ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2964/20 Справа № 199/4026/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Угони Льговського району Курської області Російської Федерації, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого водієм трамваю КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 24 січня 2020 року приблизно о 18-20 годині ОСОБА_9 , керуючи технічно справним трамвайним потягом «Т-3» інвентарний номер 1298, який належить КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, рухався по вул. Любарського з боку пр. Слобожанського в напрямку вул. Молодогвардійської в м. Дніпро.
Під час руху ОСОБА_9 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , який стояв на полосі руху трамвайного потягу, заходів до негайного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв і в районі будинку №119 по вул. Любарського в м. Дніпро скоїв на нього наїзд.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: відкритої проникаючою черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку 2 ступеню, із вдавленим багато уламковим переломом лівої скроневої та тім`яної кістки з переходом на основу черепа, субдуральною гематомою в лівій скроневій ділянці, забійними ранами в лівій скроневій-тім`яній області, часткового відриву правої вушної раковини, а також саден та крововилив на голові, закритої травми грудної клітини з переломом 1,2,3 ребер по передньо-пахвовій лінії праворуч, 4-го ребра по середньо-пахвовій лінії праворуч, 6-го ребра по задньо-пахвовій лінії праворуч з розвитком в посттравматичному періоді правостороннього гемопневмотораксу та лівостороннього гемотораксу, садна на лівій гомілці, та в проекції правого колінного суглобу, які відносяться до ТЯЖКИХ, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом трамвайним потягом «Т-3» інвентарний номер 1298, не виконав вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», - невиконання якого знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року змінити в частині призначеного ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без застосування додаткового покарання. В іншій частині вирок суду обвинуваченим не оскаржується.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_9 посилається на те, що він є водієм трамваю і працевлаштування в КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР є основним та єдиним засобом його існування та джерелом доходу.
На момент розгляду справи в суді першої інстанції, з ініціативи обвинуваченого ОСОБА_9 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР повністю відшкодувала потерпілому матеріальні збитки на його лікування, тому потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов в суді не заявлявся.
Зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу, і відповідно до ч. 2 ст.286 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення керування транспортними засобами, в даному випадку - не є обов`язковим.
Окрім цього, обвинувачений звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження і в майбутньому потребує операції, на яку потрібні матеріальні кошти, які ОСОБА_9 у випадку позбавлення права керувати транспортними засобами не в змозі буде сплатити, оскільки не зможе виконувати трудові обов`язки та буде вимушений звільнитися.
Також, посилається на відсутність обставин, які обтяжують його покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття. Обвинувачений в скарзі зазначає, що надав критичну оцінку своїм діям, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями надав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених в ній, просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Потерпілий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, просив залишити призначене судом першої інстанції покарання без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Згідно до положень частини першої ст. 75 КК України, суд, звільняє винного від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений заперечує проти призначення судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки він працює водієм трамваю і працевлаштування в КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР є основним та єдиним засобом його існування та джерелом доходу, а при застосуванні до нього додаткового покарання обвинувачений втратить роботу та не зможе забезпечувати себе та відшкодовувати потерпілому спричинену внаслідок кримінального правопорушення шкоду.
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 , з огляду на наступне.
Так, вирішуючи питання щодо додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приймає до уваги, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст. 286 КК України, є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а вже його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Згідно з п. 20 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений, виконуючи свої трудові обов`язки, здійснив наїзд на потерпілого трамвайним потягом «Т-3», від чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, на теперішній час стан його здоров`я залишається незадовільним, йому необхідно робити ще операцію.
Після ДТП ОСОБА_9 до теперішнього часу не надавав потерпілому допомоги та хоча б часткова не відшкодував завданої матеріальної шкоди, про що зазначив сам потерпілий в судовому засіданні при апеляційному розгляді даного кримінального провадження, наполягав на залишенні призначеного судом додаткового покарання без змін.
А тому, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є обґрунтованим, законним та відповідним обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Скасування додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку колегії суддів, з огляду ще й на те, що керування транспортними засобами пов`язане з основним видом трудової діяльності ОСОБА_9 , буде суперечити та не відповідати інтересам суспільства, а також принципам справедливості, законності та індивідуалізації призначення покарання.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він не в змозі відшкодувати завдану своїми злочинними діями шкоду потерпілому, у зв`язку із позбавленням його права керувати транспортними засобами, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, як підстава для зміни призначеного покарання, оскільки ОСОБА_9 до апеляційної скарги не було надано жодного доказу того, що професія водія є єдиним джерелом його доходу. Більш того, в ході судового провадження в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_9 отримав освіту кухаря-кондитера, а тому може влаштуватися працювати по спеціальності, тобто, змінити напрямок діяльності та забезпечувати себе і відшкодовувати шкоду шляхом зайняття іншою трудовою діяльністю, не пов`язаною із керуванням транспортними засобами.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що додаткове покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого на відсутність обставин, які обтяжують його покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, не одружений, дітей на утриманні не має, як і врахував конкретні обставини справи - відсутність обставин, які обтяжують його покарання та наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття.
Таким чином, враховуючи, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону України, та ОСОБА_9 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують його покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним, а тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, колегією суддів не встановлено.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4