Справа № 577/2961/20
Провадження № 1-кп/577/445/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сахни Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працюючий, раніше не судимий,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
15.04.2020 року близько 10 год. по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, штовхнув потерпілого ОСОБА_4 , який є особою похилого віку, в спину, від чого останній упав на живіт. Стоячи поряд з потерпілим, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_4 серію (не менше восьми) ударів ногами, взутими в чоботи, а саме: не менше двох ударів в грудну клітку, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців по лівій середньо-ключичній лінії в ділянках ІІІ, VІ, VІІ міжребір`я; не менше п`яти ударів по голові, зокрема по обличчю, в лобну, скроневу, потиличну ділянки, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, саден в правій лобно-скроневій та лівій скроневій ділянках, на переніссі та тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку, ознак контузіонно-геморагічних вогнищ скронево-потиличних ділянках обох півкуль. В процесі побиття потерпілий ОСОБА_4 закривався руками від ударів, внаслідок чого у нього утворились легкі тілесні ушкодження у вигляді садна по зовнішній поверхні в верхній третині правого передпліччя.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №248 від 07.07.2020 року у ОСОБА_4 на час судово-медичного обстеження 17.04.2020 року мали місце: синець навколо лівого ока, синець по лівій середньо-ключичній лінії в ділянці ІІІ міжребір`я, синець в ділянці VІ міжребір`я, синець в ділянці VІІ міжребір`я, садно в правій лобно-скроневій ділянці, садна на переніссі, садно в лівій скроневій ділянці, садно по зовнішній поверхні в верхній третині правого передпліччя. З 24.04.2020 року по 22.05.2020 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні 78 КНП КМР КЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, ліпома спини, згідно КТ: ознаки контузіонно-геморагічних вогнищ в скронево-потиличних ділянках обох півкуль. По ступеню тяжкості синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень, ЗЧМТ, забій головного мозку, ознаки контузіонно-геморагічних вогнищ в скронево-потиличних ділянках обох півкуль в комплексі по небезпечності для життя в момент їх заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_6 , умисно наносячи удари в область голови, тобто в ділянку розташування життєво важливих органів людини, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та бажав їх настання.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що 15.04.2020 року близько 10 год. зайшов до знайомої ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ОСОБА_4 , який є особою похилого віку, під час вживання спиртних напоїв, посварилися в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 фактично спровокував конфлікт, а саме сказав, що не проходив військову службу в Збройних Силах, а це для нього було дуже образливо. Почалась сварка. В ході сварки штовхнув потерпілого ОСОБА_4 в спину, від чого він упав на живіт. Стоячи поряд з ним умисно наніс не менше восьми ударів, ногами, взутими в чоботи, а саме: в грудну клітку - не менше двох ударів та не менше п`яти ударів по голові, зокрема по обличчю, в лобну, скроневу, потиличну ділянки. ОСОБА_4 закривався руками від ударів. Вибачився перед потерпілим. Цивільний позов Фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 визнає в повному обсязі. Просить суворо не карати, не позбавляти його волі.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним і не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що зла на ОСОБА_6 не тримає, але просить призначити обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, щодо строку покладається на розсуд суду в рамках передбачених КК України. Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_6 5 250 грн. матеріальної шкоди підтримує та просить позов задовольнити.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме - у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, за вище встановлених обставин.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, і якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особою, в стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд враховує обставини, які пом`якшують, та відсутність таких, що обтяжують покарання, дані про особу, який є раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеристику з місця проживання, висновків органу пробації за якими виправлення обвинуваченого неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, позицію сторони обвинувачення та потерпілого щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за можливе застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 5250 грн. матеріальної шкоди, а саме вартості лікування, підтверджених в судовому засіданнями квитанціями про оплату медичних препаратів підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки скоєним підсудним злочином безсумнівно завдано матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму, а тому на підставі ст.ст. 22, 1166, 1177 ЦК України, підлягає стягненню на його користь.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винним за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Строк відбуття покарання у виді обмеження волі рахувати з дня постановки на облік ОСОБА_6 у виправному центрі.
Позовні вимоги Фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області задовольнити.
Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. матеріальної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайсуд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1