єднання матеріалів вищевказаних кримінальних проваджень відносно ОСОБА_5 неодноразово було предметом розгляду та аналізу та розглянуте судом по суті.

Крім того, прокурорами було заявлено клопотання про призначення справи до судового розгляду, захисниками обвинуваченого клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Адвокат ОСОБА_7 , своє клопотання обгрунтовує тим, що в обвинувальному акті, його підзахисний, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а саме що «... в період часу з жовтня 2014 року по лютий 2015 року будучи директором ТОВ «Теплик Агро» з метою незаконного продовження договорів оренди без відома орендодавців організував виготовлення у невстановлений спосіб та у невстановленому місці завідомо неправдивих офіційних документів - угод». Проте на думку адвоката з складеного прокурором обвинувального акту відносно ОСОБА_5 не вбачається хто безпосередньо вчиняв його об`єктивну сторону та в чому виразилась організація ним цього злочину.Крім того, адвокат зазначає, що абсолютно не розкрито об`єктивну сторону злочину, в частині які саме неправдиві відомості було внесено до документів.
Щодо інкримінованого обвинуваченому злочину за ч.1 ст. 364-1 КК України адвокат зазначає, що в обвинувальному акті не вказаний основний ідентифікуючий елемент земельної ділянки площею 24,83 га, істотна умова договору оренди (ст. 15 ЗУ «Про оренду» та ст. 638 ЦК) - її кадастровий номер, завдяки якому можна визначити її місцезнаходження, цільове призначення, особливий статус, тощо.
Крім того, захисник вказує, що обвинувачення за ч.1 ст. 364-1 та ч.1 ст 366 КК України збігаються за текстом, а тому не зрозуміло, які дії інкримінуються за кожним обвинуваченням.
Щодо інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 197 КК України захисник зазначає, про некоректність даного обвинувачення, яка виражається в тому, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення самовільного зайняття земельної ділянки без зазначення ідентифікуючого елемента земельної ділянки, що суперечить ч.2 ст. 197-1 КК України, якою передбачено покарання за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене за цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.
Інший захисник обвинуваченого, ОСОБА_6 , в обгрунтування поданого ним клопотання зазначає, що в обвинувальному акті поданому до суду щодо обвинувачення його підзахисного ОСОБА_5 відсутнє викладення фактичних обставин та кваліфікуючі ознаки обвинувачення за ч. 1 ст. 364-1 КК України, зокрема отримання неправомірної вигоди та завдання істотної шкоди, а шкода в розмірі 101 412,62 грн. з огляду на обвинувальний акт, завдана внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,що не є наслідком від отримання неправомірної вигоди, а є кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 197-1 КК України, викладеної у її диспозиції. Тобто, у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування водночас, як за самовільне зайняття земельної ділянки, так і за неправомірну вигоду, на ОСОБА_5 покладається подвійна відповідальність за спричинення одних і тих же наслідків, а саме заподіяння матеріальної шкоди на суму 101 412,62 грн., як за ч. 2 от. 197-1 КК, так і за ч. 1 от. 364-1 КК, що є неприпустимим згідно вимог ч 3 ст. 2 КК України.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 366 КК щодо складання та видачі договору оренди ділянки історико-культурного призначення загальною площею 24,83 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Теплицького району від 18.12.2013, адвокат вказує, що в обвинувальному акті взагалі відсутні будь-які фактичні обставини на підставі яких, прокурор сформулював обвинувачення, а є лише викладення обставин по кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 364-1 КК України, що унеможливлює стороні захисту належним чином захищатися від пред`явленого обвинувачення

Також адвокат посилається, на те що в обвинувальному акті не зазначено об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України - самовільного зайняття земельної ділянки, а саме, які активні протиправні дії вчинив обвинувачений, оскільки об`єктивна сторона кваліфікованого складу злочину характеризується лише протиправними активними діями по зайняттю земельної ділянки. Всупереч вказаному, не зазначено положення спеціальних нормативно-правових актів, які були порушені ОСОБА_5 і стали підставою для кваліфікації його дій за вказаною статтею.

Також, захисник зазначає, що у повідомленні про підозру, за яким ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності та в обвинувальному акті, вказано, що саме він, і ніхто інший, вчинив службове підроблення та видачу неправдивих документів. Натомість, в обвинувальному акті зазначається про те, що ОСОБА_5 «організував виготовлення у не встановлений спосіб у не встановленому місці завідомо неправдивих документів», а тому обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.366 КК України є не зрозумілим і не конкретним так, як прокурором не викладено фактичних обставин, а саме, які конкретні дії (бездіяльність), були скоєні обвинуваченим щодо організації виготовлення та видачі завідомо неправдивих документів, кого саме, в якому місці і коли він організував, хто і в який спосіб виконував відповідні дії, тобто відсутня об`єктивна сторона злочину.

Відносно ч. 1 ст. 366 КК України щодо складання договору оренди від 18.12.2013 року з Комарівською сільською радою, прокурором не вказано фактичних обставин, які розкривають об`єктивну сторону і зокрема, що саме порушив ОСОБА_5 , якщо в межах своїх повноважень його підписав, які саме свої службові повноваження використав ОСОБА_5 під час підписання договору оренди головою Комарівської сільської ради ОСОБА_27 , що саме є завідомо неправдивим: чи то сам договір, чи інформація яка знаходилася в договорі, яким чином і кому ОСОБА_5 видав даний документ, що могло вказувати на кваліфікуючу ознаку ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того, захисник вказує про те, що при складенні обвинувального акту суттєво порушені вимоги п. 5 ч. 2 от. 291 КК України у тому, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, які були відкриті стороні захисту у порядку от. 290 КПК України, жодна особа не була визнана потерпілою, оскільки відсутні підстави визначені законом, натомість, у обвинувальному акті прокурором вже зазначається 35 осіб, яких визнали «потерпілими» поза меж строку досудового розслідування. Разом з тим в обвинувальному акті взагалі відсутні фактичні обставини, зокрема, яка саме шкода (матеріальна, фізична чи моральна) заподіяна потерпілим, від яких і чиїх саме, нібито протиправних дій, розмір заподіяної шкоди.

Також, захисник ОСОБА_6 вказує, що при складенні обвинувального акту не дотримані вимоги КПК, оскільки викладені у ньому фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на висновки судових експертиз з визначення підпису та почерку ОСОБА_5 , які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч. 2, 4 ст.291 КПК України та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України та є неприпустимим.

Дослідивши вищевикладені клопотання суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором, та вичерпний перелік документів, які можуть бути поданими до суду разом із обвинувальним актом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що обвинувальний акт, який в даний час перебуває на розгляді, про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України, відомості про які було внесено до ЄРДР за №0000008 від 15.08.2015 року, був складений, підписаний та затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Вінницької області ОСОБА_28 18.04.2018 року.

Відповідно до вищезгаданого обвинувального акту ОСОБА_5 , вчинив злочини передбачені ч.2 ст.197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України.

Згідно висунутого обвинувачення за ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 , обвинувачується, у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України характеризується активною поведінкою - діями, які полягають у перекручуванні винним істини в офіційних документах чи у видачі неправдивих офіційних документів шляхом використання для цього свого службового становища.

За ч.1 ст 366 КК України карається злочин із формальним складом, який визнається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї з таких альтернативно передбачених у диспозиції дій, як:

- складання неправдивого офіційного документу;

- видача неправдивого офіційного документу;

- внесення до офіційного документу неправдивих відомостей;

- інше підроблення офіційного документу.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 інкримінується саме складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Складання неправдивих документів - це повне виготовлення документа, що містить інформацію, яка повністю або частково не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Видача неправдивих документів означає надання (передачу) його фізичним або юридичним особам або випуск для використання такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності і який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою.

Однак, обвинувальний акт, який складено прокурором не містить належним чином сформованого обвинувачення, в якому було б зазначено, у який спосіб ОСОБА_5 брав участь у виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, як організатор чи як виконавець, оскільки в тексті обвинувачення, щодо нього містяться протиріччя.

При описі фактичних обставин події, прокурором у обвинувальному акті зазначено:« ОСОБА_5 , будучи директором ТОВ "Теплик-Арго", з метою незаконного продовження терміну дії договорів оренди вищевказаних земельних ділянок без відома орендодавців організував виготовлення у невстановлений спосіб та у невстановленому місці завідомо неправдивих офіційних документів...".

Такий виклад обвинувачення є суперечливим, оскільки за теорією кримінального права складна форма співучасті з розподілом ролей передбачає окремих суб`єктів: виконавця та організатора. У такому випадку вони несуть кримінальну відповідальність за правилами ст. 29 КК України:

- виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини кримінального кодекс, яка передбачає вчинений ним злочин.

- організатор підлягає кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини КК України, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем.

Якщо особа, яка організувала вчинення злочину, виступала і в ролі виконавця, тоді вона відповідає лише за правилами для виконавця і її дії не потребують додаткової кваліфікації за ст. 27 КК України.

Тому, саме орган досудового слідства повинен конкретно визначити роль обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину: співвиконавець чи організатор злочину.

Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначених всіх складових, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню, нелогічне та неконкретне обвинувачення, без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинувачених на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження.

Аналіз положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 20, ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону, і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту.

Разом з тим, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що неконкретність обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на захист, яке не може бути усунене судом в ході судового розгляду.

Щодо твердження захисників обвинуваченого про некоректність висунутого обвинувачення їх підзахисному, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 197-1 ч.2 ККУкраїни, суд зазначає наступне.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме: у самовільному зайнятті земельної ділянки особливо цінних земель, земель в охоронних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

За змістом викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно на початку 2014 року, будучи директором ТОВ «Теплик-Агро», ОСОБА_5 , умисно з метою отримання прибутку, всупереч встановленому порядку використання земель, та без спеціального письмового дозволу Управління культури і туризму Вінницької обласної державної адміністрації та достовірно знаючи про заборону проведення будь-яких земляних робіт, вчинив самовільне зайняття земельної ділянки історико-культурного призначення загальною площею 24,83 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Теплицького району Вінницької області за межами населеного пункту, шляхом розорення та посіву сільськогосподарської культури - соняшник, за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, чим заподіяв державі в особі Вінницької ОДА збитки, розмір яких згідно розрахунку, наданого Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області, становить 101 412,62 гривень, що в 166 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, який у 2014 році становив 609 грн.

Предметом інкримінованого злочину є конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Юридичними ознаками земельної ділянки як об`єкта права власності та як предмета розглядуваного злочину визнаються:
1) її виокремлення в аспекті землевпорядкування за місцем розташування та розміром площі у складі однієї з категорій земельного фонду країни;
2) визначення правового титулу належності земельної ділянки конкретній особі та закріплення прав останньої щодо неї.
Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на:
1) поверхневий (ґрунтовий) шар;
2) водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться;
3) простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Проте, з викладеного у формулюванні обвинувачення вбачається, що прокурором не зазначено конкретно, якою саме земельною ділянкою самовільно заволодів ОСОБА_5 : особливо цінних земель чи земель в охоронних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Обставини, які відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, повинні бути зазначені в обвинувальному акті. Під час судового розгляду справи, згідно ст. 348 КПК України,суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого та конкретизованого обвинувачення позбавляє суд можливості виконати вказану норму закону.

Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежує як право сторони захисту, так і право потерпілих обстоювати свої законні інтереси, а стороні обвинувачення можливість доводити обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті. Отже, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлять в подальшому провести судовий розгляд кримінального провадження всебічно та об`єктивно.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту, а не результатом дослідження доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а`п.3ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого конкретного обвинувачення, суттєво утруднює з`ясування судом обставин і робить неможливим здійснення ОСОБА_5 захисту своїх прав.

Таким чином, на думку суду, неналежне виконання уповноваженими особами вимог ст.291 КПК України унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, в зв`язку з чим обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків при його складанні.

Проте суд критично оцінює твердження захисників обвинуваченого про те, що у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування водночас, як за самовільне зайняття земельної ділянки, так і за неправомірну вигоду, на їх підзахисного, ОСОБА_5 , покладається подвійна відповідальність за спричинення одних і тих же наслідків, а саме заподіяння матеріальної шкоди на суму 101 412,62 грн, як за ч.2 ст. 197-1 КК України так і зв ч.1 ст 364-1 КК України, оскільки в підготовчому судовому засіданні, суд встановлює лише чи відповідає обвинувальний акт ст. 291 КПК України, перевіривши чи містить правову кваліфікацію кримінальне правопорушення. Правильність кваліфікації злочину, суд оцінює в нарадчій кімнаті під час винисення вироку, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази в сукупності.

Те саме стосується, і твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , про те, що прокурор при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 , посилався на висновки судових експертиз з визначення підпису та почерку ОСОБА_5 ..

Захисниками обвинуваченого також було подано скаргу на дії прокурора.

Подану ними скаргу обґрунтовують тим, що 11.09.2017 року ухвалою Бершадського районного суду обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню вже повертався прокурору з підстав невідповідності його вищезазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

21.02.2018 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін ухвалу Бершадського районного суду від 11.09.2017 року про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невиконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до ухвали Бершадського районного суду від 11.09.2017 року, вказівки на проведення процесуальних дій прокурору не надавалося, що підтверджено і Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21.02.2018 року.

Також ,згідно до п.п. З п. 6 ч. 2 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року за №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається.

Згідно ч.8 ст.223 КПК України слідчі дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду.

Суди, повертаючи обвинувальний акт, таких доручень не надавали, однак в порушення вимог КПК України прокурор без повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, в обвинувальному акті вийшов за межи пред`явленої підозри та склав нове обвинувачення.

Крім того, прокурором, при складанні нового обвинувального акту, суттєво порушені вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України і у тому, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, які були відкриті у порядку ст. 290 КПК України, жодна особа не була визнана потерпілою, оскільки були відсутні підстави визначені законом.

Натомість, у новому обвинувальному акті прокурором вже зазначається 35 осіб, яких він нібито визнав «потерпілими», але не зазначаються підставі для прийняття такого рішення, не вказуються фактичні обставини, зокрема, яка саме шкода (матеріальна, фізична чи моральна) заподіяна потерпілим, від яких і чиїх саме, нібито протиправних дій.

Визнання осіб потерпілими, без відкриття таких матеріалів підозрюваному чи обвинуваченому, призвело до істотного порушення права ОСОБА_5 на захист, зокрема право оспорювати заподіяні збитки та надавати докази на спростування вимог потерпілих.

Таким чином, дії прокурора щодо зміни обвинувачення та визнання потерпілими 35 осіб поза межами досудового розслідування та судового розгляду не відповідають вимогам ст.ст. 8, 20, 55, ч. 4 ст. 110, 278-279, 290-291, 337-338 КПК України, а тому є незаконними.

Ознайомившись зі змістом скарги суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2. ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Відповідно до ч.3. ст. 303 КПК України, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені п.п. 5 та 6 частини першої цієї статті, а це п.5 рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, та п.6. рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Згідно п. 4 Листа Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 року роз`яснено,що рішення, дії, бездіяльність, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, але не можуть бути предметом оскарження на стадії підготовчого судового засідання. Водночас рішення, дії, бездіяльність слідчого чи прокурора, які не визначені у ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути оскаржені під час підготовчого судового засідання. Як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені лише 2 різновиди рішень: 1) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 2) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки.

У ст.ст. 314- 316 КПК України вказано які рішення має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні та ст. 315 КПК України, які питання повинен вирішити суд пов`язані з підготовкою до судового засідання. Статті 314-316 КПК України, взагалі не передбачають розгляд таких скарг судом під час підготовчого судового засідання.

Таким чином, суд, розглянувши дану скаргу приходить до наступного, оскільки дана скарга заявлена захисниками на стадії підготовчого судового засідання і доводи, викладені у ній повно, всебічно та об`єктивно можуть бути досліджені судом тільки під час безпосереднього судового розгляду та дослідження документів (доказів) у даному кримінальному провадженні, які на даній стадії відсутні у суду і не можуть бути долучені стороною обвинувачення до обвинувального акту, то ця скарга та доводи у ній заявлені передчасно, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню.

Одночасно, суд роз`яснює захисникам, що доводи викладені у їх скарзі можуть бути зазначені суду на стадії судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 369 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотань прокурорів про призначення справи про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України до судового розгляду - відмовити.

Відмовити в задоволенні клопотань прокурорів про об`єднання кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №0000008, №0000053 по обвинуваченню ОСОБА_5 по ст.ст. 197-1 ч.2, 364-1 ч.1, 366 ч.1 КК України.

Клопотання захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задовольнити.

Обвинувальний акт від 18.04.2018 року у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний Реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 15.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 197-1, ч.1 ст. 364-1, ч.1 ст. 366 КК України з долученими до нього матеріалами повернути прокурору.

В задоволенні скарги захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на дії прокурора відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1