Справа № 304/1521/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/246/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені № 0000353 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.3 ст. 185 КК України і на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 дні.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироку залишено без змін, а саме домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №11/755 від 28.09.2018 року в розмірі 4576,00 грн., за проведення судової трасо логічної експертизи №2/465 від 14.09.2018 року в розмірі 1001,00грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком 17 серпня 2018 року близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 , умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, та власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно, шляхом віджиму вікна проник в середину приміщення КП «Комунальник», що знаходиться по АДРЕСА_3 , після чого, скориставшись відсутністю сторонніх осіб та темною порою доби, де в подальшому шляхом розбиття своєю правою рукою скляної вставки на міжкімнатних металопластикових дверях проник в коридор зазначеного приміщення, де в подальшому підійшов до дерев`яних дверей складського приміщення, по яких наніс удар своєю ногою внаслідок чого відчинив їх та проник в середину складу, звідки викрав дві вживані кутові шліфувальні електромашинки марки «STERN» та марки «GRAND», вартістю 976.00 грн., вживаного електрозварювального апарату марки «Дніпро-М», вартістю 625.00 грн., вживаного пуско-зарядного пристрою, вартістю 839,00 грн., вживаного домкрату, вартістю 432 грн., вживаних трьох викруток, ключа трещітки, кліщів, викрутки індикатора, пістолета продувного, вартістю 301.00 грн., набору ключів ремонтних, в кількості 43 шт, вартістю 827,00 грн., одне свердло побідитове, два металеві долота, ключ від дрилі, дві бити, одна викрутка, вартістю 127,00 грн., двох вживаних захисних щитків, одного від зварювального апарата, другий захисний щиток, вартістю 250,00 грн., садових ножиць, заклепочного пістолету, набору плашок та мечиків в коробці, вартістю 498.00 грн. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому КП «Комунальник» матеріальну шкоду на загальну суму 4875.00 грн.
Не погоджуючись з даним вироком, прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на вищевказаний вирок суду, в якій просить скасувати його та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Згідно ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року і остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців 2 днів позбавлення волі.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вищенаведений вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке на підставі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, також особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є рецидивістом, проігнорував промову прокурора у судових дебатах щодо наявності обставин, що обтяжує покарання та неправильно застосував положення ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, врахувавши обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 . Також, останній є раніше неодноразово судимою особою, яка вчинила вищезазначений злочин під час виконання покарання у виді громадських робіт.
16 березня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 на апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 в якій останній просить залишити вирок без змін, а судові витрати покласти на державу. Мотивує своє заперечення тим, що не готувався та не вчиняв кримінального правопорушення під час громадських робіт, так як останнє виникло внаслідок непереборних обставин. Крім цього, вказує, що проникнення не було вчинене з метою крадіжки чи корисливих мотивів. Звертає увагу, що усі завдані збитки одразу повернув та відшкодував.

09 лютого 2021 року захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав на адресу Львівського апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 в якій останній просить залишити вирок без змін. Покликається на те, що суд першої інстанції вірно врахував стан здоров`я обвинуваченого, його численні хвороби, в тому числі невиліковні і такий стан не покращився, що підтверджується відомостями, які наявні в матеріалах справи. Крім цього, вказує, що прокурор не довів, що в суді першої інстанції він просив суд застосувати покарання саме 3 роки 6 місяців і 2 дні позбавлення волі, а тому така конкретна вимога не є достатньо обґрунтованою.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Також згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його особу, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючу покарання обставину, рецидив злочину, а також ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року змінено засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання, призначену вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2016 року у виді позбавлення на більш м`яке, а саме на громадські роботи на термін 200 годин. З наявного в матеріалах провадження табелю виходу на роботу засудженого до громадських робіт, ОСОБА_6 , відпрацював 184 години громадських робіт. Таким чином, ОСОБА_6 має невідбуте покарання у виді 16 годин громадських робіт за попереднім вироком. 16 годин громадських робіт на підставі ч.1 ст. 72 КК України, дорівнюють 2 (двом) дням позбавлення волі.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням способу вчинення злочину (без застосування насильства), відсутність тяжких наслідків, позицію обвинуваченого, який вину визнав, відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілого, слід на підставі ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі санкції даної норми, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Крім цього, 09 лютого 2021 року захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав на адресу Львівського апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , до яких долучив відповіді на запит із КНП «Закарпатський обласний центр громадського здоров`я», в яких вказано, що ОСОБА_6 перебуває під медичним наглядом у даному закладі та проходить курс лікування. Також, за період з 17 серпня 2018 року останній не вчинив жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, встановлені судом обставини свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а отже колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування ст. 69, 75 та 76 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4