ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/737/20 Справа № 185/6429/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
перекладача ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

24 червня 1980 року Калининським районним судом м. Горлівка Донецької області за ст. 94, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років;

20 квітня 2001 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 81, ст. 102, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 6 місяців із конфіскацією майна;

23 лютого 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. 27 квітня 2016 року умовно-достроково звільнений на строк 7 місяців 2 дні. Покарання відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання, тобто з 28 лютого 2017 року.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла до 21.06.2017 року) зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 28 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 26.02.2017 року ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знаходився в будинку АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_10 , куди також у денний час доби того ж дня прийшла ОСОБА_11 , в компанії з якою, під час сумісного часу проводження, втрьох - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на кухні даного будинку розпивали спиртні напої. У подальшому ОСОБА_11 лягла на ліжко, яке знаходилось на кухні у будинку АДРЕСА_2 , та заснула. У зв`язку з дефекацією ОСОБА_10 , який, знаходячись на кухні у будинку АДРЕСА_2 , не встиг вийти з будинку до туалету та мимоволі випорожнився на кухні у будинку, перед ліжком, де спала ОСОБА_11 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, від якої прокинулась ОСОБА_11 та яка продовжувалася приблизно протягом години, в ході якої ОСОБА_9 не дозволяв ОСОБА_10 приєднатися до їхньої зі ОСОБА_11 компанії та сумісно з ними розпивати спиртні напої. Будучи ображеним на заборони ОСОБА_9 щодо надання спиртного, ОСОБА_10 кинув в сторону ОСОБА_9 скляну пляшку, яку підняв з підлоги на кухні, та потрапив нею в голову ОСОБА_11 . Указаними діями ОСОБА_10 ускладнив конфліктну ситуацію з ОСОБА_9 та викликав таким чином ще більше обурення зі сторони ОСОБА_9 , який зажадав від ОСОБА_10 , щоб той заліз під ліжко, що знаходилось у вищевказаній кухні. Будучи наляканим агресією ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підкорився його вимогам, та приблизно о 19.05 год. 26.02.2017 року заліз під ліжко. Під час словесного конфлікту, який продовжувався між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи при цьому на кухні у будинку АДРЕСА_2 , будучи роздратованим поведінкою ОСОБА_10 , який не відмовчувався та відповідав образами на образи ОСОБА_9 , у останнього виник умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . Усвідомлюючи неспроможність ОСОБА_10 , як людини похилого віку, протистояти його діям у зв`язку з фізіологічною слабкістю, керуючись умислом на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на кухні у будинку АДРЕСА_2 , приблизно о 19.10 год. 26.02.2017 року, здійснивши захват за одежу ОСОБА_10 , витягнув останнього з-під ліжка та протягнув по підлозі. Продовжуючи свої протиправні дії, проявляючи жорстокість до беззахисної людини, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлено, з силою наніс лежачому на підлозі на кухні ОСОБА_10 приблизно 8-11 ударів ногами, взутими у гумові черевики, в область грудної клітини по передній поверхні (рівень перелому грудини), по правій та лівій поверхням грудної клітини, а також не менше трьох ударів ногами, взутими у гумові черевики, в область лівого плечового суглобу, тильної поверхні обох кистей ОСОБА_10 , після чого, байдуже ставлячись до безпорадного стану ОСОБА_10 , за використанням ножа, який знаходився на кухні у вищевказаному будинку на столі, утримуючи ніж в руці, умисно, з силою, наніс ОСОБА_10 удар в грудну клітину праворуч, та одразу ж, утримуючи ніж в руці, наніс другий удар ножем в грудну клітину праворуч. Тим самим ОСОБА_9 умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 . У результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_9 . ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини праворуч, яке переходить у рановий канал, що має напрямок спереду назад, зверху вниз, зліва направо, з ушкодженням по ходу ранового каналу: шкіри, підкірно-жирової клітковини, міжреберного м`язу в четвертому міжребер`ї по нижньому краю четвертого ребра з ушкодженням міжреберної артерії, пристінкової плеври, верхньої долі правої легені на глибину до 2,5 см.; крововиливи в м`яких тканинах по ходу ранового каналу, правосторонній гемоторакс об`ємом 1000 мл.; непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч з крововиливом по ходу ранового каналу, який закінчується в області тіла правого 5-го ребра; закритої травми грудної клітини з переломами 1, 2, 3 ребер по середньо-ключичній лінії, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер по під пахвовій лінії, крововиливами в міжреберних м`язах в області переломів; 2, 3, 4, 5, 6 ребер по середньо-ключичній лінії ліворуч без пошкодження пристінкової плеври, 5, 6, 7 ребер по під пахвовій лінії, 8, 9, 10 ребер по лопатковій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, крововиливи в міжреберні м`язи в місцях переломів ребер, 600 мл. крові в лівій плевральній порожнині, перелом верхньої третини грудини; синців тильної поверхні обох кистей та передньо - зовнішній поверхні лівого плечового суглобу. Стрес-синдром у наднирниках, плямисті крововиливи під ендокард. Встановлені тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути оскаржуваний вирок, мотивуючи такі вимоги тим, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази невідповідні фактичним обставинам справи, зокрема, ОСОБА_9 не погоджується із тим, що ОСОБА_12 із статусу обвинуваченої набула статусу свідка, її речі було вилучено через місяць після вчинення кримінального правопорушення, обвинуваченому на досудовому розслідуванні для впізнання пред`явили не те взуття, в якому була ОСОБА_12 , надані покази даним свідком проти ОСОБА_9 не відповідають дійсності, як і не відповідають дійсності надані ОСОБА_12 щодо себе. Також, обвинувачений вказує на те, що його попросили винести труп, після чого зробили зрізи з його нігтів та вилучили одяг, при цьому, на вказаних слідчих діях адвокат обвинуваченого присутній не був. Окрім цього, в своїй скарзі обвинувачений посилається на те, що до нього неналежним чином ставились під час досудового розслідування і судового провадження в суді першої інстанції, не реагували на його клопотання, утримували під час судового засіданні в камері не знімаючи з нього наручників, коло в обвинуваченого стався серцевий напад і він був непритомний, то його як річ закидували у камеру за руки та ноги і в такому стані доставляли в судові засідання, при цьому ніколи не повідомляли коли саме відбудеться наступне судове засідання.
Не погоджується обвинувачений і із наданою правовою допомогою йому під час судового провадження, зазначає, що його адвокат постійно ігнорував зустрічі, не з`являвся на консультації із ним, на слідчі дії також адвокат не приходив, обвинувачений бачив свого захисника декілька разів лише в судових засіданнях.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_9 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що призначене судом покарання через свою м`якість не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.
Фактично, на думку прокурора, суд належним чином не проаналізував дані, наявні у кримінальному провадженні, які мають правове значення при виборі виду покарання, і по суті не вмотивував, чому вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні у виді позбавлення волі на певний строк.
Так, прокурор в своїй скарзі зазначає, що судом під час прийняття рішення про призначення покарання, без належної правової оцінки залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, дані про особу, а саме: ОСОБА_9 24 червня 1980 року Калининским районним судом м. Горлівка Донецької області засуджено за вчинення злочинів передбачених ст. 94, ч.2 ст. 140 КК України (1960 року) та призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Надалі, 20 квітня 2001 року Павлоградським міським судом ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст. 81, ст. 102 КК України (1960 року). Крім того, 23 лютого 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. 27 квітня 2016 року умовно-достроково звільнений на строк 7 місяців 2 дні.
Тобто, судом належним чином не надано оцінку попереднім судимостям ОСОБА_9 , що характеризують ставлення підсудного до оточуючих, своїх вчинків, та результату виправлення останніх ОСОБА_9 .
Як вбачається із досліджених обставин, ОСОБА_9 у лютому 2017 року в третій раз вчинив умисне вбивство. Після 27 квітня 2016 коли відбулось умовно - дострокове звільнення від покарання, призначеного за вчинення умисного вбивства не пройшло й року, як ОСОБА_9 знову позбавляє життя людини похилого віку, а саме вчиняє зухвале вбивство ОСОБА_10 .
Разом з тим, судом недооцінені обставини, які обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також, судом не враховано, що ОСОБА_9 протягом всього свого життя провів приблизно 24 роки у місцях позбавлення волі із 58 прожитих років, та знову вчинив новий злочин. Вказане свідчить про те, що призначене ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк не достигало мети покарання - виправлення засудженого. Повторне призначення ОСОБА_9 такого ж виду покарання, на думку прокурора, фактично нівелює мету покарання та є безпідставним.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого прокурор в судовому засіданні заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, що інкримінованого йому органами досудового розслідування кримінального правопорушення він не вчиняв. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 заперечував.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що інкриміноване йому органами досудового розслідування кримінальне правопорушення, передбачене п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке його оскаржуваним вироком визнано винним та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, він не вчинював, то колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 , вважає їх безпідставними, надуманими та спрямованими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, виходячи із наступного.
Так, вина ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в ході судового провадження наявними в матеріалах справи наступними письмовими доказами.
Протоколом слідчого експерименту від 28.02.2017 року, під час проведення якого свідок ОСОБА_11 вказала при яких обставинах 26.02.2017 року, була заподіяна смерть ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок показала, що під час побиття потерпілого обвинувачений наносив удари ногою в бокову частину тіла в область ребер, в праву сторону, декілька разів, більше двох. Потім різко наніс удари в область грудної клітини ближче до шиї, зверху до низу, далі аналогічний удар в область грудної клітини, трішки нижче ніж перший. Потерпілий повернувся на правий бік. В цей час обвинувачений наніс 2-3 удари ногою по тілу, зверху донизу, в бокову частину, з лівої сторони. Потім потерпілий перевернувся на спину та залишався таким чином лежати на підлозі. Обвинувачений продовжував бити потерпілого, наніс не менш 10 ударів. Вона побачила у брюках обвинуваченого ніж, витягнула його, та кинула під ліжко. Свідок не бачила, щоб обвинувачений наносив ножем потерпілому удари. Потім вона нагріла воду та вилила на обличчя потерпілого, який не видавав жодних звуків. Потім вона разом з обвинуваченим продовжили випивати. Близько 21.00 год. обвинувачений пішов подивитися на потерпілого та повідомив їй, що той мертвий. Вона кудись відлучалася. Повернувшись, вона та обвинувачений лягли спати. Коли вона прокинулася вранці, то побачила, що тіло потерпілого лежало в іншому місці. Вважає, що обвинувачений міг його перетягнути.
Протоколом огляду та фото таблиці до нього від 28.02.2017 року, відповідно до якого під час огляду буд. АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено ніж та піджак, який належить ОСОБА_9 .
Протоколом огляду від 07.03.2017 року, та фототаблиці до нього, відповідно до якого, за участю спеціаліста, було оглянуто пакет, в якому знаходиться ніж, який долучено до матеріалів кримінального провадження.
Висновком експерта №2015 від 11.04.2017 року, відповідно до якого зроблено підсумки, що зі слідів з кров`ю на клинку ножа з чорною рукояткою, вилученого 27.02.2017 року в буд. АДРЕСА_2 ; зі слідів з кров`ю на рукоятці ножа, вилученого 28.02.2017 року в буд. АДРЕСА_2 отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипічні характеристики. Препарати ДНК, виділені зі слідів з кров`ю на клинку ножа з чорною рукояткою, вилученого 27.02.2017 року, являють собою ДНК чоловічої статевої належності, генотип яких співпадає з генотипом потерпілого ОСОБА_10 та відмінний від генотипів підозрюваного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 . ДНК вказаних слідів може походити від потерпілого ОСОБА_10 з ймовірністю не менше 99,9999963%. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,27*10'17. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,27 чоловіків на сто квадрильйонів. Походження вказаних слідів від підозрюваного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 виключається. Препарати ДНК, виділені зі слідів з кров`ю на рукоятці ножа, вилученого 28.02.2017 року, являють собою ДНК чоловічої статевої належності, генотип яких співпадає з генотипом підозрюваного ОСОБА_9 та відмінний від генотипів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 . ДНК вказаних слідів може походити від підозрюваного ОСОБА_9 з ймовірністю не менше 99,%. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,38*10'10. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,38 чоловіків на десять мільярдів. Походження вказаних слідів від потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 виключається. Препарати ДНК, виділені зі слідів з кров`ю на клинку канцелярського ножа, вилученого 27.02.2017 року, являють собою ДНК формально чоловічої статевої належності, генотип яких не встановлений. Висловитись про походження ДНК в них від певної особи, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , не можливо.
Висновком експерта №569-МК від 22.05.2017 року, відповідно до якого зроблено такі підсумки: "Досліджене пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні грудної клітини праворуч від трупа ОСОБА_10 , 1937 року народження, могло бути заподіяно клинком представленого на експертизу ножа №2, та не могло бути заподіяно ножами №1 та №3, у зв`язку з розбіжністю морфологічних ознак пошкодження та конструктивних особливостей досліджених ножів.
Висновком експерта №350 від 09.03.2017 року, відповідно до якого в трьох слідах на штанах, які належать ОСОБА_9 (об`єкти №№4,7,17) встановлена наявність крові людини, на парі чобіт, які належать ОСОБА_9 (об`єкти №№18- 25) встановлена наявність крові людини. Походженні крові на парі чобіт (об`єкти №№18-25), які належать ОСОБА_9 можливо від ОСОБА_10 , оскільки виявлені антигени, тобто В і Н властиві його груповій характеристиці крові.
Висновком експерта №117Д від 01.03.2017 року, відповідно до якого: "На підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , 1937 року народження, з огляду на відомі обставини справи, викладені в постанові про призначення додаткової судово-медичної експертизи, дані додаткових дослідження та у відповідності до поставлених запитань експерт приходить до наступних висновків: 1. Чи можливо за обставин, на які вказав під час проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_9 спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, в тому числі тих, які явилися причиною смерті? Відповідь: "локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_10 , а саме (сумісної травми грудної клітини, численні переломи ребер по різним анатомічним лініям ліворуч та праворуч з пошкодженням пристінкової плеври, перелом грудини, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини праворуч з пошкодженням верхньої долі правої легені), що призвели до настання смерті, суперечить механізму їх утворення на які вказує підозрюваний ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту.
Колегія суддів критично відносить до доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що потерпілого він не вбивав, а дане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_11 , оскільки вони протирічать дослідженим в ході судового розгляду судом першої інстанції письмовим доказам. Позицію обвинуваченого в суді про невизнання вини, суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб його захисту і бажання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, проте, така позиція обвинуваченого спростовується показаннями представника потерпілого, свідків обвинувачення, висновками проведених численних експертиз.
Доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_12 в ході досудового розслідування та судового провадження надала неправдиві покази, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки покази свідка ОСОБА_11 про скоєння злочину саме ОСОБА_9 співпадають з показами самого ОСОБА_9 про спір, який виник між ним та ОСОБА_10 та підтверджуються проведеними слідчими експериментами як з нею, так і з обвинуваченим, під час яких зазначені особи підтвердили факт находження в будинку саме їх та ОСОБА_10 , спір між останнім та обвинуваченим, та нанесення тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 , які знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті останнього.
Окрім того, в матеріалах кримінального провадження наявний протокол проведеного з обвинуваченим слідчого експерименту, останній з ним був ознайомлений, та зауважень до учасників слідчого експерименту у нього не було, що підтверджується оглянутим судом першої інстанції в судовому засіданні відеоматеріалом слідчого експерименту за участі обвинуваченого, де також останній в добровільній формі розповів та показав про обставини смерті ОСОБА_10 та психологічного тиску на обвинуваченого з боку слідчої не виявлено, а тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про тиск з боку працівників поліції, також є безпідставними, надуманими та направленими на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Доводи обвинуваченого стосовно проведення з ним слідчих дій за відсутності захисника спростовується матеріалами кримінального провадження, як безпідставні і доводи обвинуваченого щодо неналежного виконання захисником своїх обов`язків, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Що стосується доводів обвинуваченого про не розгляд його клопотань під час судового розгляду, то колегія суддів вважає їх надуманими та безпідставними, оскільки вони спростовуються журналами судових засідань та записами фіксування ходу судових засідань за допомогою технічних засобів.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно із вимогами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КПК України, згідно якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Так, відповідно до ст. 50, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й статне для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість, не відповідає обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.
Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи, однією з важливих гарантій здійснення права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів. У справах про злочини даного виду суди зобов`язані встановлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання.
При призначенні покарання відповідно до ст. ст. 65-69 КК України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вказані роз`яснення судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані не були, суд належним чином не проаналізував дані, наявні у кримінальному провадженні, які мають правове значення при визначенні виду покарання, не в повній мірі прийняв до уваги суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, особу винного, ступінь тяжкості вчиненого злочину та не навів в своєму рішенні підстав, з яких суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого, шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком на 15 років.
Так, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_9 належним чином не прийняв до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину, який посягає на життя та здоров`я людини, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, спосіб вчинення злочину, зокрема, умисне нанесення тілесних ушкоджень людині похилого віку, яка через свою слабкість не могла протистояти обвинуваченому, який наносив йому удари спочатку кулаками, ногами, а потім ножем, що свідчить про наявність умислу в ОСОБА_9 на протиправне заподіяння смерті потерпілому, обвинувачений усвідомлював злочинність своїх дій, розумів їх суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання.
Не врахував суд першої інстанції належним чином і дані про особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризуються негативно, раніше судимий, за аналогічні злочини проти життя та здоров`я людини, а саме: 24 червня 1980 року Калининским районним судом м. Горлівка Донецької області за вчинення злочинів передбачених ст. 94, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 20 квітня 2001 року Павлоградським міським судом засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 81, ст. 102 КК України (1960 року) та 23 лютого 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, а 24 квітня 2016 року був умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий строк 7 місяців 2 дні, однак, маючи непогашені та незняті в установленому законом порядку судимості вчинив новий умисний злочин умисне вбивство, незважаючи на те, що після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за умисне вбивство, ОСОБА_9 менше ніж через рік після звільнення знову вчинив умисне вбивство.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання за попередні вбивства у виді позбавлення волі на чітко визначений строк, держава надала обвинуваченому можливість виправитися, відбути покарання, звільнитись з місць позбавлення волі, соціально адаптуватися у суспільстві, працевлаштуватися, завести міцні соціальні зв`язки, родину та друзів, і в подальшому взаємодіяти із навколишнім суспільством як законослухняний громадянин. Однак, ОСОБА_9 надану державою, зокрема, попередніми вироками в частині призначення чітко визначеного строку відбування покарання, не використав та знову вчинив нове умисне вбивство, що свідчить про те, що покарання у виді позбавлення волі на чітко визначений термін не досягло мети виправлення, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.
Колегія суддів приходить до висновку, що така поведінка обвинуваченого свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі, а його відношення до скоєного свідчить про жорстокість, винятковий цинізм та уявлення обвинуваченого про безкарність його протиправних діянь і призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років за вчинене втретє умисне вбивство фактично нівелює мету покарання, є необґрунтованим і таким, що знову не сприятиме досягненню мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення в подальшому нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Поміж іншого, необхідно належним чином врахувати і поведінку обвинуваченого як після вчинення ним злочину, так і під час досудового слідства, судового провадження в суді першої інстанції та апеляційного розгляду, який проявляв зневагу до інших учасників процесу та складу суду, вибачення у представника потерпілого ОСОБА_9 не попросив, незважаючи на наявність беззаперечних доказів його вини, не лише не розкаявся у вчиненому, а й у своїх усних заявах на адресу суду та учасників судового розгляду вказував про цілковиту відсутність жалю з приводу скоєного, після вчинення злочину наміру надати будь-яку медичну допомогу, в тому числі викликати швидку медичну допомогу, що вказує на особливу небезпечність такої особи та її загрозу для суспільства, характеризує ОСОБА_9 як стійку антисоціальну особистість, схильну до жорстокості, безпідставного насильства, яка керується у своїй поведінці виключно власними інтересами, метою уникнення відповідальності за будь яку ціну.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку в цій частині, у зв`язку із необхідністю застосування більш суворого покарання.
При призначенні покарання колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжке, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів враховує поведінку ОСОБА_9 до вчинення караного діяння, а саме, що обвинувачений був тричі судимий за злочини проти життя та здоров`я до покарань у виді позбавлення волі строком на 14 років, 2 роки 6 місяців та 15 років, після звільнення з місць позбавлення волі менше, ніж через 1 рік вчинив нове умисне вбивство, що свідчить про те, що раніше призначені ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк не досягли мети його виправлення.
Також, колегія суддів враховую обставини, безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, який було вчинено у відношенні особи похилого віку, в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст.. 67 КК України є обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого.
Окрім цього, колегія суддів враховує поведінку ОСОБА_9 після вчинення злочину, який вину у вчиненні злочину не визнав, всіляко намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, не вжив заходів щодо відвернення негативних наслідків вчиненого злочину та відшкодування завданої шкоди.
Враховує колегія суддів і індивідуальні властивості ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я, родинний стан та спосіб життя, зокрема, що обвинувачений не одружений, дітей не має , ніколи не працював, системно зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння проявляв агресію, крайнє негативно характеризувався за місцем останнього проживання.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 необхідно застосувати виключний вид покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки позбавлення волі на певний строк не буде відповідати загальним засадам призначення покарання та його меті у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, як і не відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 50, 65 КК України, ст. ст. 404, 407, 409, 420, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі.
В іншій частині вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4