ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1111/20 Справа № 185/4835/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001221 за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року, задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт із застосуванням заборони відчуження, розпорядження та користування, на тканеві шорти чорного кольору, футболку червоного кольору, мобільний телефон марки Samsung А31, IMEI 1: НОМЕР_1 , які були вилучені 22 липня 2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що клопотання слідчого про накладення арешту відповідає вимогам чинного законодавства. Клопотання є законним і обґрунтованим, та з метою збереження речових доказів, підлягає задоволенню, оскільки майно відповідає ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту та зобов`язати слідчого повернути майно власнику.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що клопотання слідчого було направлено до суду 23 липня 2020 року, а розглянуто було слідчим суддею лише 28 липня 2020 року.
Вказує, що відповідно до ст. 169 КПК України, 26 липня 2020 року на тимчасово вилучене майно не може бути накладений арешт та воно повинно бути повернуто власнику.
Апелянт зазначив, що мобільний телефон було придбано законним шляхом, та останній не відноситься до матеріальних об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, як можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчим не було надано оригінали або копії документів, які б підтверджували існування обставин, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.
Під час апеляційного розгляду третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно наданих матеріалів, у провадженні Павлоградського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001221 від 21.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за фактом того, що 21.07.2020 до чергової частини Павлоградського ВП з письмовою заявою звернувся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 19.07.2020 приблизно о 20 год. 30 хв. малознайомий хлопець на ім`я ОСОБА_11 , за попередньою змовою з невстановленою особою, знаходячись біля залізничної колії по вул. Харківській м. Павлограда, із застосуванням предмета ззовні схожого на пістолет, здійснили постріл у верхню частину правої стопи ОСОБА_10 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження.
Так, 22 липня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено та вилучено: тканеві шорти чорного кольору; футболку червоного кольору; мобільний телефон марки Samsung А31 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 .
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вилучене 22 липня 2020 року, майно відповідає ст. 98 КПК України, може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, крім того вилучене майно в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , визнане речовими доказами згідно постанови слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 від 23.07.2020 року.
Вказане свідчить, всупереч доводам апелянта, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності правової підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно та відсутності причетності даного майна до кримінального правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на зазначене в клопотанні слідчого вилучене в ході обшуку майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4