Провадження № 11-кп/4820/626/20
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 16 січня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2020 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хмельницького, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, неодружений, не працює, не має судимостей,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_9 покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 16 січня 2019 року по 31 липня 2020 року включно, із врахуванням якого ухвалено вважати ОСОБА_9 таким, що відбув призначене судом покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою ухвалено змінити на особисте зобов`язання, який після набрання вироком законної сили скасувати.

Звільнено ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.

Судом вирішено питання речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 15 січня 2019 року приблизно о 23 год 20 хв, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за своїм та потерпілого ОСОБА_7 постійним місцем проживання, в одній з кімнат будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту на побутовому ґрунті, умисно завдав останньому сокирою, яку утримував в руці, один удар в лобну область голови.

Унаслідок зазначених протиправних дій обвинувачений ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 відкриту черепно-мозкову травму з тілесними ушкодженнями у вигляді вдавленого перелому передньої стінки правої лобової пазухи лобової кістки черепа зі зміщенням уламків у порожнину пазухи, струсу головного мозку, рани м`яких тканин правої половини лобної ділянки голови, підшкірної гематоми правої навколоочної ділянки обличчя, крововиливу під кон`юктиву правого очного яблука, які за своїми ознаками відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Указаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 учинив злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 просила вирок Хмельницького міськрайонного суду від 31 липня 2020 року скасувати та визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Уважала, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначала, що дії ОСОБА_9 кваліфікувалися як закінчений замах на вбивство, тобто як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, як злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
Окрім того, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_9 .
За таких обставин, на думку прокурора, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, стороною обвинувачення враховано всі досліджені докази в сукупності, в тому числі, спосіб та знаряддя вчинення ОСОБА_9 злочину.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 ; які заперечили проти апеляційної скарги; думку потерпілого ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_9 у суді свою винуватість у скоєнні визнав повністю та підтвердив вищевикладені обставини вчинення злочину. При цьому показав, що коли він разом зі своїм братом потерпілим ОСОБА_7 вживали спиртні напої, то між ними виник конфлікт на побутовому ґрунті. В ході конфлікту він узяв у руки сокиру, на що потерпілий завдав йому удар кулаком в обличчя. У свою чергу, він у відповідь завдав потерпілому один удар сокирою в область голови, від чого той упав. Побачивши у потерпілого кровотечу з голови, він налякався та звернувся по допомогу у виклику «швидкої» до сусідів ОСОБА_10 .

Крім зізнавальних показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_9 підтверджена й іншими дослідженими судом доказами.
Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні місцевого суду показала, що у вечірній час 15 січня 2019 року, коли вони з чоловіком перебували за місцем свого проживання, до них прийшов сусід обвинувачений ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і повідомив, що він побився з братом та просив викликати швидку медичну допомогу. Коли ж вони з чоловіком ОСОБА_12 після цього прийшли до помешкання обвинуваченого та потерпілого, то побачили останнього, який закривавлений лежав на ліжку. Потерпілий ОСОБА_7 був при свідомості, у стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно по відношенню до обвинуваченого і повідомив, що саме обвинувачений ОСОБА_9 вдарив його сокирою по голові. При цьому обвинувачений не оспорював того, що конфлікт виник через вживання спиртних напоїв і супроводжувався погрозами на його адресу з боку потерпілого. В цій же кімнаті вона бачила на підлозі сокиру, яку її чоловік перемістив під диван.

Аналогічні показання надав суду і свідок ОСОБА_12 . Зазначив крім того, що потерпілий, який був закривавлений, перебував у свідомості та курив. Також він бачив у кімнаті, де знаходився потерпілий, сокиру, пляшки з-під горілки, поруч грубки незначний безлад.
Про те, що саме в зазначений час та місці він отримав тілесні ушкодження внаслідок удару сокирою по голові, коли перебував і сперечався з обвинуваченим за місцем свого проживання, підтвердив у суді і потерпілий ОСОБА_7 . При цьому пояснити конкретно обставини, за яких йому було спричинено тілесне ушкодження, не зміг, посилаючись на сильний стан сп`яніння, в якому тоді перебував.
Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину підтверджена й іншими доказами, а саме:
- відомостями з рапортів оперативних чергових Хмельницького РВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Мазура та ОСОБА_13 від 16.01.2019 року про надходження повідомлення щодо доставки на приймальне відділення ШМД з с. Немиченці Хмельницького району, вул. Чапаєва, 6, потерпілого ОСОБА_7 з пораненням голови, яке йому спричинив внаслідок удару сокирою обвинувачений ОСОБА_9 ;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 16.01.2019 року, проведеного згідно відповідної заяви з дозволу власниці будинку ОСОБА_14 , з долученою фототаблицею, якими підтверджується місце скоєння злочину, а саме приміщення будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено сліди вчинення злочину, а саме знаряддя злочину господарська сокира, забруднені речовиною, схожою на кров, одяг та постільну білизну, пляшки з-під спиртних напоїв, скляні чарки, які згідно постанови слідчого від 16.01.2019 року визнано речовими доказами;
- як видно з відомостей протоколів відібрання біологічних зразків у потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , у останнього крім того і змивів з рук, від 01.03.3019 року, 16.01.2019 року, 18.01.2019 року та висновків експертів, імунологів №34 від 18.01.2019 року і №49 від 01.03.2019 року та експертів біологів №274 від 09.04.2019 року та №9.3-0022:19 від 29.03.2019 року, на вилучених з місця події предметах, господарській сокирі, футболці та постільній білизні, а також на вилучених у обвинуваченого ОСОБА_9 під час затримання штанах, виявлена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_7 , походження такої крові від обвинуваченого ОСОБА_9 виключається;

- про свою причетність до спричинення потерпілому ОСОБА_7 рубаної рани голови сокирою у вищезазначений час та місці обвинувачений ОСОБА_9 послідовно стверджував і в ході досудового розслідування, що підтверджується відомостями з відповідного протоколу проведення з останнім слідчого експерименту від 16.01.2019 року з долученим до такого протоколу відеозаписом слідчої дії;
- про те, що саме він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час бійки з потерпілим своїм братом, завдав йому один удар сокирою по голові обвинувачений ОСОБА_9 стверджував і в розмові з співкамерником в приміщенні ізолятора тимчасового тримання, що підтверджується відомостями з відповідного протоколу №1521 т/121/14-2019 від 22.03.2019 року про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій та звукозаписом такої розмови, проведених на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького апеляційного суду від 21.02.2019 року про надання дозволу на здійснення заходів, які тимчасово обмежують права фізичної особи, в зв`язку з проведенням негласних слідчих (розшукових) дій;
- про те, що обвинувачений ОСОБА_9 на момент скоєння кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння, крім його показань, показань потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджено довідкою лікаря-нарколога №286 від 16.01.2019 року;
- речовими доказами, а саме вилученими з місця події господарською сокирою, футболкою, постільною білизною та при затриманні у обвинуваченого штанами, зразками біологічного матеріалу потерпілого та обвинуваченого.
Характер, локалізація, ступінь тяжкості, час та механізм утворення спричинених потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ніким з учасників судового розгляду не оспорювався та підтверджений висновком судово-медичного експерта №525 від 13.07.2020 року за результатами проведення повторної судово-медичної експертизи.
Зокрема, в ній зазначено, що згідно сукупності даних у ОСОБА_7 станом на 16-25.01.2019 р. виявлена відкрита черепно-мозкова травма з тілесними ушкодженнями у вигляді: вдавленого перелому передньої стінки правої лобної пазухи лобної кістки черепа зі зміщенням уламків у порожнину пазухи, струсу головного мозку, рани м`яких тканин правої половини лобної ділянки голови, підшкірної гематоми правої навколо-очної ділянки обличчя, крововиливу під кон`юктиву правого очного яблука, що могли утворитися від не менше ніж одноразової дії рубаючого предмету, яким могла бути рубаюча кромка (лезо) полотна (клина) господарської сокири, про що можуть свідчити їх локалізація, характер і властивості, не виключено, в час та за обставин, вказаних в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи від 30.01.2019 року та за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я. Місцем дії травмуючої сили була права половина лобної ділянки ОСОБА_7 на рівні лобної пазухи з напрямком дії травмуючої сили спереду назад відносно сагітальної площини черепа ОСОБА_7 та під кутом справа наліво по відношенню до фронтальної площини його черепа. В цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 виключає можливість їх утворення за тих обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту.
Вищенаведені докази суд визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суду не було підстав. У сукупності ж такі докази суд визнав достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вищевказаного злочину.
Водночас, даючи правову оцінку діям ОСОБА_9 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство, місцевий суд, ураховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_9 підлягали перекваліфікації.
Згідно усталеної судової практики особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, для відмежування умисного вбивства від інших насильницьких злочинів суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, саме по собі ще не свідчить про наміри винної особи вчинити умисне вбивство.
В основу обґрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_9 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «умисно, передбачаючи і бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , сидячи на дивані біля нього, завдав рубаючою кромкою (лезом) господарської сокири один удар в життєво важливий орган людини лобну ділянку голови ОСОБА_7 , чим спричинив йому відкриту черепно-мозкову травму з тілесними ушкодженнями. Від завданого ОСОБА_9 удару в область голови у ОСОБА_7 почалась кровотеча та він ліг на диван. Після цього ОСОБА_9 , помилково вважаючи, що виконав усі дії, які вважав необхідними для спричинення смерті ОСОБА_7 до кінця, вийшов з будинку, де відбувались вищеописані події та попрямував до сусідів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , яким під час розмови повідомив, що «зарубав» свого брата. З метою врятування життя ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вжили необхідних заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги, після чого ОСОБА_7 було доставлено до Хмельницької обласної лікарні, де надано кваліфіковану медичну допомогу, тому злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 »
Однак, такі обставини події щодо намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого, не тільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а навпаки спростовані вищенаведеними доказами:
-показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не мав намірів вбивати свого брата і, побачивши кров в останнього, налякався та звернувся до сусідів по допомогу.
-показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що обвинувачений просив їх викликати швидку медичну допомогу для свого брата, з яким він побився. При цьому будь-якої агресивної поведінки до потерпілого, який перебував у свідомості обвинувачений не проявляв;
-відомостями з висновку судово-медичного експерта про характер і кількість спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, як то одне середньої тяжкості.
З огляду на викладене, врахувавши характер знаряддя злочину, яке придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження в життєво важливий орган голову, орган досудового розслідування не врахував інших конкретних обставин справи, викладених вище, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого, зокрема, посткримінальної поведінки обвинуваченого та потерпілого, який просив не притягувати першого до кримінальної відповідальності за вчинене через відсутність будь-яких претензій до нього.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з наведеним суд правильно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого на увагу не заслуговують.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного.
При цьому суд узяв до уваги, що обвинувачений скоїв умисний середньої тяжкості насильницький злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.
Воднораз, суд урахував, що такий злочин ОСОБА_9 вчинив уперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується сусідами в цілому позитивно. Також суд урахував і поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, який жалкував про скоєне, вибачався та запевняв про недопущення подібної поведінки в майбутньому.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав незадовільний стан його здоров`я, обумовлений наявністю психічних розладів та інвалідністю.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно ж до висновку судово-психіатричного експерта №217 від 12.04.2019 року ОСОБА_9 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованого йому злочину, що не позбавляло та не позбавляє його на теперішній час можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 в період вчинення злочину перебував поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності чи будь-яким іншим психічним розладом крім вищевказаного. ОСОБА_9 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, в період вчиненого злочину він у стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходився. ОСОБА_9 на момент вчиненого злочину в стані патологічного сп`яніння не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Оцінивши такі висновки лікарів судово-психіатричних експертів, суд визнав їх науково аргументованими та достатньо обґрунтованими, а тому враховуючи і поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, погодився з ними і визнав ОСОБА_9 осудним та відповідальним за фактично скоєне.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.11.2018 року на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_9 мав третю групу інвалідності загального захворювання внаслідок ураження опорно-рухового апарату.
Відповідно до довідки-вимоги про судимість від 16.01.2019 року ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
За таких обставин суд уважав, що обвинувачений ОСОБА_9 підлягає покаранню у виді позбавлення волі з альтернативних передбачених в санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин, строк якого слід визначити з врахуванням фактично відбутого терміну попереднього ув`язнення, який відповідно до ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання.
Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4