Справа № 357/8599/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за №00039003 від 25.07.2017 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Сквирського районного суду Київської області від 08.02.2017 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.04.2017 року цей вирок було змінено, звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року, іспитовий строк було скасовано та направлено ОСОБА_3 для відбування покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 08.02.2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.04.2017 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

25 липня 2017 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу під`їзду № 4 буд. № 48 по вул. Василя Стуса в м. Біла Церква, Київської області, умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2121», фіолетового кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , де відкривши капот даного автомобіля, за допомогою гайкового ключа зняв акумуляторну батарею марки «Westa INTER Premium 6CT-60A1», вартістю 1115 гривень.
ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 1115 гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 25 липня 2017 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, по вул. Василя Стуса, 48 в м. Біла Церква, Київської області, з автомобіля марки «ВАЗ 2121», зняв акумуляторну батарею марки, вартістю 1115 гривень, яку в подальшому продав за 250 грн. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Мав намір попросити вибачення у потерпілого та відшкодувати заподіяну шкоду.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах зміненого прокурором в судовому засіданні обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, також вказане кримінальне правопорушення він вчинив в період іспитового строку, встановленого судом апеляційної інстанції за вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Що стосується обставини, що обтяжує покарання, яка зазначена прокурором в обвинувальному - рецидив злочинів, то суд вважає за необхідне виключити її з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який у відповідності до ст. 7 КПК України відноситься до загальних засад кримінального провадження. Складовими елементами даного принципу є юридична визначеність, заборона свавільності.
Також в ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».
Європейський суд з прав людини в п. 51 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» вказав на необхідність дотримання «якості закону», вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року, приписами ст. 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
В ст. 34 КПК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.
Натомість, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема рецидив злочинів. Водночас, в п. 2-4, 6-9, 13 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018 року слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».
Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачена в п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжуюча покарання обставини (рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.
Разом з тим, ОСОБА_3 вчинив діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів - в даному випадку не може бути застосована.
Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки, Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, фактично посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст.185 КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено до 01 липня 2020 року, застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення злочину.
Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку діяння, дані про особу обвинуваченого суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.
Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчинено, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

На думку суду, призначене покарання у виді громадських робіт, в межах санкції статті обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинене ОСОБА_3 після постановлення вироку Сквирського районного суду Київської області від 08.02.2017 року, в період іспитового строку, визначеного судом апеляційної інстанції, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вирокомприєднати покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 08.02.2017 року, враховуючи при цьому вимоги ч. 1 ст. 71 та п. «г» ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якого 8 годин громадських робіт відповідають одному дню позбавлення волі. .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 790, 96 грн.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 1449-VI від 4 червня 2009 року) у виді 240 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи вимоги ст. 72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, приєднати покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 08.02.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 5 років 30 днів позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО».
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 02.02.2021 року.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання, строк його перебування під вартою, відповідно до протоколу затримання, з 03.10.2018 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп.
Речові докази у справі сліди пальців рук та сліди ділянок долонних поверхонь рук, які було поміщено до паперового конверту білого кольору, зберігати при матеріалах провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1