У Х В А Л А

Іменем України

№ 642/1458/20

№ 1-в/610/401/2020

м. Балаклія 30 листопада 2020 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ЛКК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі ПВК (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабаї Харківського району Харківської області, раніше судимого 5 разів,

засудженого
08.04.2020р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4р. 3міс. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 13.02.2020р., кінець 13.05.2024р., не відбута частина покарання становить 03 роки 05 місяців 13 днів,

в с т а н о в и в:

Подання ПВК (№ 17) обґрунтоване тим, що за висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) виявлена у засудженого ОСОБА_5 хвороба передбачена Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (а.с. 2).

Адміністрація ПВК (№ 17) та засуджений просили розглянути справу за їхньої відсутності.

Представник ЛКК просив подання задовольнити. Вказав, що у засудженого діагноз туберкульоз встановлений вперше в 2006р. (більш точних даних немає), його стан погіршився з листопада 2020р., хвороба прогресує, наявна загальна слабкість, задишка, інтоксикація.

Прокурор просив подання задовольнити.

Дійсно, зазначена у висновку ЛКК від 18 листопада 2020 року хвороба засудженого двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легень у фазі прогресування, ускладнений явищами легенево-серцевої недостатності ІІ, ІІІ ступенів - передбачена Переліком хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я від 01 липня 2020 року № 2256/5/1491.
Після клініко-лабораторного та рентгенологічного обстежень у засудженого був встановлений діагноз: ЛПП МРТБ (04.09.2019р.) легень (інфільтративний) ког. 3 (2019р.). Загальний стан хворого на момент огляду середньої тяжкості ближче до тяжкого за рахунок легенево-серцевої недостатності, інтоксикаційного синдрому, виснаження на фоні прогресуючого інфільтративного туберкульозу легень у вигляді двобічної казеозної пневмонії.
Туберкульозні зміни в легенях виявлені в 2006р. З 29.07.2009р. по 20.05.2010р., та з 17.12.2016р. по 03.03.2019р. перебував на лікуванні. В подальшому не лікувався. 17.04.2020р. прибув до ПВК (№ 17) з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор». Продовжує отримувати паліативне лікування, симптоматичну та дезінтоксикаційну терапію. Не зважаючи на проведене лікування стан хворого прогресивно погіршується. Засуджений має одне заохочення, стягнень не має.

У засудженого туберкульоз вперше виявлений під час відбування покарання ще у 2006р. Однак, як свідчить хронологія злочинної діяльності засудженого, хвороба не заважала йому вчиняти нові злочини, замість чого необхідно було лікуватися. Зазначене свідчить про стійку злочинну спрямованість засудженого.

Засуджений неодноразово лікувався у ПВК (№ 17). Його стан погіршився з листопада 2020р.

З досліджених судом матеріалів не убачається, що під час відбування покарання засуджений брав участь у програмах диференційованого виховного впливу, був членом ради колективу колонії, її керівного органу, самодіяльної організації.

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких, рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду.

Тобто, сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже вшосте, вп'яте реально відбуває покарання у виді позбавлення волі; вчинені ним злочини переважно є тяжкими; звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково. Невдовзі після звільнення від відбування покарання з випробуванням у період іспитового строку вчинив одразу два злочини, у зв'язку з чим засудженого було направлено для відбування призначеного покарання. Крім того, після умовно-дострокового звільнення він вчинив два злочини, один з яких є тяжким, за які він на даний час відбуває покарання.
Зазначене свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наданих суду матеріалів, у т.ч. особової справи, убачається, що хоча виконавчі листи щодо відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта в сумі 3922,56грн., які було стягнуто з засудженого за вироком суду, до установи виконання покарань не надходили, однак засуджений не вжив жодних дій і навіть не приступив до відшкодування цих витрат.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, має фінансову можливість самостійно лікуватися, що має істотне значення для вирішення подання, у разі звільнення від подальшого відбування покарання може бути поставлений у безвихідне становище.

Доказів на спростовання цього суду не надано.
Натомість зараз він відбуває покарання у виправній колонії, при якій функціонує профільна лікарня, де проходять лікування засуджені з аналогічним діагнозом. Засуджений забезпечений медичними препаратами, лікуванням, доглядом тощо.

За висновком характеристики цей засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення, що в цілому підтвердилося під час розгляду справи.

Засудженому необхідно лікуватися, а не розраховувати на безумовне звільнення від відбування покарання за наявною хворобою і акту милосердя. Права та інтереси потерпілого, суспільства та держави також повинні бути враховані.

Погіршення стану здоров`я засудженого в динаміці захворювання не доведено.

Крім того, невідбута частина покарання є значною.

Дані про особу засудженого, наявність у нього злочинного досвіду, тяжкість злочинів і їх наслідки, поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1