Справа № 372/3119/20
Провадження 1-кс-1219/20
ухвала
Іменем України
13 листопада 2020 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання ОСОБА_5 про зняття арешту та повернення вилученого майна на відповідальне зберігання,

В С Т А Н О В И В:
10.11.2020 року заявник звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що 22.09.2020 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області накладено арешт на тимчасово вилучене під час проведеного огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з 20 год. 00 хв. по 21 год. 45 хв. 15.09.2020 року майно, автомобіль марки «КІА», модель «Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та мотоцикл «Forte», модель «FT125-K9A», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 . Станом на день звернення до суду всі експертизи призначені досудовим слідством проведені, а саме технічний стан, трасо логічна та авто-технічна експертизи проведені, висновки отримані, необхідність в арешті автомобіля відпала, тому заявник звернувся до суду з даним клопотанням.

Представник заявника ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, його не явка не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши представника заявника, слідчого, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001341 від 15.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

22.09.2020 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області накладено арешт на тимчасово вилучене під час проведеного огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з 20 год. 00 хв. по 21 год. 45 хв. 15.09.2020 року майно, автомобіль марки «КІА», модель «Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та мотоцикл «Forte», модель «FT125-K9A», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер рами НОМЕР_4 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи викладене, а також, те що у вказаному кримінальному провадженні відпала необхідність в накладенні арешту майна, а саме: експертизи призначені досудовим слідством проведені та отримані висновки, будь-якої потреби у подальшому накладенні арешту на майно не встановлено, тому вважаю вимоги клопотання такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_5 , задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 22.09.2020 року у кримінальному провадженні № 0001341 від 15.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та повернути ОСОБА_5 автомобіль марки «КІА», модель «Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: