Справа № 699/844/20
Номер провадження 1-кп/699/86/21
УХВАЛА
щодо запобіжного заходу
08.02.2021 рокум.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією матеріали кримінального провадження № 0000313 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

УСТАНОВИВ:
В провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

До матеріалів справи через канцелярію суду 08.02.2021 надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів.

У клопотанні зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; а також запобігання спробам вчинення інших кримінальних правопорушень.

Сторона обвинувачення у клопотанні зазначала, що при обранні запобіжного заходу необхідно врахувати, що в ході досудового розслідування було зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому діянь; вчинений обвинуваченим злочин є тяжким та тягне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої; обвинувачений є особою молодого віку, без хронічних хвороб, який не має утриманців; офіційно не працює; офіційно зареєстрований і проживає на території Кіровоградської області, який характеризується посередньо, має не погашену судимість за ч. 1 ст. 115 КК України, скоїв злочин, будучи звільненим умовно-достроково.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, зокрема зазначила, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_5 тримання під вартою, просила клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що ніколи не переховувався від органів слідства і суду. Звертав увагу, що з самого початку досудового слідства і по теперішній час його позиція є незмінною, а саме вину свою визнає, у зв`язку з чим правничої допомоги захисника не потребує. Указував, що після вчинення інкримінованих правопорушень і відкриття проти нього кримінальних проваджень до обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він кілька днів збирав характеризуючи документи щодо себе для надання їх органам слідства і до суду. У цей час він виконував всі вказівки прокурора, і в тому числі щодо місця проживання, щодо необхідності зявлятися на виклик органів досудового слідства, а також до суду. Жодних порушень не допускав. Пояснив, що має постійне місце роботи в ТОВ «Вудвіндор», недавно купив будинок у с. Бірки Олександрівського району Кіровоградської області. Там він проживав з дружиною, яка наразі має онкологічне захворювання і їй самій важко виконувати хатню роботу в селі. ОСОБА_5 пояснив, що надати підтверджуючі документи щодо наведених обставин наразі не може, бо з 26.08.2020 перебуває під вартою і отримати документи не має можливості. Проте зазначив, що такі документи він вже збирав і надавав суду під час обрання щодо нього вперше запобіжного заходу. На підтвердження цього надав до матеріалів справи резолютивну частину ухвали слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.08.2020, де вказано встановлені щодо ОСОБА_5 анкетні дані, а саме, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, працюючий на посаді робітника в ТОВ «Вудвіндор». ОСОБА_5 підтвердив, що при застосуванні запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою йому встановлювалась застава, проте у нього відсутні грошові кошти для її внесення. Просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив не застосовувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_5 вчинив правопорушення увечері 22.08.2020, а вже зранку 24.08.2020 потерпілому повідомили що знайшли ОСОБА_5 . У цей же день ОСОБА_4 повернули його документи та автомобіль. З 24.08.2020 потерпілий з ОСОБА_5 продовжували разом проживати на території монастиря у смт. Стеблів Черкаської області. У цей час ОСОБА_5 збирав документи (довідки) для надання їх до суду. Потерпілий на власному автомобілі возив ОСОБА_5 у різні інстанції, в тому числі у суд. Зазначав, що претензій до ОСОБА_5 не має, якби законодавство дозволяло, то він би хотів забрати свою заяву про скоєння цих злочинів. Вказував, що обвинувачений ніколи не чинив на нього тиск.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, думки обвинуваченого та потерпілого, дослідивши та перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26.08.2020 відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 24.10.2020. Одночасно визначено заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ухвала містить інформацію, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, працюючий на посаді робітника в ТОВ «Вудвіндор», раніше судимий за ч. 1 ст. 115 КК України, скоїв злочин, будучи звільненим умовно-достроково.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 23.10.2020 відносно ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 21.12.2020. Одночасно визначено заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.12.2020, постановленої під час підготовчого судового засідання, відносно ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 14.02.2021. Одночасно визначено заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У вказаній ухвалі зазначено,що застава саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України. Ухвалою передбачено, що за умови внесення застави, на обвинуваченого покладаються такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; прибувати на виклик до суду.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Суд зазначає, що дана категорія може були предметом оцінки лише слідчого судді на стадії досудового розслідування. Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що раніше, в передбаченому законом порядку, слідчим суддею як судом встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри.

Проте, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України").

Щодо наявності ризиків.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для постановлення попередньої ухвали суду (від 17.12.2020) про продовження застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 були обґрунтованість наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і відомості щодо особистості обвинуваченого відповідно до ст. 178 КПК України. Аналогічні посилання, як на підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу від 08.02.2021.

У клопотанні прокурора не зазначено про наявність нових ризиків. Проте зазначено, що його метою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; а також запобігання спробам вчинення інших кримінальних правопорушень.

У клопотанні зазначено, що ймовірність можливого переховування обвинуваченого обумовлюється тяжкістю вчиненого правопорушення та покарання, яке може бути застосоване, а саме застосування реальної міри покарання.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому діяння під час перебування на умовно-достроковому звільненні.

Досліджуючи матеріали клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення обвинуваченого в судовому засіданні, а також відомості про особистість ОСОБА_5 , суд приходить до таких висновків щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування чи суду, прокурор фактично посилається лише на тяжкість вчиненого правопорушення та покарання. Між тим, вказані обставини суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості.

Крім того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком. Бо суд зауважує, що в розумінні рішень ЕСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд бере до уваги свідчення обвинуваченого і потерпілого, які не спростовані стороною обвинуваченя, що ОСОБА_5 з момента вручення йому підозри і до взяття його під варту фактично виконував всі вказівки органу досудового слідства, вчасно являвся на виклики, у тому числі на виклик до суду.

Тож на думку суду, обставини, які би свідчили про те, що підозрюваний може переховуватися від суду, чи принаймні має такі наміри, суду не надано. А отже судом не було встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд погоджується з тим, що на даний час наявні ризики того, що ОСОБА_5 може вчините інше кримінальне правопорушення, тобто існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений раніше вже був засуджений та раніше слідчим суддею була встановлена обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушеннь під час умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо недостатньості застосування більш мяких запобіжних заходів.
При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

У клопотанні прокурор наводить аргументи щодо неможливості застосування до ОСОБА_5 таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання та особиста порука. Проте прокурором не наведено аргументів у підтвердження неможливості застосування відносно ОСОБА_5 домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому судом враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 . І хоча ОСОБА_5 не надав суду доказів на підтвердження права власності на вказаний житловий будинок, сторона обвинувачення щодо цієї інформації не заперечувала. Крім того, сам факт проживання обвинуваченого за межами Корсунь-Шевченківського району Черкаської області не є підставою для продовження тримання особи під вартою.

Також суд звертає увагу, що як при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і при постановленні ухвали про продовження цього запобіжного заходу, слідчими суддями і судом визначався розмір застави. Отже встановлений законом суд неодноразово приходив до висновку про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, проте фінансовий стан не дозволив обвинуваченому скористатися такою можливістю звільнення від тримання під вартою.

За таких обставин суд не може вважати, що прокурором доведена недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою слід відмовити.

Крім того, суд прийшов до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування щодо ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Враховуючи наявність у обвинуваченого місця роботи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування цілодобового домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-178, 181, 183, 194, 202, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000313 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід обраний ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17.12.2020.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки строком на два місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

3) утриматися від спілкування з особами, які допитувалися у якості свідків під час досудового розслідування.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Зобов`язати відповідний орган поліції за місцем проживання обвинуваченого поставити на облік ОСОБА_5 як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці та обчислюється з дати постановлення ухвали, тобто з 08.02.2021. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію о 23 год. 59 хв. 07.04.2021.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з під варти.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст проголошено 09.02.2021

СуддяОСОБА_1