Справа № 461/8267/20
Провадження № 1-кс/461/6624/20
УХВАЛА

12.10.2020 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 про арешт майна,

встановив:

У провадженні СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002095 від 25.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна, яким присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: №01 так які на праві приватної власності належать ТзОВ «Перлина Львів-1» (ЄДРПОУ: №43689837) із встановленням заборони власнику, іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебувають нежитлові приміщення, які перебувають на фундаментальному етапі будівництва із частковим зведення стін, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: №01, згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна), державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ними будь-яким чином, у тому числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацію документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, здійснення інших дій в Державному реєстрі права та забороною проведення будь-яких будівельних/ремонтних, земельних, та інших робіт на вказаному об`єкті.

Клопотання мотивує тим, що накладення арешту обґрунтовується розміром шкоди, яку може бути заподіяно внаслідок подальшого відчуження даного майна третім особам. Також, враховуючи отримані в ході досудового розслідування відомості, є достатні підстави вважати, що незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення, псування, перетворення, втрати або пошкодження зазначеного майна, що перешкодить кримінальному провадженню.

Слідчий подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої клопотання підтримала.

З метою забезпечення арешту майна та забезпечення інтересів досудового розслідування, вважаю за можливе при розгляді клопотання застосувати положення ч.2 ст.172 КПК України, згідно яких, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до наступного висновку.

У відповідності з ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може буди накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вбачається, що відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви Голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 , про те, що у невстановлений слідством час, невідомі особи підробили офіційні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що 25.09.2020 року в Галицький ВП ГУ НП у Львівській області, надійшла заява Голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 , із якої стало відомо, що 24.09.2020 року в результаті проведеного візуального комісійного обстеження земельної ділянки на перехресті вул. Б.Хмельницького - пл. Я. Осмомисла, встановлено, що на території зазначеної земельної ділянки проводяться будівельні роботи із прибудовою до існуючої нежитлової будівлі, зокрема влаштування фасаду та металевих конструкцій. Проте, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого уповноваженим працівником Галицької районної адміністрації ЛМР за №225348686 від 24.09.2020 року, право власності зареєстровано на нежитлові приміщення кафе-бару, загальною площею 862,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , які по факту на вказаній території відсутні.

Оглядом місця події, встановлено, що нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: №01), за адресою: АДРЕСА_1 , як такі відсутні, натомість наявні лише його конструкції, які перебувають на фундаментальному етапі будівництва із частковим зведення стін, також при візуальному огляді, зокрема спеціалістом із Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області встановлено та підтверджено, що фактична площа даної конструкції не відповідає відомостям внесеним до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна №01, що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме те, що площа таких, не становить 862,7 квадратних метри.

За результатами проведення огляду місця події складено відповідний протокол огляду від 08.10.2020 року, в ході якого нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: №01), за адресою: м. Львів, пл. Князя Ярослава Осмомисла, 3А, опечатано червоно-білою огороджувальною стрічкою та опечатувано входи на вказану територію наліпкою із відтиском мокрої печатки Галицького ВП ГУ НП у Львівській області «Для довідок», на якій наявні роз`яснювальні надписи, підписи понятих залучених до проведення огляду місця події та підпис слідчого СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області.

08.10.2020 року слідчим винесено постанову про визнання нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, пл. Князя Ярослава Осмомисла, 3А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: №01), які на праві приватної власності належать ТзОВ «Перлина Львів-1» (ЄДРПОУ: №43689837), речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 98 цього ж кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За загальним правилом, засоби вчинення злочину - це предмети матеріального світу, що застосовуються злочинцем при вчиненні суспільна небезпечного діяння. Вони поділяються на знаряддя та інші засоби вчинення злочину. Знаряддя - це предмети, використовуючи які особа вчиняє фізичний (як правило, руйнівний) вплив на матеріальні об`єкти (вогнепальна і холодна зброя, інструменти, транспортні засоби, пристрої, технічне устаткування тощо). До інших засобів вчинення злочину (засоби у вузькому значенні слова) можуть бути віднесені підроблені документи, формений одяг, тощо.

Засоби вчинення злочину слід відрізняти від предмета злочину, під яким розуміють предмети матеріального світу, у зв`язку з якими чи з приводу яких вчиняється злочин. Предмет, як відомо, нерозривно пов`язаний з об`єктом злочину, завжди перебуває в статичному стані. Засоби ж перебувають у динамічному стані, забезпечують здійснення посягання на об`єкт кримінально-правової охорони, у тому числі і вплив на предмет злочину.

Засоби вчинення злочину в одних випадках істотно полегшують вчинення злочину, в інших - без них це взагалі неможливо.

Знаряддя і засоби вчинення злочину - самостійні ознаки, що характеризують об`єктивну сторону злочину. Проте, інколи їх називають одним з компонентів, що характеризують спосіб вчинення злочину.

Знаряддя і засоби вчинення злочину є більш об`ємним і складним кримінально-правовим явищем, ніж просто складова способу вчинення злочинного діяння. Вони є самостійним ознакою об`єктивної сторони злочину, мають своє власне кримінально-правове значення, специфіку і функції. Вони знаходяться в тісному взаємозв`язку зі способом скоєння злочинного діяння і виступають в якості його факультативних характеристик.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи подане клопотання та долучені до нього матеріали, приходжу до переконання, що слідчим не доведено обставин, на які покликається останній, зокрема не наведено до якої категорії доказів визначених ст.84 КПК України віднесений об`єкт з приводу арешту якого подане клопотання; у клопотанні відсутні будь-які відомості щодо причетності до вказаного кримінального правопорушення власників даного об`єкту нерухомості; належним чином не відображено в чому полягає ймовірність приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного об`єкту нерухомості і як це може вплинути на інтереси досудового розслідування.

Водночас, накладення арешту на нерухоме майно істотно вплине на можливість реалізації власниками, які не являються фігурантами даного кримінального провадження та являються добросовісними набувачами, їх прав визначених ст. 41 Конституції України;

Окрім цього, клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам встановленим ст.170, 171 КПК України, оскільки матеріалами справи не підтверджується наявність у кримінальному провадженні цивільного позову, та відсутні дані про розмір заподіяних кримінальним правопорушення збитків та співвідношення розміру збитків по відношенню до вартості майна на яке слідчий просить накласти арешт.

Слідчим взагалі не надано жодної оцінник з приводу того, що правова кваліфікація злочину який внесено до ЄРДР - ч.3 ст.358 КК України, де об`єктом злочину є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення, а предметом злочину є: 1 посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.

Отже мотиви наведені у клопотанні належним чином не обґрунтовують необхідність накладення арешту у сукупності із інтересам досудового розслідування та передбаченим Конституцією України гарантіями.

Оцінюючи матеріали клопотання, вважаю, що слідчим належним чином не обґрунтовано необхідності накладення арешту на вищевказане майно, а також можливості використання вказаного нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні. Враховуючи вищенаведені мотиви, а також відсутність у матеріалах клопотання даних про наявність у провадженні цивільного позову, розміру позовних вимог, розміру спричиненої шкоди та вартості майна з приводу якого подане клопотання, приходжу до висновку що у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1