ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1284/20 Справа № 202/4680/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 0000486 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою останнього до 08 листопада 2020 року включно.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується, насамперед, протоколом допиту потерпілого , протоколом огляду відеозапису. Незалежно від подальшої доведеності підозри ОСОБА_8 отримані на даний час органом досудового розслідування докази свідчать, що є достатні підстави стверджувати, що він може бути причетним до правопорушення, в якому його підозрюють, оскільки на це вказує потерпілий. Слідчий суддя вважав, що під час розгляду клопотання прокурором доведено, що на сьогодні заявлений ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків не зменшився, оскільки поданими матеріалами підтверджується, що досудове розслідування не завершено і підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я, волі особи, не має стійких соціальних зв`язків, оскільки офіційно не одружений, не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходу, не має утриманців.
Так, на переконання слідчого судді, більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, може не запобігти вищевказаним ризикам, оскільки підозрюваний не буде обмежений у свободі пересування та комунікації з іншими особами до такого ступеня, який би гарантував його належну процесуальну поведінку.
Продовжуючи строк тримання ОСОБА_8 під вартою, відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваному застави, оскільки злочин, в якому він підозрюється, вчинено із застосування насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою а саме домашній арешт, або визначити заставу.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя посилається на те, що вина підозрюваного ОСОБА_8 доводиться як матеріалами клопотання про застосування запобіжного заходу, так й матеріалами досудового розслідування, хоча матеріали досудового розслідування в судовому засіданні слідчим суддею не досліджувалися, не ставилося питання про їх долучення. й отже, в цій частині ухвала слідчого судді не відповідає об`єктивним обставинам судового розгляду.
На думку апелянта, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування застави як альтернативного виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового процесу, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року за № 0000486 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що між ОСОБА_10 та його дружиною ОСОБА_11 укладено шлюб. За час сумісного життя у ОСОБА_10 виникли підозри щодо вірності його дружини ОСОБА_12 , у зв`язку з чим останній вирішив організувати незаконне позбавлення волі осіб, заподіяння фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою примусити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружини ОСОБА_12 з ОСОБА_13 .
Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, повідомив раніше знайомим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про план вчинення незаконного позбавлення волі та катування, які надали згоду на вчинення цих злочинів за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_10 , розуміючи, що для досягнення злочинної мети необхідна наявність місця утримання потерпілих, а також транспортних засобів для їх доставки в ці місця, підшукував засоби та знаряддя вчинення злочину, домовившись з ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що у якості гран спорту будуть використовувати автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Лексус», а у якості місць утримання викрадених осіб, будуть використовувати домоволодіння АДРЕСА_2 .
Так, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_10 дав вказівку ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_13 - ОСОБА_19 .
Приблизно 07.15 год.. 01.05.2020, на виконання вказівки ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_19 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, зустрів потерпілого ОСОБА_19 поблизу прохідної ТОВ «Оскар» на вул. Херсонська у м. Нікополь, з яким попрямував бік кафе «Ковчег» на автомобілі ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_2 .
В цей час ОСОБА_14 та співучасники злочину ОСОБА_17 і ОСОБА_15 , пересуваючись на автомобілі «Лексус», під керуванням останнього неподалік кафе «Ковчег», виконуючи умисні дії, направлені на незаконне позбавлення волі ОСОБА_19 , зупинили автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_19 пересісти до автомобіля «Лексус».
При цьому ОСОБА_19 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю Лексус, де з метою придушення волі ОСОБА_19 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_15 і ОСОБА_17 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», а ОСОБА_14 заблокував двері автомобіля «Лексус».
Продовжуючи свої умисні дії, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_10 , узгодивши шлях пересування та місце зустрічі, а саме в цей час ОСОБА_15 одягнув потерпілому ОСОБА_19 куртку капюшоном на обличчя та за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , продовжували проти волі потерпілого незаконно утримувати його в автомобілі «Лексус», погрожуючи застосуванням насильства небезпечним для його життя та здоров`я.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_19 пройти до приміщення вищевказаного будинку.
На місці ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_19 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема: ОСОБА_14 наніс зі спини ОСОБА_19 не менш трьох ударів кулаком в область вуха, щелепи та потилицю. ОСОБА_17 демонстрував в руках алюмінієву біту, а ОСОБА_15 тримав сокиру у тулуба потерпілого ОСОБА_19 , ОСОБА_16 знаходився поряд.
При цьому до 21.00 год. 01.05.2020 ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 примушував потерпілого ОСОБА_19 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити про наявність інтимного зв`язку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Після цього потерпілого ОСОБА_19 за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_18 на автомобілі «Ауди». д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз додому до АДРЕСА_3 .
Після цього на початку травня 2020 року, більш точне час та місці не встановлено, ОСОБА_10 дав вказівку ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_8 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_13 - ОСОБА_19 .
З цією метою 06.05.2020, близько 23.00 год., на виконання вказівки ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_19 та умисне заподіяння сильною фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які приїхали на автомобілі «Мерседес» до прохідної Трубного заводу, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, 539. де шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_19 пересісти до автомобіля ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_18 повідомивши, що з ним бажає поспілкуватись ОСОБА_10 ..
При цьому ОСОБА_19 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_18 , де з метою придушення волі ОСОБА_19 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_15 і ОСОБА_17 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», позбавивши останнього можливості вільного спілкування, обмеживши його права.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_19 пройти з ними до приміщення вищезазначеного будинку.
На місці ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_19 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема ОСОБА_10 наніс ОСОБА_19 удар кулаком правої руки, на якої була одягнена тканева перчатка з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область носу, від якого останній впав на підлогу.
ОСОБА_10 , демонструючи свою перевагу перед присутніми, наказав потерпілому ОСОБА_19 зняти з себе одяг. При цьому ОСОБА_19 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, підкорився, залишившись у трусах і шкарпетках. Далі, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_16 разом з ОСОБА_17 за допомогою заздалегідь заготовлених до нанесення тілесних ушкоджень алюмінієвих біт, продовжили побиття ОСОБА_19 , нанесли хаотичні удари по всьому тілу і голові, який спочатку сидів на табуреті та від одного удару впав на підлогу, закриваючи обличчя руками. Потім ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , самостверджуючись за рахунок приниження ОСОБА_19 , нанесли останньому не менше 12 ударів по різних частинах тіла, через що потерпілий відчув сильний фізичний біль, фізичне та моратьне страждання.
Після чого, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 наніс потерпілому ОСОБА_19 , удари кулаками, на яких одягнені заздалегідь пристосовані тканеві перчатки з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область обличчя. останній впав на підлогу. ОСОБА_14 разом з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 нанесли удари кулаками, ногами і алюмінієвою битою. В цей час ОСОБА_10 табуретом намагався нанести удари в область голови ОСОБА_19 , у зв`язку з чим останній руками прикрив голову. Тоді ОСОБА_10 наніс йому два удари в область правої руки, після чого діставав ніж та погрожуючи його застосуванням, почав лезом ножа робити надрізи на тілі ОСОБА_19 на лівому плечі, спричинивши потерпілому сильну фізичну біль, фізичне та моральне страждання.
Далі ОСОБА_10 , демонструючи пістолет, схожий на пістолет Макарова, утримуючи його у безпосередній близькості до тулубу ОСОБА_19 , погрожуючи його застосуванням і ображаючи нецензурною лайкою, погрожував здійсненням відносно останнього дії сексуального характеру.
У такий спосіб приблизно до 06.00 год. 07.05.2020 ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 примушував потерпілого ОСОБА_19 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити наявність інтимного зв`язку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Близько 04.30 год.. 07.05.2020. ОСОБА_10 , продовжуючи свої умисні дії та. усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою групою осіб, наказав потерпілому ОСОБА_19 вийти у двір домоволодіння АДРЕСА_2 .
Слідом за ними вийшли ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 ОСОБА_20 .
У дворі ОСОБА_10 показуючи свою перевагу шляхом приниження ОСОБА_21 , спричиняючи морального страждання, наказав останньому зняти з себе труси і сісти на бетонний поріг будинку. ОСОБА_19 сприйняв загрозу як реально небезпечну для свого життя і здоров`я, тому підкорився.
Після чого ОСОБА_10 наказав ОСОБА_8 дістати свій статевий орган та ввести його у рот потерпілому ОСОБА_19 , на що останній категорично відмовлявся. При цьому ОСОБА_8 на виконання наказу ОСОБА_10 , дістав зі штанів свій статевий орган, підійшов до потерпілого ОСОБА_19 , правою рукою захопив його за потилицю з силою направив голову ОСОБА_19 до свого статевого органу, та провів ним по губам останнього.
Всі обставини катування ОСОБА_19 для приниження людської гідності потерпілого та підняття власної самооцінці, ОСОБА_10 знімав на власний мобільний телефон. При цьому ОСОБА_10 погрожував потерпілому ОСОБА_19 розповсюдженням даного відеозапису в мережі Інтернет у разі звернення до правоохоронних органів. Отже ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 спричинили моральне страждання потерпілому ОСОБА_19 . Після цього за вказівкою ОСОБА_10 , ОСОБА_18 на автомобілі Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз потерпілого ОСОБА_19 до місця його мешкання.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_14 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_19 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи у період часу з 23.00 год. 06.05.2020 до 06.00 годин 07.05.2020.
Як вбачається з наданих матеріалів, 15 липня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2020 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, із строком застосування до 13.09.2020 року.
08 вересня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 08 листопада 2020 року включно.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність міцних соціальних зв`язків, а саме останній не одружений, утриманців немає, постійного місця роботи та офіційного джерела доходу немає, колегія суддів доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4