ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 628/1647/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3541/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.185,187,357,115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , від якої надійшла заява про розгляд даної справи без неї, без участі потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 12 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 12 2019 року, який в подальшому було уточнено ухвалами від 30 01 2020 року та від 30 11 2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого ПП «Ісіченко», розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначено покарання:

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком 15 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

- за ч.4 ст.187 КК України 12 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ч.1 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.357 КК України 3 роки обмеження волі.

За сукупністю злочинів, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Визначено, що термін відбуття покарання слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 04 03 2018 року.

Ухвалено залишити ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Скасовано накладені ухвалами слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 03 2018 року та від 27 02 2018 року арешти на тимчасово вилучене майно.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід Держави витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення судово-товарознавчого експертного дослідження № 287 від 30 01 2018 року, вартістю 286 грн., № 1491 від 06 04 2018 року, вартістю 286 грн., для проведення судово-трасологічної експертизи № 219 від 02 03 2018 року, вартістю 1430 грн., № 217 від 01 03 2018 року, вартістю 572 грн., № 218 від 02 03 2018 року, вартістю 1144 грн., № 376 від 21 03 2018 року, вартістю 715 грн., проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 344 від 28 02 2018 року, вартістю 1716 грн., № 522 від 23 03 2018 року, вартістю 2288 грн., а всього на загальну суму 8437 грн.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 89 195 грн. 79 коп. та моральної шкоди 200 000 грн., завданих внаслідок вчинення злочину: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 67 812 грн. 98 коп. та моральної шкоди - 200 000 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування майнової в сумі 27 647 грн. та моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 16 011 грн. 75 коп. та моральної шкоди - 25 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 18 12 2017 року, у денний час, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та виконуючи роботи по ремонту системи опалення, переслідуючи корисну ціль - наживу, скориставшись відсутністю уваги з боку осіб, які перебували у будинку, з ящику комоду у спальній кімнаті таємно викрав ланцюжок без пошкоджень, виповнений із золота 585 проби, чистою вагою 20 грамів, вартістю, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 287 від 30 01 2018 року, - 12809 грн. 40 коп., з хрестиком без пошкоджень, виповненим із золота 585 проби, чистою вагою 5 грамів, вартістю, згідно з висновком, товарознавчої експертизи № 287 від 30 01 2018, - 3202 грн. 35 коп., що належать ОСОБА_11 , чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 16011 грн. 75 коп.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , 18 02 2018 року близько 08 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклого наміру, з метою заволодіння чужим майном здійснив напад на потерпілу ОСОБА_12 та маючи на меті позбавити останню можливості чинити опір та викликати допомогу, наніс ОСОБА_12 чисельні удари складним багатофункціональним набором інструментів по правій лобово-скроневій області голови, спричинивши згідно з висновком судово-медичної експертизи трупу №75 - ІЗТ/І8 від 18 05 2018 року, тілесні ушкодження у вигляді восьми забитих ран у правій лобово-скроневій області голови, лінійного перелому правої скроневої кістки, забою головного мозку в правій скроневій частці, кровотечі під оболонки головного мозку, чим заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження, тим самим застосував до ОСОБА_12 насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Після вказаних дій ОСОБА_7 заволодів грошима в сумі 2000 грн., ланцюжком, виповненим зі сплаву золота 585 проби, чистою вагою 25,33 грам, вартістю, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018 року, - 16898 грн. 90 коп., брухтом золота 585 проби, чистою вагою 18,11 грам, вартістю, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018 року, - 12082 грн. 08 коп., та ноутбуком ТМ «DellInspiron 5520», вартість якого, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018, встановити не надалось можливим, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 30980 грн. 98 коп. та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном ОСОБА_12 на власний розсуд.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 18 02 2018 року близько 08 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_12 з метою заволодіння грошима та майном останньої, наніс ОСОБА_12 чисельні удари складним багатофункціональним набором інструментів по правій лобово-скроневій області голови, спричинивши згідно з висновком судово-медичної експертизи трупу №75 - ІЗТ/18 від 18 05 2018 року, тілесні ушкодження у вигляді восьми забитих ран у правій лобово-скроневій області голови, лінійного перелому правої скроневої кістки, забою головного мозку в правій скроневій частці, кровотечі під оболонки головного мозку, чим заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень у вигляді тупої відкритої травми голови з переломом кісток черепа, що супроводжувалися забиттям головного мозку із кровотечею під його оболонки, через короткий проміжок часу, обчислюваний від декількох хвилин до години, настала смерть ОСОБА_12 .

В подальшому ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , заволодів грошима в сумі 200 грн., ланцюжком, виповненим зі сплаву золота 585 проби, чистою вагою 25,33 грам, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018 року, - 16878 грн. 90 коп., брухтом золота 585проби, чистою вагою 18,11 грам, вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018 року, - 12082 грн. 08 коп., та ноутбуком TM «DellInspiron 5520», вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №1491 від 06 04 2018 року, встановити не надалось можливим, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 30980 грн. 98 коп. Тим самим, ОСОБА_7 умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині з корисливих мотивів.

Крім того, ОСОБА_7 , 18 02 2018 року, близько 08 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, таємно викрав офіційні документи банківські картки КБ ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_12 .

Також, обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, маючи умисел на крадіжку грошових коштів, зняв з банківських карток КБ ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_12 , 18.02.2018 з 11 год. 48 хв. по 11 год. 49 хв. з банкомату, який розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 39, грошові кошти в сумі 12000 грн., та 18 02 2018 року об 11 год. 57 хв. з банкомату, який розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 16, грошові кошти в сумі 5000 грн., чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 17000 грн.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом: за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка); за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за п.6 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів; за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів (т.6 а.с.146-172).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, яку в подальшому змінив та, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності та кваліфікації дій обвинуваченого, просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.1 ст.357 КК України 3 роки обмеження волі; за ч.1 ст.185 КК України 3 роки обмеження волі; за ч.2 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України 12 років позбавлення волі із конфіскацією усього особистого майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією усього особистого майна (т.6 а.с.198-200).

Крім того, подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 , яку в подальшому доповнив та просив оскаржуваний вирок скасувати, посилаючись на свою невинуватість у інкримінованих йому злочинах.

По епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений вказав наступне: крадіжку не вчиняв; в будинку потерпілої знаходився лише разом з її чоловіком та жодного разу самостійно; дата вчинення крадіжки, яка вказана потерпілою у заяві, не співпадає з датами його перебування у її будинку; свідок ОСОБА_13 надав органу досудового розслідування відомості, які не відповідають дійсності; ОСОБА_13 він передав чоловічий ланцюжок, який при ньому зняв з себе, з плетінням, яке відрізнялося від плетіння браслета, належного ОСОБА_14 , яке в подальшому було представлено ОСОБА_13 для впізнання.

По епізоду вбивства ОСОБА_12 обвинувачений вказав наступне: з 2003 року по 2007 рік проживав разом з потерпілою, протягом сумісного проживання поклали на рахунок ОСОБА_12 під депозит грошові кошти в сумі 700 євро, які ОСОБА_7 заробив, грошові кошти після розставання йому повернуті не були; 12 квітня 2008 року, вже після завершення стосунків з потерпілою, він сам придбав автомобіль «Шевроле Авео» за кошти, взяті в кредит Банку Аваль; згідно показів свідків, ОСОБА_12 погрожували і вона побоювалась за своє життя; в потерпілої був конфлікт з батьком дівчини, з якою проживала її племінниця в гуртожитку, на його думку, саме він міг бажати ОСОБА_12 смерті, до того ж, 18 02 2018 року цей чоловік приїжджав до м. Ізюм та знаходився в районі, де проживала ОСОБА_12 ; те, що їй погрожував вказаний чоловік підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , біля тіла потерпілої було виявлено кров ІІІ групи, яка не належить ні йому, ні потерпілій; на внутрішній поверхні циліндричного механізму замка було знайдено сліди від відмички, що не було враховано судом першої інстанції; суд помилково вказав, що у нього на обличчі не було слідів подряпин, крім того, згідно висновку експертизи, у потерпілої під нігтями були знайдені сліди крові та епітелію, належних йому; коли він зайшов до потерпілої, в її квартирі був безлад, а від ОСОБА_12 був запах алкоголю; відкритим залишається питання, що якщо дійсно він вбив ОСОБА_12 , то чому не забрав у неї ключі від контейнера на ринку, в якому знаходився сейф, про який ніхто не знав, ключі були в сумці разом з банківськими картками; в квартиру потерпілої він не заходив, розмовляв з нею в коридорі, ззаду нього були вхідні двері, тому він не міг нанести удар з такою силою, щоб проломити череп, а також не міг одним ударом спричинити кілька поранень, тим паче, після того як він її вдарив, вони розмовляли і потерпіла сама дала йому карточки та золоті вироби під заставу, сама назвала пароль; вказав, що не мав наміру ні на розбій, ні на будь-які насильницькі дії, однак коли нагадав ОСОБА_12 про його кошти, покладені під депозит, вона дуже розізлилась, почала грубити та полізла в бійку, в ході якої роздряпала йому лице, тому він почав захищатися та вдарив потерпілу 3-4 рази багатофункціональним інструментом; золото ОСОБА_12 не викупив з ломбарду, оскільки в день, коли мав його викупити, був затриманий 4 березня співробітниками поліції, затримання проводилося з порушенням закону.

Зазначив про наявність батьків похилого віку, які страждають на ряд захворювань, а також на наявність хвороби у нього.

Зазначив, що йому не зрозуміло, чому у вироку написано, що йому призначено 15 років, а в дужках «десять» (а.с.226-230).

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 , поміж іншого, висловив незгоду із результатами судово-медичної експертизи, вказав про неправдивість показань свідків ОСОБА_10 .

На вказаний вирок також подав апеляційну скаргу захисник обвинуваченого, в якій просив оскаржуваний вирок змінити та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України, перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, призначивши нове покарання.

Такі вимоги обґрунтував тим, що по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 докази, на які посилається суд першої інстанції, ретельно не досліджені та не вказано про те, чому вони не співпадають з іншими фактичними обставинами, котрі піддають сумніву їх достовірність.

По епізоду розбійного нападу на ОСОБА_12 , та її навмисного вбивства з корисливих мотивів, захисник вказав, що жоден із досліджених судом доказів, а також їх сукупність не вказували на те, що ОСОБА_7 умисно, з корисливою метою та з метою вбивства напав на ОСОБА_12 .

Крім того, вказав, що суд навів мотив того, що він спростовує пояснення ОСОБА_7 про відсутність його умислу на розбійний напад та вбивство, що у нього не було скандалу із потерпілою, де вона висловлювалася нецензурними словами на його адресу, ображала його та накинулася на нього з бійкою, стала дряпати йому обличчя, а він, захищаючись, у цей час наніс їй декілька ударів плоскогубцями. На підтвердження цього суд у вироку навів висновок судово-медичної експертизи №77-ІЗ/18 від 06 03 2018 року про відсутність станом на 04 03 2018 року у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень, або слідів їх загоєння. Також суд послався на покази свідка ОСОБА_18 про те, що начебто 19 02 2018 року, коли він відвозив ОСОБА_7 до м. Харкова, то у останнього на обличчі він не бачив тілесних ушкоджень. При цьому, суд умисно та не об`єктивно. На думку захисника, не вказав у вироку про показання свідка ОСОБА_19 , який був допитаний 15 02 2019 року в ході досудового слідства, та давав покази про те, що 18 02 2018 року зустрічався із ОСОБА_7 , у якого на лівій щоці були свіжі подряпини. Такі покази свідка підтверджують пояснення ОСОБА_7 про скандал з потерпілою ОСОБА_12 та її напад на нього, в зв`язку з чим він і завдав їй удари. Крім того, захисник послався на висновки проведених по справі експертиз, які підтверджують, що потерпіла ОСОБА_12 подряпала ОСОБА_7 обличчя.

Разом з тим, захисник вказав, що суд у вирок посилається на протокол огляду місця події від 24 02 2018 року, який в судовому засіданні фактично не був досліджений, оскільки написаний нерозбірливим почерком слідчого, у зв`язку з чим, сторона захисту наголошувала на необхідність визнання вказаного доказу недопустимим.

Крім того, захисник вказав про помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 і п.6 ч2 ст.115 КК України, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 удари в ході сварки з нею, тільки один із чотирьох ударів виявився тяжким тілесним ушкодженням, який фактично випадково припав на тонку скроневу кістку та спричинив її злам і подальше вдавлення мозку, що спричинило її смерть. Згідно висновку судово-медичної експертизи, удар в область скроні ОСОБА_12 був останнім, що свідчить про те, що ОСОБА_7 спочатку, наносячи удари, не мав на меті вбивство ОСОБА_12 .

Умисел у ОСОБА_7 на заволодіння майном ОСОБА_12 виник тільки після того як потерпіла втратила свідомість. Він збирався виходити з квартири та побачив на підлозі її сумку і вирішив взяти собі її гроші, банківські карти, планшет. В ході судового розгляду інших обставин, в тому числі, що ОСОБА_7 раптово та з метою заволодіння майном напав на ОСОБА_12 не було встановлено та не має жодного на це доказу.

На думку захисника, наведені обставини свідчать про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, та за ч.2 ст.185 КК України як крадіжку чужого майна.

Також у апеляційній скарзі захисник послався на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на те, що обвинувачений з початку досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину та надавав правдиві покази, чим сприяв відшкодуванню матеріальної шкоди потерпілій. Крім того, обвинувачений фактично повністю визнав свою провину у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що спричинило її смерть, та крадіжці майна, а той факт, що по безпідставному звинуваченню його в розбійному нападі та вбивстві він не визнає своєї провини, не може бути врахований судом як обставина для призначення йому суворого покарання, а саме 15 років.

Вказав, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, а також свідками по справі,

У зв`язку з наведеним, на думку захисника, дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати та призначити більш м`яке покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник узгодили свої позиції, захисник сформулював та узагальнив вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши, що ОСОБА_7 не заперечує факту завдання ударів потерпілій в область голови, однак він не мав умислу на її вбивство, тому, на їхню думку, дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України.

Щодо епізоду по ч.1 ст.185 КК України, то обвинувачений та його захисник наполягали на невинуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину за вказаною статтею.

Прокурор просила задовольнити вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишити апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд апеляційних скарг без її участі.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.357 та ч.2 ст.185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції, виходячи з вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, не перевіряється.

Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

По епізоду за ч.1 ст.185 КК України.
Проаналізувавши матеріали справи, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції стосовно епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 пояснив, що 15 12 2018 року та 18 12 2018 року він займався системою опалення за проханням співмешканця ОСОБА_9 ОСОБА_20 . Поки він ремонтував котел, ОСОБА_21 від нього не відходив. Сам в кімнатах не залишався. 18 грудня ремонт зайняв 2-3 години. Коли зливали воду, ОСОБА_9 була у флігелі, а потім, коли він паяв в системі, вона заходила та виходила звідти. Золоті прикраси, які вказані в обвинувальному акті, він у ОСОБА_9 не бачив. Останній раз був там, коли був порожній будинок. Потім наступного дня прийшло повідомлення, що прийшла поштова відправка про замовлення золотої обручки, яку він замовляв ОСОБА_22 , з якою мав близькі стосунки. Та оскільки у нього бракувало коштів, пішов в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до ОСОБА_23 та домовився здати свій ланцюжок. Купував його на Півночі роки два тому. Десь 14 год. 30 хв. пішов до магазину «Нова лінія», зняв з себе ланцюжок, зважив, і стояв розмовляв з знайомим охоронцем, якого він часто підміняв на таксі. О 15:00 год. йому зателефонував ОСОБА_24 , і при зустрічі з ним, він віддав йому ланцюжок з хрестиком, за який той заплатив 16 тис. гривень. Його ланцюжок, який продав, взагалі був не такий, як показує ОСОБА_9 . На ньому були ланки типу скоб, інше плетіння, ніж на ланцюжку у ОСОБА_9 . Йому показували світлину в справі. У зв`язку з чим, ОСОБА_24 каже на нього, що він приносив ланцюжок, схожий на той, що у ОСОБА_9 , він не знає. 19 12 2018 року йому телефонувала ОСОБА_9 , казала, що у неї зник ланцюжок, і окрім нього, там нікого не було. Він відповів їй, що ланцюжка не брав. Тоді вона повідомила йому, що буде писати заяву до поліції. Він відповів їй, що йому все рівно, так як він його не брав. У різних людей працював, ніяких нарікань на нього не було. 25 грудня викликали його в поліцію відносно ланцюжка, а потім, коли знаходився в ІТТ.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними суду першої інстанції, про те, що вона проживає з чоловіком ОСОБА_25 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , який купили у 2012 році. ОСОБА_7 знала раніше за прізвищем, як ОСОБА_26 , проживали раніше по сусідству. 18 12 2017 року займалися з чоловіком ремонтом у будинку, а ОСОБА_7 допомагав їм по твердопаливному котлу. Вона знаходилася у флігелі по господарству, а ОСОБА_7 з її чоловіком ходили у будинку перевіряли систему опалення. Коли запускали котел і закачували воду, ОСОБА_27 ходив по кімнатах самостійно і за ним не слідкували.

20 12 2017 року вона виявила відсутність золотого ланцюжка, вагою 20 грамів з золотим хрестиком, вагою 5 грамів, які залишила у спальній кімнаті у будинку, в комоді під двома листками для записів і губними помадами. Вона бачила ланцюжок кожного дня, оскільки разом з ним лежала губна помада, якою користувалася, а коли був у будинку ОСОБА_7 він пропав з хрестиком. Дома окрім неї і її чоловіка нікого не було, незнайомі до них не приходили. Подзвонили ОСОБА_7 , щодо викрадення золотих виробів, на що він їм відповів, що цим не займається.

Як показав суду першої інстанції свідок ОСОБА_25 , ОСОБА_7 робив опалення у їх будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Оговорювати причин обвинуваченого не має.

18 грудня 2017 року ОСОБА_7 ремонтував опалення будинку протягом 2-3 годин. Потрібно було запускати опалення, повітря спускати, тому він залишився біля котла, а ОСОБА_7 ходив по кімнатах де батареї, перевіряв, також був на другому поверсі будинку. Після того, як ОСОБА_7 заплатили гроші, відвезли його в центр міста. Через день у ввечері дружина ОСОБА_9 йому повідомила, що зник її золотий ланцюжок з хрестиком. До цього інциденту в їхньому будинку нікого не було сторонніх. Приїжджали діти, однак вони не були в їхньому будинку. Хвіртки, замки в ньому закриваються. Всі знайомі, які приходять до них, телефонують завчасно.

Свідок ОСОБА_13 стосовно обставин справи пояснив, що перед Новим роком, десь у грудні 2017 року, в двадцятих числах, точної дати не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_28 і запропонував придбати у нього недорого ланцюжок. Він погодився і вони домовилися про зустріч. Після обіду, зустрілися біля магазину «Топаз». ОСОБА_7 з бокового кармана куртки, однак точно не пам`ятає, дістав ланцюжок з хрестиком. Вага була приблизно 20 см., щільного плетіння, довжиною приблизно 50 см., а хрестик розміром близько 3 см. на 4 см. В магазині зважили ланцюжок з хрестиком та ОСОБА_7 перевірив у продавців магазину, чи є ці вироби золотими, золото було 585 проби. І після цього, він з ОСОБА_29 домовилися про ціну. ОСОБА_27 продав йому ланцюжок з хрестиком за 4 000 грн., це було не дорого і він подумав, що зробив собі подарунок на Новий рік. В магазині «Золото» він попрохав поліетиленовий пакетик, в який поклав ланцюжок з хрестиком та до карману своїх брюк і вони розійшлися. В подальшому золотий ланцюжок разом з хрестиком були нам загублені. Через деякий час до нього на базарі підійшла жінка та запитала про ланцюжок і сказала, що ОСОБА_28 робив ремонт в неї по опаленню і після цього в неї зник ланцюжок. Вона показала браслет. Він сказав їй, що дійсно такого плетіння був ланцюжок, який йому продав ОСОБА_30 . Після цього до нього додому приїжджала поліція. Він розповів, що дійсно ОСОБА_7 продав йому золотий ланцюжок з хрестиком. Коли він купляв у ОСОБА_7 ланцюжок, то не міг подумати, що він крадений, так як ОСОБА_27 вже було за 50 років і ланцюжок дуже схожий на чоловічий.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема, даними:

-заяви ОСОБА_9 від 21 12 2017 року, зареєстрованої в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, що 20 12 2017 за місцем мешкання заявниці за адресою: АДРЕСА_2 було викрадено золотий ланцюжок з хрестиком, з внесенням відомостей про подію до ЄРДР 31 12 2017року ( т.1 а.с.1,4,6-8);

-висновку експерта № 287 від 30 01 2018 року, згідно якого вартість ланцюжка виповненого з золота 585 проби, чистою вагою 20 грам, який був придбаний у 2010 році в магазині « Роза» в м. Ізюмі Харківської області за 1000 доларів США та який експлуатувався в нормальних умовах й перебував у добровільному стані, без пошкоджень, на момент вчинення злочину на 18 12 2017 року становить 12 809 гривень 40 копійок, а вартість хрестика виповненого з золота 585 проби чистою вагою 5 грам, придбаного у 2010 році за 8 000грн. становить 3 202 грн.35 коп. ( т.1 а.с.21-24).

-огляду речей 02 03 2018 року та долученого ілюстрованого матеріалу, проведеного і складеного протоколу у присутності понятих, в ході якого було оглянуто браслет, вироблений з золота 585 проби, плетіння «струмочок», довжиною 22 см., шириною 4 мм., товщиною 2 мм. Як пояснила під час процесуальної дії потерпіла ОСОБА_9 , ланцюжок з золота, який був викрадений у неї вдома, під час виконання ОСОБА_7 робіт по ремонту системи опалення, мав аналогічне плетіння із даним браслетом, так як йшов в комплекті ( т.1 а.с.30-31).

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованого правопорушення по вказаному епізоду він не вчиняв.

Посилання ОСОБА_7 та його захисника на те, що обвинувачений крадіжку золотих виробів не вчиняв, в будинку потерпілої знаходився лише разом з її чоловіком та жодного разу самостійно, - спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_25 , які підтвердили, що коли запускали опалення, ОСОБА_9 займалася домашніми справами, ОСОБА_25 залишався біля котла, а ОСОБА_7 в цей час самостійно пересувався по будинку, перевіряючи систему опалення.

Посилання обвинуваченого на те, що дата вчинення крадіжки, яка вказана потерпілою у заяві, не співпадає з датами його перебування у її будинку, - є неспроможними, з огляду на те, що заява потерпілої датована днем, коли вона виявила пропажу належних їй золотих виробів. Разом з тим, зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_9 вказала, що 20 12 2017 року за місцем її проживання вона виявила пропажу свого золотого ланцюжка та хрестика (т.1 а.с.8), не посилаючись при цьому на конкретну дату крадіжки.

Підстав вважати неправдивими показання свідка ОСОБА_13 , який підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції, що золотий ланцюжок, який схожий плетінням на ланцюжок ОСОБА_9 ним було придбано саме у ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає, з огляду на те, що вони не протирічать показанням інших свідків і об`єктивно узгоджуються з обставинами справи. В ході допиту судом першої інстанції, свідок ОСОБА_13 досить детально розказав про зустріч з ОСОБА_7 , де і коли він придбав у нього золоті вироби, а також вказав на зовнішні ознаки придбаного золотого ланцюжка та хрестика у ОСОБА_7 .

Показання потерпілої та кожного із свідків є логічними, послідовними, та такими, які не викликають сумнівів у колегії суддів в їх правдивості та об`єктивності, вказують на окремі факти, яку у сукупності з іншими доказами, оціненими на підставі ст.94 КПК України, доводять встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Підстав для обмови потерпілою та свідками ОСОБА_7 стороною захисту не наведено, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Підстав вважати покладені в основу обвинувального вироку докази такими, що не відповідають критеріям, передбаченим ст.ст.85,86 КПК України, - не вбачається.

Зважаючи на вищевказані обставини та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо епізоду за ч.1 ст.185 КК України, є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

З огляду на наведене, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції щодо доведеності пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.185 КК України та підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування оскаржуваного вироку в цій частині.

По епізоду за ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянтів повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням наступних осіб:

- потерпілої ОСОБА_10 , яка стосовно обставин справи пояснила, що 24 02 2018 року їй зателефонувала знайома ОСОБА_31 , прізвища вона не знає, та сказала, що її сестра ОСОБА_12 , яка займалася підприємницькою діяльністю та торгувала взуттям, близько тижня не виходила на роботу. Після цього вона зателефонувала своїй дочці, яка сказала, що потрібно телефонувати до поліції, однак спочатку вона зателефонувала до лікарні, бо її сестра збиралася їхати до м. Запоріжжя в лікарню на операцію і кожного року вона проходить лікування, бо в неї погано зі слухом, там їй відповіли, що такої не значиться. Після чого, вона зателефонувала до поліції та служби МНС, оскільки подумала, що в її сестри високий тиск і можливо щось сталося, а ключів від вхідних дверей у неї не було. Коли ОСОБА_32 зайшли до квартири, то запитали у неї чому все розкидано. Вона відповіла, що цього не може бути, бо в сестри завжди порядок. Потім повідомили, що там схоже на вбивство, запросили понятих. В квартирі був безлад, все в крові, труп сестри почав розкладатися. Під час допиту вона повідомила слідчому, що з квартири зник ноутбук, все золото, банківські карти.

Щодо обстановки в квартирі зазначила, що був безлад, та, зважаючи на те, що ОСОБА_12 була перетягнена до спальні, текла кров по підлозі, з шафи все було викидане, все в крові. Там де кухня, там також всі документи, все було перевернуто, розкидано, в шафі були зламані двері, все порушено. Коли вони зайшли до квартири, батареї були холодні, хоча були морози, бо залишили балкон відкритим і опалювальний котел зламався. В пральній машині була зламана ручка, можливо шукали там гроші. Лінолеум в крові та просякнутий могильним смородом;

- свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він працює на базарі вантажником. На роботі кожного дня, окрім понеділка. Допомагає розкладати товар і торгівельні палатки на базарі, в тому числі і ОСОБА_12 , з якою спілкувався лише з приводу роботи. Зазначив, що якось до ОСОБА_12 приходив чоловік з якимись погрозами стосовно її племінниці. Після чого вона попрохала його підійти на випадок, якщо прийшов би той чоловік, та захистити її, однак в цьому так і не виникла потреба. ОСОБА_33 не вийшла на роботу, він не телефонував їй і додому не ходив, лише у сусідів по палатках запитав за неї. В той день, коли подія сталася, виносив товар на іншій стороні базару;

- свідка ОСОБА_34 , яка пояснила, що вона підробляє на базарі, приносить їсти клієнтам. ОСОБА_35 була одним з її клієнтів та з нею мали дружні стосунки. ОСОБА_33 була дуже товариська, шкоди нікому не робила. Знала, що з кимось ОСОБА_33 жила, однак з ким саме, не знала. У ОСОБА_36 була племінниця, племінник, про яких вона піклувалася. На базарі ОСОБА_35 допомагав якийсь біженець з Донецької області, обличчя не пам`ятає, а взагалі багатьом на базарі допомагав вантажник на ім`я ОСОБА_37 . Коли вона приходила на базар, у ОСОБА_36 в палатці все було розкладено, а коли йшла, товар ще знаходився на місці. Якось в суботу вона принесла їжу на базар і ОСОБА_33 на наступний день, в неділю, замовила їй відбивні. ОСОБА_38 неділю вона залишила в контейнері порцію їжі, від якого в неї були ключі, а також свої особисті речі, після чого зателефонувала ОСОБА_39 , однак вона була недоступною. Серед тижня вона ще пробувала додзвонитися і запитати, однак ОСОБА_33 знову була недоступною. На наступний тиждень вона приїхала на базар і відкрила контейнер ОСОБА_36 , побачила, що порції стоять, почала запитувати у сусідів по контейнеру, чи бачив хтось ОСОБА_40 , на що їй відповіли, що не бачили. І для неї здалося дивним, бо, якщо ОСОБА_33 десь збиралась їхати, вона завжди попереджала;

- свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що з ОСОБА_35 вона була знайома протягом 8 років, працювали на одному базарі і їх торгівельні кіоски знаходились поблизу. ОСОБА_12 була власником свого кіоску і завжди сама торгувала. Світлані по роботі допомагав вантажник, однак його ім`я вона не пам`ятає. Про відносини вантажника і ОСОБА_36 їй нічого не відомо. ОСОБА_35 мешкала десь напроти базару, але адреса їй невідома. За характером, ОСОБА_33 була доброю, не конфліктною жінкою, в них були добрі відносини. Про ОСОБА_41 вона знала, бачила в обличчя. Він раніше приходив до ОСОБА_36 на базар. Вони про щось розмовляли і він йшов. Подробиць з життя ОСОБА_35 вона не знала, їй відомо лише, що остання піклувалася і приймала участь у вихованні своєї племінниці ОСОБА_42 . Десь за місяць до події, ОСОБА_33 якось сказала, що з`явилася якась проблема з подругою ОСОБА_42 і вона хотіла вирішити проблему. Також вмішалися батьки тієї дівчини. Однак погроз з тієї сторони проти життя не було на адресу ОСОБА_36 чи її племінниці. Також пояснила, що після розставання ОСОБА_12 і ОСОБА_43 , десь 5 років назад, ОСОБА_7 більше не приходив до ОСОБА_36 на базар. Якось ОСОБА_12 не вийшла на роботу і її не було близько тижня, коли саме це було вона не пам`ятає. Десь за день до події вона зателефонувала ОСОБА_39 , бо її запитували покупці, які хотіли обміняти взуття, однак ОСОБА_33 не взяла слухавку. Через деякий час, приїхали з поліції і взяли її свідком. Від них вона дізналася про подію з ОСОБА_44 ;

- ОСОБА_45 , який в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_12 знайомий був з 2005-2006 року по роботі. ОСОБА_33 за характером була звичайною жінкою, тихою, працьовитою. Про особисте життя ОСОБА_35 майже нічого не знає. Десь в 2007-2008 роках, точно не пам`ятає, вона мешкала з ОСОБА_46 . Він з ОСОБА_35 інколи спілкувався. Пам`ятає, що одного разу вона попрохала його купити їй «Бар`єр», спеціальний пристрій для електрики, який він приходив налаштовувати. Останнього разу бачив ОСОБА_35 за 3-5 місяців до того, як сталася подія;

- свідка ОСОБА_47 , яка пояснила, що з ОСОБА_12 знайома близько семи років, вдома в неї ніколи не була, спілкувалися на особисті теми, про здоров`я, подробиць з життя не знала. Про життя з обвинуваченим ОСОБА_48 . ОСОБА_33 ніколи не розповідала. Знає лише зі слів ОСОБА_12 , що та спілкувалася з вантажником з базару, він допомагав їй по роботі і він їй подобався, однак вони мали лише робочі стосунки. Останній раз з ОСОБА_12 розмовляла в суботу ввечері, а саме 17 02 2018 року близько 7-8 вечора, приблизно 40 хвилин. 24 02 2018 року їй зателефонував слідчий і повідомив, що ОСОБА_12 вбита і вона остання хто розмовляв з вбитою. По роздруківці останній дзвінок ОСОБА_36 їй. За останній час до вбивства вона розмовляла з ОСОБА_12 по телефону десь раз на тиждень;

свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що ОСОБА_7 раніше бачив. Знає його як непоганого спеціаліста по роботі з опаленням. Де мешкає не знає. Він працює таксистом. 19 числа 2018 року, близько 10 год., ОСОБА_7 попросив його підвезти на автовокзал на проспекті Гагаріна в м. Харків. ОСОБА_7 підійшов до його автомобіля десь знизу зі сторони проспекту Леніна, був одягнений в куртку з тканини світлого кольору, брюки темного кольору, однак не пам`ятає точно. На плечі в нього була невелика спортивна сумка, десь 50-60 см. ОСОБА_28 їхав спереду, був мовчазний та спокійний, на обличчі у нього він не бачив ніяких тілесних ушкоджень, був поголений;

- свідка ОСОБА_49 , який зазначив, що він проживає в АДРЕСА_4 і навпроти його квартири проживала в квартирі АДРЕСА_5 сусідка ОСОБА_12 . Щодо особистих її відносин, йому нічого не відомо. Бачив останній раз її за десять днів до події, як заносила сумки, а ОСОБА_50 бачив за декілька місяців. Знає, що ОСОБА_12 торгувала на базарі. Про відносини, ОСОБА_35 з ОСОБА_7 , якого він знав за прізвищем раніше як ОСОБА_26 , йому нічого невідомо, оскільки вони їх не афішували. Очевидцем події він не був, і підозрілих людей, чи якогось шуму з квартири ОСОБА_12 , він не чув;

- свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона проживала поблизу ОСОБА_35 , з якою мала дружні стосунки з дитинства, ОСОБА_50 знала з початку 2000 років. 16 01 вона була на базарі і як завжди прийшла до ОСОБА_36 , яка тримала два контейнери і ще один з речами. ОСОБА_35 в той день була стривожена. Вона казала, що були якісь неприємності, щось про свою племінницю. Також ОСОБА_33 сказала, що 100 років не бачила ОСОБА_27 , а тепер куди не піде, він завжди десь на її шляху зустрічається, але це незначно для неї. Він згадав, що хтось щось винен, а пройшло 15 років і вона більше постраждала. Судячи з усього, мова йшла про гроші. Коли ОСОБА_33 розійшлася з ОСОБА_27 , вона купила червоний автомобіль «Chevrolet», який зареєструвала на себе та, на якому ОСОБА_27 згодом потрапив у аварію. Після чого ОСОБА_33 продала автомобіль дешевше на 1000 доларів США. Потім в житті ОСОБА_12 було все добре. Зі слів ОСОБА_36 , після розірвання стосунків з ОСОБА_27 , в неї зникло золото, яке вона купувала дуже дорого. Після чого, вона написала заяву в міліцію, а слідчий пояснив, що це бездоказово і ОСОБА_33 забрала свою заяву і сказала, що купить ще більше золота. І справді, згодом вона бачила на ній майже кожного дня різні ювелірні прикраси. ОСОБА_33 придбала багато золота. В той же день, 16 січня, ОСОБА_33 їй розповіла, що їй надходять якісь дзвінки, хтось телефонує і мовчить. Виключали світло ввечері і вона, подивившись в глазок, вийшла з квартири до електричного щитка і ввімкнула його.

В суботу, 17 січня, о 20:30 год. ОСОБА_33 зателефонувала їй, однак поговорити не вдалось, так як у неї в гостях були діти. Вранці,18 числа, вона зателефонувала ОСОБА_12 , але остання не відповіла. Коли прийшла вранці на базар, ОСОБА_36 не було. Потім ще телефонувала їй, але ОСОБА_33 не відповідала. В подальшому ОСОБА_33 на ринку не з`являлася, тому вона попрохала знайому ОСОБА_36 , щоб вона зайшла до неї додому, двері були зачинені. Лежав папір, на якому написано, що розшукують ОСОБА_51 та номер телефону її сестри. В подальшому ОСОБА_52 звернулася до поліції, після чого поліція відкрила двері і потрапили до квартири, в якій виявили труп ОСОБА_53 .

Відносно ОСОБА_43 пояснила, що знала його як спокійного, непоганого чоловіка. Десь з початку 2000 років ОСОБА_27 мешкав з ОСОБА_12 близько трьох років, конфлікти між ними почались з тих підстав, що він не хотів працювати. Коли розійшлися точно не пам`ятає. Також пояснила, що ОСОБА_54 тримала свої гроші на банківській картці. В неї дома було два ноутбука, один знаходився на кухні, другий був маленький;

- роз`ясненнями експерта Ізюмського районного відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_55 щодо висновку судово-медичної експертизи №75-ІЗт/18в, яка підтвердила викладений нею висновок та пояснила, що після отриманих ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, вона не могла самостійно переміщатися, чинити опір, покликати будь-кого на допомогу, могла видавати несвідомі звуки, рефлекторні, а говорити вона не могла тому, що був пошкоджений мозок. Можливо, могли бути несвідомі рухи. По характеру ран видно, що удари однотипні, нанесені горизонтально. Краї ран зверху зчесані, положення предмету до шкіри не змінювалося, що підтверджується додатковою медико-криміналістичною експертизою. Від чотирьох ударів з`явилося вісім ран, тобто від одного удару потерпілою було отримано дві рани, тому, що удари наносились предметом, що має два виступаючих краї, тому при одному ударі з`явилось дві рани. Від трьох ударів потерпіла могла переміщатися, але був один удар із цих чотирьох останній або передостанній, після якого вона впала. При таких травмах людина буквально в лічені хвилини втрачає свідомість. У ОСОБА_12 шапка була не з хутра, в`язана, яку експерт бачив при огляді місця події, який проводився за її участю, але як зазначила експерт, це не має значення, як пояснює ОСОБА_7 , що спричиняв удари по капюшону і на голові була шапка, оскільки удар був нанесений у скроню - у висок, а не в область голови, яка покривається шапкою. По скроні було нанесено удар багатофункціональним інструментом, в результаті чого в лобній частині голови з`явились рани, а в області скроні рана і перелом. Це було наглядно видно на фототаблиці. Чотири удари, вісім ран з`явились тому, що інструмент має дві виступаючі частини. Так показав на слідчому експеримент і ОСОБА_7 і цей предмет описаний медиками криміналістами. Під час слідчого експерименту у неї, як експерта до ОСОБА_7 взагалі запитань не було, оскільки він вказував, що саме цим знаряддям наносив удари, куди саме спричиняв удари і це відповідало обстановці події. У висновках експертизи вказано, що в крові потерпілої виявлений етиловий спирт в концентрації 1,16 %, це можливо від того, що вранці пила каву з коньяком. Щодо слідів переміщення, зазначила, що вони не перевертали труп ОСОБА_12 , у зв`язку з давністю знаходження в приміщенні. Хоча куртка була зміщена, капюшон натягнений. Від чотирьох ударів, і утворившихся від цього восьми ран сильна кровотеча. Кров побігла відразу після того, як вона впала. З того місця, де вона впала і до спальні утворилася кровава доріжка. Можна було допустити, що капюшон був опущений, а шапка знаходилась на голові у ОСОБА_12 і ОСОБА_7 не бачив куди спричинялись ним удари, але він міг допустити щось недобре, оскільки калюжа крові біля голови ОСОБА_12 збільшувалась і вона затихла, перестала подавати ознаки життя. Утворення у потерпілої рани з правої лобно-скриньової дільниці голови, виникла коли після удару з`явився набряк, з`явилася подушечка, сталася амортизація, а потім з`явилася рана. Криміналісти дивилися рани під мікроскопом. З урахуванням того, що це сталося вранці, опалення в квартирі було добре, вона була одягнена - на момент огляду експертом рани потерпілої мали ознаки гниття. Сильний удар був один, внаслідок чого наступила смерть потерпілої, а трьома ударами були пошкоджені м`які шкіряні покрови. Була нанесена відкрита тупа черепно-мозкова травма.

При цьому, суд дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються та доповнюються:

- даними з рапорту про повідомлення, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Куп`янського МВ 24 02 2018 року за № 1378, внесеного в ЄРДР ( т.1 а.с.35-38);

- протоколом огляду місця події від 24 02 2018 року, проведеного у присутності понятих та за участю судово-медичного експерта Ізюмського МРО СМЕ ( т.1 а.с.40-45);

- матеріалами роботи по огляду місця події інспектором-криміналістом за кримінальним провадженням № 0000212 від 25 02 2018 року за фактом умисного вбивства ОСОБА_12 в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , з фототаблицею до огляду місця події (т.1 а.с.47-65);

- протоколом огляду трупа від 25 02 2018 року, складеного у присутності понятих (т.1 а.с.66-72);

- даними з лікарського свідоцтва про смерть № 75 від 26 02 2018 року про те, що причиною смерті стало здавлення головного мозку, крововилив під оболонки мозку, перелом кісток черепа, тупа травма голови (т.1 а.с.78).

- даними судово-медичної експертизи №75-ІЗт/18, згідно якої експертом зроблено висновок, що при огляді трупа ОСОБА_12 було виявлені наступні тілесні ушкодження: вісім забитих ран у правій лобово-скроневій області голови; лінійний перелом правої скроневої кістки; забій головного мозку в правій скроневій частці; кровотеча під оболонки головного мозку. Про прижиттєвість даних ушкоджень свідчить крововилив у губчату речовину кісток по краях перелому, а також крововиливу в краях ран і на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в зоні розташування ушкоджень у правій лобово-скроневій області, які були підтверджені лабораторними експертизами. Згідно висновку, між виявленими тілесними ушкодженнями й смертю потерпілої є прямий причинно-наслідковий зв`язок. (т.1 а.с.82-85);

- експертним висновком №17-91-МК/№75-Ізт/18 від 27 02 2018 року при дослідженні шкірного клаптю з ранами з правої лобно-скроньової ділянці від трупа ОСОБА_12 та долученою фото-таблицею (т.1 а.с.86-90);

- даними з протоколів отримання зразків нігтьових пластин та піднігтьового вмісту, крові трупа для проведення експертизи, поміщених до двох паперових конвертів з пояснювальними написами (т.1 а.с.105,107);

- експертними висновками №15/№ 287-С/18, №15/№288-С/18, №15/№286-С/18, №15/№284-С/18 від 12 03 2018 року про призначення судово-цитологічних експертиз двох тампонів-змивів, вилучених 24 02 2018 року в ході огляду місця події ( т.1 а.с.127-131,135-138,142-146,159-163);

- експертним висновком №15/№285-С/18 від 12 03 2018 року про призначення судово-цитологічної експертизи двох тампонів-змивів (об`єкти №№1,2), вилучених 24.02.2018 в ході огляду місця події (т.1 а.с.150-155);

- висновком судово-трасологічної експертизи № 217 від 01 03 2018 року (т.1 а.с.182-187);

- висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 344 від 28 02 2018 року (т.1 а.с.189-199);

- висновком судово-трасологічної експертизи № 218 від 02 03 2018 року (т.1 а.с.261-267);

даними з протоколу тимчасового доступу до речей і документів 01 03 2018 року про виписки по карткам № НОМЕР_1 за період з 17 01 по 21 02 2018 року; НОМЕР_2 за 08 02 2018 року по рахункам клієнта КБ «ПриватБанк» ОСОБА_56 , записами фотокамери, записами з камер зовнішнього спостереження з відділення за адресою: АДРЕСА_7 , у період зняття коштів з картки ОСОБА_56 записані на СD-Rдиск № 33119VG27154756 4Г (т.2 а.с.9-16);

- даними радіотехнічного обстеження, проведеного 27 02 2018 року за маршрутом руху від будинку АДРЕСА_8 ( т.2 а.с.19);

- довідкою КП «Центральний ринок» м. Ізюм (т.2 а.с.49-52,54);

- даними з протоколу обшуку, проведеного 02 03 2018 року в торгівельному контейнері ОСОБА_12 на торговому місці №24 КП» Центральний ринок» та № 68 ФОП « ОСОБА_57 » за адресою: АДРЕСА_9 (т.2 а.с.58-60,64-66);

- довідкою ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал»» від 05 03 2018 року (т.2 а.с.128,136-144);

- висновком експертизи № 77-ІЗ/18 від 06 03 2018 року Ізюмського районного відділу судово-медичної експертизи Харківського бюро судово-медичної експертизи щодо обстеження ОСОБА_7 , (т.2 а.с.148-151);

- даними з протоколів отримання зразків крові підозрюваного ОСОБА_7 , відбитків пальців та долонь рук для проведення експертизи, поміщених до двох паперових конвертів з пояснювальними написами(т.2 а.с.153,155);

- даними з протоколів отримання зразків нігтьових пластин та піднігтьового вмісту, крові трупа для проведення експертизи, поміщених до двох паперових конвертів з пояснювальними написами( т.2 а.с.105,107);

- даними з протоколу слідчого експерименту 07 03 2018 року, проведеного з метою перевірки і уточнення відомостей викладених ОСОБА_7 в ході досудового розслідування з застосуванням технічних засобів фіксації-відеокамерою «SamsungHMX-F90», перенесеного запису на диск, який був відтворений під час судового розгляду (т.2 а.с.156-167);

- додатковим висновком судово-медичної експертизи № 88-ІЗ/18 від 14 03 2018 року по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , згідно якого експертом зроблено висновок, що виявлені на трупі потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення їй ударів по голові, на якій вказує ОСОБА_7 під час слідчого експерименту (т.2 а.с.169-170);

- висновком судово-цитологічної експертизи № 15 № 324-С/18 від 02 04 2018 року зрізів нігтьових пластин з пальців обох рук від трупа ОСОБА_12 (т.2 а.с.177-179);

- висновком судово-цитологічної експертизи № 15 № 321-С/18 від 29 03 2018 року, щодо дослідженням складного багатофункціонального набору інструментів в чохлі та зразка крові ОСОБА_7 (т.2 а.с.191-194);

- даними з опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді щодо інформації про з`єднання абонентів мобільного зв`язку, долучених в електронному вигляді на СD-R дисках т.2 а.с.218, 222-227);

- додатковим висновком судово-медичної експертизи № 87-ІЗ/18 від 14 03 2018 року по факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , експертизи речового доказу, експертом зроблено висновок, що виявлені на трупі потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися і в результаті нанесення їй ударів по голові складним багатофункціональним набором інструментів, який був представлено на експертизу в якості речового доказу (т.3 а.с.11-12);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 1491 від 06 04 2018 року щодо вартості ланцюжка, виконаного зі сплаву золота 585 проби, чистою вагою 25,33 грам (т.3 а.с.17-19);

- даними з протоколу тимчасового доступу до речей і документів з описом вилучених документів щодо відомостей про валютні рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_12 (т.3 а.с.69-74);

В судовому засіданні також оглянуті та визнані речовими доказами предмети, вилучені під час огляду місця події, зокрема: 17 відрізків липкої стрічки зі слідами волокон; змиви речовини на 5 марлевих тампонах; 9 відрізків липкої стрічки зі слідами папілярних візерунків; 2 відрізки липкої стрічки зі слідами структури матеріалу; планшет «Леново»; сім ключів; мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору; шапка з нашарування РБК; жіноча куртка з нашаруванням РБК; запальничка; дві записні книжки та аркуші паперу з записами; циліндрований механізм з ключем; коробок з-під мобільного телефону; браслет з металу жовтого кольору; складний багатофункціональний набір, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду; сумка з речами; одяг ОСОБА_7 : черевики, куртка, джинси (т.3 а.с.79-80).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, судом першої інстанції ретельно проаналізовано заперечення захисту щодо незгоди з висунутим ОСОБА_7 обвинуваченням та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення. Крім того, судом проаналізовано та аргументовано відхилено доводи захисника обвинуваченого щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 та ч.2 ст.185 КК України (т.6 а.с.167).

Доводи ОСОБА_7 щодо причетності до смерті ОСОБА_12 батька дівчини, яка проживала разом з її племінницею в гуртожитку, у яких був конфлікт, та який дзвонив ОСОБА_12 з погрозами, і в день смерті ОСОБА_12 перебував в м. Ізюм в районі місця проживання потерпілої, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що органом досудового розслідування було перевірено можливість його причетності до смерті ОСОБА_12 (т.1 а.с.112-113).

В апеляційних скаргах, а також в судовому засіданні обвинувачений та його захисник послалися на помилковість висновків суду щодо відсутності на обличчі ОСОБА_7 слідів подряпин, які йому спричинила потерпіла ОСОБА_12 , коли 18 02 2018 року він прийшов до неї додому, у зв`язку з чим захисником було заявлено клопотання про дослідження диску із звукозаписом судового засідання від 15 02 2019 року, а саме в частині допиту свідка ОСОБА_19 , про який, з незрозумілих причин, нічого не вказав у вироку суд першої інстанції, а також повторного дослідження висновку судово-цитологічної експертизи.

Колегією суддів на підставі ч.3 ст.404 КПК України вказане клопотання було задоволено та заслухано фрагмент звукозапису вказаного судового засідання (т.6 а.с.183).

В ході прослуховування вказаного звукозапису встановлено, що вказаний свідок дійсно давав покази про те, що 18 02 2018 року зустрічався із ОСОБА_7 , у якого на лівій щоці були свіжі подряпини.

Зазначені обставини підтверджуються також висновком судово-цитологічної експертизи № 15 № 324-С/18 від 02 04 2018 року зрізів нігтьових пластин з пальців обох рук від трупа ОСОБА_12 (т.2 а.с.177-179), яка була повторно досліджена судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченого та захисника з приводу завдання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у виді подряпин лівої щоки та констатує помилковість висновків суду першої інстанції щодо вказаних обставин.

Разом з тим, наведені обставини не спростовують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та не є підставою для зміни кваліфікації його дій.

Як вірно зазначила в судовому засіданні прокурор, а також відмітив суд першої інстанції у оскаржуваному вирку, у даному випадку слід надати відповідну оцінку співрозмірності наслідків у виді смерті потерпілої та її поведінки. Матеріали справи не свідчать про те, що характер небезпеки для обвинуваченого досяг критичної межи та викликав в нього невідкладну необхідність в заподіяння шкоди потерпілій для негайного відвернення, або припинення суспільно небезпечного посягання, а відтак не було і предмету захисту. Навіть за умови, що потерпіла завдала ОСОБА_7 ушкоджень у виді подряпин лівої щоки, це не давало йому права наносити ОСОБА_12 такі тілесні ушкодження, від яких в подальшому настала смерть останньої. Завдаючи удари в життєво важливі органи, він розумів, що від його дій могла настати і настала смерть потерпілої. Це підтверджується також тим, що він залишив потерпілу у квартирі саму, у непритомному стані, що було підтверджено в ході проведення слідчого експерименту.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не надано оцінку тій обставині, що на внутрішній поверхні циліндричного механізму замка було знайдено сліди від відмички, - не заслуговують на увагу, з огляду на те, що згідно висновку судово-трасологічної експертизи № 218 від 02 03 2018 року на внутрішніх поверхнях наданого на дослідження циліндрового механізму замка, вилученого в ході огляду місця події є сліди, які могли бути залишені як від дії відмички так і іншим стороннім предметом в процесі виготовлення або експлуатації механізму (т.1 а.с.261-267).

Посилання ОСОБА_7 на обставини, які стосуються депозитних коштів, придбання автомобіля, особисті стосунки між ним та потерпілою в період з 2003 по 2007 рік, коли вони спільно проживали, прямо не впливають на кваліфікацію його дій, обсяг обвинувачення та не спростовують його винуватості у скоєному.

В апеляційній скарзі обвинувачений також послався на те, з боку правоохоронних органів на нього здійснювався тиск в ході проведення слідчих дій, у зв`язку з чим, в ході проведення слідчого експерименту, визнаючи свою провину, він надавав неправдиві відомості.

Проаналізувавши матеріали справи, а також оскаржуваний вирок, колегія суддів встановила що судом першої інстанції дана обставина перевірялася та обґрунтовано була відхилена.

Зокрема, такі доводи обвинуваченого, як вірно зазначив суд першої інстанції, спростовуються показаннями експерта ОСОБА_55 , яка зазначила, що під час слідчого експерименту 07 03 2018 року, вона була присутньою і у неї, як експерта, до ОСОБА_7 взагалі запитань не було, так як він добровільно вказував, що саме цим знаряддям багатофункціональним інструментом, який був описаний експертами криміналістами, наносив удари, вказував на спосіб та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що як перетягнув тіло до спальної кімнати і його покази відповідали обстановці події.

З протоколу слідчого експерименту від 07 03 2018 року (т.2 а.с.156-167) вбачається, що слідчий експеримент проводився за участю ОСОБА_7 , його захисника, спеціаліста судово-медичного експерта, прокурора Ізюмської місцевої прокуратури та у присутності двох понятих, статиста. На питання прокурора, чи застосовувались до ОСОБА_7 міри фізичного та психологічного насилля з боку працівників поліції, він зазначив, що не застосовувались.

Крім того, будь-яких зауважень та клопотань при проведенні слідчих дій та підписання відповідних протоколів за результатами їх проведення, ОСОБА_7 та його захисник, до органу, який здійснював досудове розслідування, та відповідних органів, не заявляли.

Посилання обвинуваченого на застосування до нього недозволених методів у березні 2018 року під час затримання і в ході проведення досудового розслідування через упереджене ставлення до нього з боку працівника СКР Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, яким було застосовано до нього фізичну силу з метою надання свідчень про вчинення ним вбивства ОСОБА_12 , а також незаконно заволодів належним йому майном, спростовується також розглянутими Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань матеріалами кримінального провадження № 0000215, внесеного до ЄРДР 03 10 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Так, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 04 03 2018 року затримано у порядку ст.208 КПК України, наступного дня повідомлено про підозру. 06 03 2018 року під час розгляду у суді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ані ОСОБА_7 , ані його захисник про застосування незаконних методів досудового розслідування не повідомляли.

Крім того, під час оформлення особи до ІТТ та у подальшому до СІЗО в обов`язковому порядку здійснюється огляд особи на факт наявності чи відсутності на тілі тілесних ушкоджень, про що робляться відповідні записи в журналі та у разі виявлення наявності тілесних ушкоджень, вживаються заходи реагування. Але, враховуючи той факт, що ОСОБА_7 до медичних установ не звертався, про незаконне застосування до нього фізичної сили не заявляв, можливі тілесні ушкодження в останнього не зафіксовані належним чином, підтвердити чи спростувати факт застосування до нього фізичної сили під час затримання не представляється можливим. За розглядом досудового розслідування Слідчим Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ТУ Державного бюро розслідувань винесено постанову 11 12 2019 року про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення ,передбаченого ч.2 ст.365 КК України, про що прокуратурою Харківської області було надано інформацію про стан досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та копію постанови від 11 12 2019 року про закриття вказаного кримінального провадження (т.6 а.с.130-132).

Також ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснював, що з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень та психічного впливу з боку працівників поліції під час досудового розслідування, він нічого не писав на момент розгляду справи судом першої інстанції нікуди звертатися наміру не мав.

Доводи ОСОБА_7 та його захисника про те, що він не переміщав тіло ОСОБА_12 були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд обґрунтовано послався на те, що такі доводи спростовуються протоколом огляду трупа від 25 02 2018 року, складеного у присутності понятих, зі змісту якого в квартирі АДРЕСА_3 , труп ОСОБА_12 знаходився в положенні лежачи на підлозі, основною частиною тіла у спальній кімнаті, тобто був виявлений на тому ж місці, на яке вказував ОСОБА_7 під час слідчого експерименту 07 03 2018 року, проведеного за його участю та у присутності його адвоката ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_7 пояснював, що відтягнув ОСОБА_12 з порогу до спальної кімнати за куртку, взявши її в районі плечей. Також його доводи спростовуються протоколом огляду місця події від 24 02 2018 року та матеріалами роботи по огляду місця події інспектором-криміналістом, під час якого були виявлені та зафіксовані сліди крові на підлозі від порогу до спальної кімнати, де виявлено було труп ОСОБА_12 , та як пояснила в судовому засіданні експерт Ізюмського районного відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_58 , що при огляді трупа ОСОБА_12 , встановлено, що куртка була зміщена, капюшон натягнений. Від спричинених їй чотирьох ударів, і утворившихся восьми ран, була сильна кровотеча, яка побігла відразу, як впала ОСОБА_12 .. І з того місця, де вона впала і до спальної кімнати утворилася кровава «доріжка», що свідчіть про переміщення тіла.

Інші доводи обвинуваченого ОСОБА_59 , наведені в апеляційній скарзі, щодо його непричетності до смерті ОСОБА_12 колегія суддів не переглядає, з огляду на те, що вони є похідними від проаналізованих вище. Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений підтримав позицію, викладену в апеляційній скарзі захисника та, не заперечуючи завдання потерпілій тілесних ушкоджень, які потягнули за собою смерть потерпілої, вважав, що в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК України, а тому його дії слід перекваліфікувати на ч.2 ст.121 та ч.2 ст.185 КК України.

Надаючи оцінку доводам захисника щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 24 02 2018 року, який начебто в судовому засіданні не був досліджений, оскільки написаний нерозбірливим почерком слідчого, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було досліджено вказаний протокол, надано оцінку його змісту, яку висвітлено у судовому рішенні.

Крім того, протокол огляду місця події від 24 02 2018 року був частково оголошений прокурором в судовому засіданні, а тому посилання захисника, як на підставу визнання неналежним, що протокол складений нерозбірливим почерком є помилковим.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати не як умисне вбивство, а як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст.24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілої особи, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 був знайомий з ОСОБА_12 , знав її коло спілкування, що вона проживає одна у квартирі, так як раніше мешкав з нею. 18 0 2018 року близько 08 години, увійшов до її квартири АДРЕСА_3 , і вчинив відносно ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклого наміру розбійний напад, з метою заволодіння її майном, та позбавивши останню можливості чинити опір та викликати допомогу, застосував до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я з одночасним позбавленням життя ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання небезпечних наслідків у виді настання смерті потерпілої і бажаючи настання саме цих наслідків, діючи з корисливих мотивів на заволодіння її грошима та майном, взяв складний багатофункціональний набір інструментів, який був представлений для проведення судово-медичної експертизи № 87-ІЗ/18 від 14 03 2018 року і визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню, який приніс з собою в сумці, та завдав ним ОСОБА_12 чотири забитих рани, від яких, як пояснював сам обвинувачений під час слідчого експерименту, проведеного 07 03 2018 року за участю його захисника, спеціаліста судово-медичного експерта, у присутності двох понятих, ОСОБА_12 одразу впала на підлогу та втратила свідомість.

ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у праву лобно-скроневу область голови, лінійний перелом правої скроневої кістки, забій головного мозку, і у своїй сукупності за ступенем важкості є тяжкими тілесними ушкодженнями, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 75-ІЗт/18. Удари ним були спричинені із значною силою і в швидкій послідовності, спрямовані в життєва важливий орган голову в області скроні, від яких настала смерть потерпілої, оскільки відповідно до висновку цієї ж експертизи, між виявленими тілесними ушкодженнями й смертю потерпілої є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Після чого, ОСОБА_7 відтягнув ОСОБА_12 до спальні, заволодів її майном, залишивши її в такому стані. І як пояснив ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, зачинив вхідні двері квартири ключем, який знаходився в нижньому замку дверей, а потім викинув ключі на клумбу між 5 та 6 під`їздом будинку, коли вийшов на вулицю.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно дослідив і проаналізував всі вищевказані обставини та надав у вироку належну оцінку діям обвинуваченого стосовно потерпілої ОСОБА_12 , а саме проаналізував послідовність і інтенсивність його дій, кількість та локалізацію завданих ним тілесних ушкоджень потерпілій, подальшу поведінку обвинуваченого, який не вчинив жодних дій з метою відвернення тяжких наслідків, що свідчить про те, що він свідомо допускав настання смерті потерпілої, та доводить, що його умислом охоплювалось позбавлення життя ОСОБА_12 .

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 75-ІЗт/18, удари ОСОБА_12 були спричинені у швидкій послідовності від багаторазового впливу зі значною силою, спрямовані в життєва важливий орган, від яких настала смерть останньої, і між виявленими тілесними ушкодженнями й смертю потерпілої є прямий причинно-наслідковий зв`язок, тобто причиною смерті ОСОБА_12 була тупа відкрита травма голови з переломом кісток черепа, що супроводжувався забиттям головного мозку, із кровотечою під його оболонки. З урахуванням характеру тілесних ушкоджень, експертом зроблено було висновок, що смерть потерпілої настала через короткий проміжок часу, обчислювальний від декілька хвилин до години. Крім того, висновком судово-медичної експертизи № 88-ІЗ/18 від 14 03 2018 року, підтверджується що виявлені на трупі потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів по голові внаслідок механізму дій, на який вказував ОСОБА_7 під час проведеного слідчого експерименту 07 03 2018 року і представленим саме на дослідження експерту речовим доказом - складним багатофункціональним набором інструментів, який було вилучено у ОСОБА_7 , від якого відповідно до додаткового висновку судово-медичної експертизи № 87-ІЗ/18 від 14 03 2018 року, були виявлені на трупі тілесні ушкодження, в результаті нанесення саме цим предметом ударів по голові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спричинення потерпілій неодноразово ударів у швидкій послідовності, зі значною силою, спрямовані в життєво важливий орган, - свідчать про те, що ОСОБА_7 не міг не усвідомлювати можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_12 , що підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на вчинення вбивства.

Після завдання потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у виді тупої відкритої травми голови з переломом кісток черепа, що супроводжувався забиттям головного мозку із кровотечею під його оболонки, через короткий проміжок часу, обчислюваний від декількох хвилин до години, настала смерть ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_7 знаходячись в квартирі потерпілої, заволодів належним їй майном на загальну суму 30980 грн. 98 коп.

Враховуючи такі обставини скоєння кримінального правопорушення, суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.ст.187, 115 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 11 2009 року за № 10 «Про судову практику у справах про злочин проти власності», п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 02 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 саме за ч.4 ст.185 КК та п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Слід зазначити, що в судовій практиці вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, дії винного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 КК України і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном, тобто ч.4 ст.187 КК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04 04 2019 у справі № 210/2789/15-к.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з такою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 та вважає, що пред`явлене обвинувачення останньому повністю доведене матеріалами кримінального провадження і доказами, дослідженими у судовому засіданні, які свідчать про умисний характер дій обвинуваченого на вчинення саме умисного вбивства під час розбійного нападу і злочинному заволодінні майном. Підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 та ч.2 ст.185 КК України судом першої інстанції встановлено не було та колегією суддів не вбачається.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання.
Аналізуючи доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині визначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.185 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом першої інстанції, станом на 20 12 2019, ОСОБА_7 визначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до Закону України від 22 11 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема до ст.185 КК України. Санкцію частини першої вказаної статті змінено наступним чином: розмір покарання у виді штрафу, яке передбачалось у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, збільшено до розміру від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а покарання у виді позбавленням волі, яке застосовувалось на строк до трьох років, замінено покаранням у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.

Вказаний Закон, відповідно до п.1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», набрав чинності з 01 07 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Не зважаючи на ту обставину, що злочини ОСОБА_7 вчинив у 2017, 2018 роках, тобто до 01 07 2020 року, однак враховуючи те, що на час перегляду оскаржуваного вироку апеляційним судом, вже діяла норма Закону, що поліпшує становище останнього, тому призначення такого виду покарання, як позбавлення волі не може бути застосовано.

Відповідно до норми ч.1 п.2 ст.413 КПК України застосування закону, який не підлягає застосуванню тягне за собою зміну судового рішення.

Колегія суддів врахувавши вимоги п.1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», який набрав чинності з 01 07 2020 року, норми ст.65 КК України приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України (в редакції закону від 22 11 2018 року № 2617-VIII ) у виді 3 років обмеження волі.

Щодо інших апеляційних вимог прокурора, зокрема про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі, а також вимог сторони захисту про призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання за кожною із інкримінованих статей та остаточного, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

Так, протиправні дії ОСОБА_7 є суспільно небезпечними і посягають на життя людини, яке серед інших соціальних благ відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю. Крім того, в результаті неправомірних дій обвинуваченого настали особливо тяжкі наслідки.

Серед злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 є злочини, які згідно кваліфікації, наведеної у ст.12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого, у відповідності до положень ст.ст.66, 67 КК України, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, судом першої інстанції було надано оцінку усім характеризуючим обвинуваченого відомостям, які містяться у матеріалах справи.

Так судом встановлено, що ОСОБА_7 народився в м. Ізюм, Харківської області, громадянин України, українець. Відповідно до копії актового запису про зміну імені № 08 від 01 06 2017 року Ізюмського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області до зміни прізвища « ОСОБА_7 » мав прізвище « ОСОБА_60 ». З вищою освітою. Працюючого ПП « ОСОБА_26 », розлучений, має захворювання енцефалопатія. За місцем реєстрації характеризується формально задовільно. Має батьків: матір ОСОБА_61 , 1948 року народження, яка перебуває на «Д» обліку з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. та батька ОСОБА_62 ,1949 року народження, який є особою з інвалідністю ІІ групи, безстроково, перебуває на «Д» обліку у лікаря - ендокринолога з діагнозом сахарний діабет, відповідно до представлених медичних довідок і висновків, батьки страждають на хронічні захворювання. Раніше не судимий. На обліку у лікаря- нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 № 360/4 від 19 04 2018 року на обліку перебуває, строкову військову службу в ЗС СРСР проходив.

Також судом першої інстанції надано оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 307 від 02 04 2018 року, згідно з яким ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, він перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.3 а.с.22-24).

Крім того, судом враховано думку потерпілих, які при визначенні обвинуваченому виду та міри покарання, покладалися на розсуд суду.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за кожне кримінальне правопорушення окремо, та за сукупністю злочинів, остаточне покарання в межах санкції найбільш тяжкого злочину, скоєного ОСОБА_7 та передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного обвинуваченому майна. Таке покарання не є найбільш суворим із передбачених санкцією зазначеного злочину.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає характеру та ступеню тяжкості скоєного, а також обсягу наслідків, спричинених його протиправними діями.

Обставини, які посилається обвинувачений та його захисник у апеляційних скаргах, висловлюючи незгоду із мірою обраного покарання, у зв`язку з його надмірною суворістю, серед яких: характеристика особи обвинуваченого; стан його здоров`я; наявність батьків похилого віку, які страждають на ряд захворювань, - були досліджені та враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, та, відповідно, не спростовують висновків суду і не дають жодних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Посилання захисника на щире каяття обвинуваченого у скоєному, як на пом`якшуючу покарання обставину, - колегією суддів не приймається, з огляду на те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування, судового розгляду в районному та апеляційному судах, ОСОБА_7 змінював свої показання, на стадії судового розгляду визнав свою провину у скоєних кримінальних правопорушеннях лише частково, що на думку колегії суддів, не може свідчити про щирість каяття обвинуваченого та усвідомлення обсягу та тяжкості наслідків, які настали, а навпаки, свідчить лише про те, що обрана позиція захисту спрямована лише на уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Крім того, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений вибачився перед потерпілими, компенсував їм перенесені страждання, чи іншим чином намагався спокутувати свою провину. Не надав таких відомостей обвинувачений і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, обвинуваченим не надано і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Інших доводів та обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та свідчили б про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, неспівмірність покарання із тяжкістю скоєних злочинів, обвинуваченим в апеляційній скарзі не вказано, в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлено.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі, на посткримінальну поведінку обвинуваченого, зміну свідчень, відсутність критичної оцінки своєї поведінки та щирого каяття колегією суддів не приймаються, оскільки це ті обставини, яким була надана оцінка судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання. Підстав для повторного врахування вказаних обставин та, як наслідку, погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів саме обрані судом першої інстанції вид і міра покарання є співмірними скоєним ним злочинам, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає зміні лише в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України, в іншій частині підстав для зміни вироку суду, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянтів, колегія суддів не встановила.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається, тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 12 2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині призначення покарання за ч.1 ст.185 КК України, - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - задовольнити частково.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

- за ч. 4 ст.187 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ч. 2 ст.185 КК України - 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.357 КК України - 3 (три) роки обмеження волі.

За сукупністю злочинів, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4