УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000605 від 07.06.2019,

В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000605 від 07.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України, на автомобіль марки Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_1 , технічний паспорт на транспортний засіб та два комплекти ключів від транспортного засобу.

У судовому засіданні заявник - власниця арештованого майна ОСОБА_3 , підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених. Крім того зазначила, що вона не має жодного відношення до кримінального провадження №0000605, ОСОБА_4 користувався автомобілем Honda Accord д.н.з. НОМЕР_1 , але чим він займався заявниця не знала. Також заявниця вказала, що арешт на її майно накладено необгрунтовано та незаконно, а враховуючи тривалий термін перебування майна під арештом, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду слідчому судді не повідомив.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення ОСОБА_3 , а також вивчивши матеріали судової справи № 761/12266/20 (провадження № 1-кс/761/7739/2020), слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року у справі № 761/12266/20 (провадження № 1-кс/761/7739/2020), клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000605 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України - задоволено та накладено арешт на транспортний засіб Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_1 та вилучене під час обшуку автомобіля марки Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 , майно, а саме: мобільний телефон Ксіомі у вимкненому стані; флеш носії; два комплекти ключів від транспортного засобу; технічний паспорт на транспортний засіб, що упаковані у спеціальні пакети № EXP 0439934, № EXP 0275123, № EXP 0275124, № EXP 0321369.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року вищезазначену ухвалу слідчого судді від 05 травня 2020 року у справі № 761/12266/20 (провадження № 1-кс/761/7739/2020) скасувано в частині накладення арешту на флеш носії та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , про арешт флеш носіїв.

При цьому, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 05 травня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, підставою для накладення арешту на автомобіль марки Honda Accord державний номерний знак НОМЕР_1 , послугувала наявність розумних підстав вважати, що таке майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України у кримінальному провадженні №0000605 від 07.06.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України.

Таким чином, на переконання суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, доводи заявника про незаконність накладення арешту на майно є необгрунтованими, арешт накладено відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України з метою збереження речових доказів, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечено розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Крім того, заявником не доведено, що у застосуванні такого заходу забезпечення відпала потреба.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000605 від 07.06.2019.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000605 від 07.06.2019 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1