Ухвала
Іменем України
25 січня 2021 року
м. Київ
справа № 127/16449/17
провадження № 51-6249ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що потерпіла не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та думка особи, яка подає скаргу, з приводу участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному потерпіла у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навела обґрунтування допущення судом першої інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу ст. 412 КПК України є істотними

і тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення на підставі,

передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Натомість потерпіла, вказуючи на незаконність оскаржуваних судових рішень, посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, потерпіла, посилаючись на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, не вказує конкретно, які саме доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у зазначеному судовому рішенні.
Окрім зазначеного, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, потерпіла у скарзі не зазначає чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3