В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000677 за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5

на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Українка, Березанського району, Миколаївської області, не судимого згідно ст. 89 КК України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визначити обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та призначити покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло застосування покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості. Вказує, що суд призначив покарання у розмірі, який не передбачений законом.

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та мотивів свого рішення не навів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 24 листопада 2019 року приблизно о 14:40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, незаконно, таємно заволодів транспортним засобом-легковим автомобілем марки ВАЗ 21061, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 40000грн., належний ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник з транспортним засобом, яким він незаконно заволодів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпілий ОСОБА_9 повідомлений про апеляційний розгляд належним чином. Неявка потерпілого не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то є слушними доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при його призначенні.

Згідно з ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом карається штрафом від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.

Проте, ухвалюючи оскаржувальний вирок, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, тобто у розмірі, який не передбачений законом, чим допустив неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення.

Тобто, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

Окрім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, при призначенні покарання безпідставно не врахував стан алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Також суд враховує обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За такого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України виді обмеження волі та у розмірі, який передбачений санкцією зазначеної статті.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції достатньо врахував дані про особу винного та обставину, яка пом`якшує покарання. На думку суду, висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними. Також прокурор просить про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, тобто вирок в цій частині не оскаржується.

Що стосується обов`язків, які слід покласти на підставі ст. 76 КК України, то доводи апелянта є частково обґрунтованими. Апелянт просить покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції, зазначивши про покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, взагалі не конкретизував, які саме є ці обов`язки, що не відповідає вимогам закону.

В свою чергу, прокурор, поставивши вимоги про необхідність покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, їх не конкретизує в поданій апеляційній скарзі. Разом з тим, зазначені пункт та частина ст. 76 КК України передбачає покладення обовязків за злочини, пов`язані із домашнім насильством. Тобто, у даному випадку, підстави для покладення цих обовязків відсутні.

Тому, враховуючи межі апеляційної скарги, суд вважає за необхідне покласти на засудженого лише ті обов`язки, які є обов`язковими, а саме, які передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3