Дата документу 21.12.2020 Справа № 315/380/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1949/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/380/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 п.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора; обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 залишено без змін та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09 січня 2021 року,

встановила:

Згідно з матеріалами провадження, для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 17.09.2020 продовжено до 15.11.2020 року включно.
Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою в зв`язку із тим, що судове провадження не може бути завершене до спливу попередньо продовженого строку тримання під вартою.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції врахував, що він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років, обвинувачений не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та підтверджує можливість переховуватись від суду; у обвинуваченого відсутнє постійне місце роботи, не має постійного джерела доходів, згідно обвинувального акта злочин він вчинив в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; судовий розгляд триває на стадії дослідження документів, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих, свідків та експерта, які ще не давали покази в суді, та прийшов до висновку, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які враховувались при обранні і продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього мають місце і на теперішній час, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає продовженню.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Апелянт зазначає, що всупереч ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали під час судового засідання оголошено не було, так як обвинуваченого після резолютивної частини були вивезено до СІЗО. Суд першої інстанції під час розгляду справи, грубо порушив вимоги ч.1 ст.194 КПК України, оскільки прийняв рішення не перевіривши законність та обґрунтованість підозри. Захисник також вказує, що в порушення вимог ч.2 ст.184 КПК України прокурор не надав стороні захисту копію клопотання, до якого, в свою чергу, не були долучені передбачені ч.3 ст.184 КПК України матеріали. Апелянт до того ж вважає, що прокурор не довів наявність заявлених ризиків передбачених ст.177 КПК України і неможливість застосування альтернативних, менш суворих запобіжних заходів, а суд прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, формально розглянувши клопотання прокурора не перевіривши обставини викладені у ньому.

Просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати запобіжний захід ОСОБА_7 не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження 11 листопада 2020 року в судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Також апеляційний суд вважає, що суд правильно встановив наявність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а отже з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин ОСОБА_7 може переховуватися від суду. Також суд першої інстанції послався на існування ризику можливого незаконного впливу на свідків. Крім того, ризик вчинення нового кримінального правопорушення на даний час також не втратив своєї актуальності.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та захисником і самим обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Інші доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на викладені мотиви.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4