У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.09.2020 Справа №607/13341/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку ст. 107 КПК України розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31 липня 2019 про закриття кримінального провадження № 0000908,-

встановив:
ОСОБА_3 подала до слідчого судді скаргу на рішення слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській ОСОБА_4 у формі постанови від 31 липня 2019 про закриття кримінального провадження № 0000908.

В скарзі зазначено наступне: « Слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000908 від 29.03.2018р., відкритому на виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 від 15.03.2018 у справі №607/3502/18, якою зобов`язано слідчого Тернопільського ВП внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, викладені в моїй заяві від 19.02.2018 року, у якій я посилаюся на ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.384, ст.15 і ст.190, ч.ч.1,3,4 ст.358 КК України.
Постановою від 06 вересня 2018 року слідчим ОСОБА_6 було прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження.
Не погодившись із даною постановою у зв`язку із її передчасністю, оскільки в кримінальному провадженні не було здійснено відповідні необхідні слідчі дії (зокрема отримання оригіналу договору №1/15 від нібито 10.01.15р., який сторонами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було підписано «заднім» числом у вересні 2017 року), та з огляду на її очевидну незаконність, я оскаржила її до слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_9 від 11.12.2018 у справі №607/23080/18 мою вище згадану скаргу було задоволено, постанову ОСОБА_6 від 06.09.2018р. про закриття кримінального провадження скасовано й матеріали кримінального провадження скеровано до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області для подальшого здійснення досудового розслідування (Додаток 2).
07 липня 2020 року мною до слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області було подано «Клопотання про проведення слідчих дій», в якому я просила про наступне (Додаток 3):Звернутись до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до Договору №1/15, підписаного ОСОБА_7 (зареєстрований по АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_8 нібито 10 січня 2015 року (проживає по АДРЕСА_1 ) та надання дозволу на вилучення оригіналу такого договору із матеріалів цивільної справи №607/13271/17 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Прзначити у даному кримінальному провадженні криміналістичну технічну експертизу «Договору №1/15» від нібито 10.01.2015р., на вирішення якої поставити питання: Чи виготовлений рукописний текст (підписи сторін «Договору №1/15 від 10 січня 2015 року», укладеного ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо магазину (нежитлового приміщення) по АДРЕСА_2 ) у той час, яким датований документ, тобто 10 січня 2015р., чи у вересні 2017 року?»
Листом від 22.07.2020р. №В-66/6/2416-2020 Тернопільського ВП (Додаток 4) мене було повідомлено про те, що ще 31.07.2019 року, незазначеною у даному листі особою, було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000908 від 29.03.2018р.
За «доброю традицією» копія вище згаданого рішення про закриття кримінального провадження мені не надсилалась, що саме по собі вже вказує на усвідомлення особою, яка його прийняла, незаконності своїх дій. Відтак 24.07.2020 року мною до Тернопільського ВП була подана «Заява про видачу копії рішення про закриття кримінального провадження» (Додаток 5), після чого 27.07.2020 року я отримала копію оскаржуваної мною у даній скарзі «Постанови про закриття кримінального провадження» від 31 липня 2020 року, відповідно до якої слідчим СВ Тернопільського ВП ОСОБА_4 було закрите кримінальне провадження №0000908 від 29.03.2018р. (Додаток 6).
З урахуванням того, що копію постанови слідчого ОСОБА_4 від 31.07.2019 року про закриття кримінального провадження №0000908 від 29.03.2018р. мною отримано лише 27.07.2020 року, дана моя скарга на цю постанову подається в межах встановленого нормами КПК 10-и денного строку від дати її отримання
Внаслідок ознайомлення із змістом оскаржуваної мною постанови слідчого ОСОБА_4 від 31.07.2019р. про закриття даного кримінального провадження, мною було встановлено, що жодні слідчі дії даним слідчим не здійснювались, оскільки його постанова є точною копією (лише із заміною прізвища слідчого Харкавого на ОСОБА_10 ) СКАСОВАНОЇ СЛІДЧИМ СУДДЕЮ ОСОБА_11 . УХВАЛОЮ ВІД 11.12.2018Р. постанови про закриття кримінального провадження слідчого ОСОБА_6 від 06.09.2019р.

У справі ЄСПЛ, практика якого є частиною національного законодавства України, «Риженко проти України» (заява № 55902/11, від 30.07.2015 р.), наголосив, що повернення справи на дорозслідування прокуратурою і судом свідчить про серйозні недоліки розслідування.

Так, скасовуючи постанову ОСОБА_6 , слідчий суддя ОСОБА_9 у своїй ухвалі від 11.12.2018р. вказала на наступне «Всупереч наведеним нормам Закону, оскаржувана постанова слідчого є не вмотивованою, передчасною та такою, що не ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах, враховуючи наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000908, 21 травня 2018 року ОСОБА_3 подала до слідчого клопотання про проведення слідчих дій, яке, згідно відповіді слідчого, було задоволено. ОСОБА_3 просила звернутися до слідчого суді із клопотанням про тимчасовий доступ до договору №1/15 та призначення у вказаному провадженні експертизи. Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні зазначенні клопотання слідчого та рішення слідчого судді за результатами їх розгляду.

Крім цього, 02 серпня 2018 року заступником начальника ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 направлено запит начальнику ГТУ юстиції в Тернопільській області щодо надання інформації відносно державного реєстратора ОСОБА_13 , проте відповіді на вказаний запит в матеріалах кримінального провадження немає.

Також, слід зазначити, що посилання слідчого у мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження від 06 вересня 2018 року на елементи складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України є хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 384 КК України, злочином визнається завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках. Частина друга вказаної статті передбачає кримінальну відповідальність за ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Вищевказане слідчим ОСОБА_6 , під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження не враховано.

Беручи до уваги викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час оскаржувана постанова слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 06 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000908 від 29 березня 2018 року, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.384 КК України підлягає скасуванню.

При проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів для встановлення об`єктивної істини, в повному обсязі провести необхідні слідчі дії, усунути недоліки, які наведені у мотивувальній частині вказаної ухвали, за результатом чого необхідно прийняти законне та обґрунтоване рішення».

Окремо хочу звернути увагу слідчого судді на нерозслідування у даному кримінальному провадженні факту подання адвокатом ОСОБА_14 у цивільні справу №607/12803/17 Тернопільського міськрайонного суду ПІДРОБЛЕНОГО ДОКАЗУ - листа державного реєстратора ОСОБА_13 від 28.12.2017р.

Зокрема органом досудового розслідування ну ніяк не вдається отримати інформацію щодо того, чи мав пан ОСОБА_13 станом на 28.12.2017р. (станом на дату підписання ним вище згаданого листа із сумнівного характеру роз`ясненнями норм права у сфері державної реєстрації прав власності) повноваження державного реєстратора, чи не мав.

Нещодавно мною самостійно було отримано докази того, що станом на 28.12.2017р. пан ОСОБА_13 вже не перебував на посаді державного реєстратора, а відтак і не мав права надавати відповідь на адвокатський запит ОСОБА_14 (я взагалі не впевнена, що це сам ОСОБА_14 «від імені» ОСОБА_13 не виготовив собі його відповідь від 28.12.17р.).

Маю на увазі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року у справі №819/2341/17 (Додаток 8), яке я випадково знайшла в Єдиному державному реєстрі судових рішень вивчаючи судову практику, в якому щодо особи ОСОБА_13 встановлені наступні обставини:

«Відповідач - державний реєстратор ОСОБА_13 в судове засідання повторно не прибув, не зважаючи на застосування до нього ухвалою суду від 15.03.2018 заходу процесуального примусу у вигляді приводу у судове засідання 13.04.2018. Через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду 06.04.2018 ОСОБА_13 подано пояснення, у яких зазначено, що він звільнений з посади державного реєстратора Тернопільської філії комунального підприємства "Центр реєстрації права" Корецької районної ради Рівненської області 27.12.2017, а тому не може бути відповідачем у даній справі, матеріали реєстраційної справи здані ним в архів відділу державних реєстраторів Тернопільської міської ради. Крім того, вказує, що він є інвалідом третьої групи з дитинства, відтак до нього не може бути застосований привід до суду».

Окрім того не можу погодитись із висновком слідчого ОСОБА_4 про те, що підроблення договору №1/15 від нібито 10.01.2015р. (насправді виготовленого у вересні 2017р.) не містить ознак злочину за ст.358 ККУ, оскільки він підписаний фізичними особами, позаяк норми КК України свідчать про інше. Так, в примітці до ст. 358 ККУ наведено наступне визначення офіційного документу: «Під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити». Оскільки договір 1/15 від нібито 10.01.2015р. (насправді виготовлений у вересні 2017р.), підписаний ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , останній намагався використати як єдину підставу свого позову до мене і ОСОБА_8 у справі №607/12803/17 Тернопільського міськрайонного суду для визнання за ним права власності на моє майно, і його існування навіть стало підставою для обмеження судом у вказаній справі ухвалою від 22.11.2017р. моїх прав власності на нерухоме майно вартістю майже 5 мільйонів гривень аж по 06 березня 2019р., то очевидним є те, що цей договір здатний спричинити наслідки правового характеру (та вже і спричинив) та може, і був використаний, як доказ у судовій справі.

Також звертаю увагу слідчого судді, що склад злочину, передбаченого ч.1 ст.384 ККУ складає надання суду БУДЬ-ЯКОГО ПІДРОБЛЕНОГО ДОКАЗУ, НАВІТЬ ЯКЩО ЦЕЙ ДОКАЗ НЕ МІСТИТЬ ОЗНАК ДОКУМЕНТУ.

Отже, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000908 від 29.03.2018р. фактично не проводилось, а лише імітувалось, оскільки органом досудового розслідування не встановлено дійсні обставини даного кримінального провадження, не надано жодної оцінки багато чисельним поданим мною письмовим доказам, не здійснено слідчих дій, зазначених у моєму задоволеному слідчим клопотанні про проведення слідчих дій ЩЕ ВІД 21.05.2018р. Відтак оскаржена мною постанова слідчого ОСОБА_4 від 31.07.2019р. про закриття кримінального провадження №0000908 від 29.03.2018р. є передчасною, абсолютно необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає до скасування».

ОСОБА_3 подала до суду клопотання про розгляд скарги за відсутності сторони скаржника.

Слідчий надав матеріали кримінального провадження №0000908, але в судове засідання не прибув, однак з метою забезпечення розумності строків в контексті вимог ст. 28 КПК України, слідчий суддя прийшов до переконання про розгляд скарги за відсутності слідчого, оскільки він був повідомлений завчасно та належними чином.

Враховуючи викладені обставини розгляд скарги проводився на підставі статті 107 КПК України.

Ознайомившись із скаргою з додатками, та наданими матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст.55 Конституції України права людини захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31 липня 2019 року кримінальне провадження №0000908 закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Копію вказаної постанови скаржником отримано 27 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із змісту скарги та матеріалів долучених до неї вбачається, що в ході кримінального було винесено постанову слідчим ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, однак її було оскаржено до слідчого судді. Скасовуючи постанову ОСОБА_6 , слідчий суддя у своїй ухвалі від 11.12.2018р. вказала, що прийняте слідчим рішення про закриття кримінального провадження є передчасним а постанова невмотивованою.

Крім цього із змісту скарги та матеріалів долучених до неї вбачається, що органом досудового розслідування не вирішено клопотання заявлені ОСОБА_3 по суті.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що оскаржувана постанова слідчого по свої суті та змісту ідентична до постанови слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 08.09.2018р., яка була скасована ухвалою слідчого судді, із чого слідує висновок, що орган досудового розслідування після скасування постанови про закриття кримінального провадження не встановлював нових обставин.

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Із змісту ст. 110 КПК України вбачається, що постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки вона належним чином не вмотивована, у ній не наведено обґрунтування з посиланням на зміст обставин кримінального провадження, які стали підставою для прийняття такого рішення.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

З огляду на вищевикладені обставини слідчий суддя приходить до переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною та не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Проаналізувавши наведене у сукупності слідчий суддя вважає, що скарга підлягає до задоволення

Керуючись статтями 8, 55, 129 Конституції України, 3, 9, 38, 110 284, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 31 липня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000908, скасувати

Матеріали кримінального провадження №0000908, направити до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області для вирішення питання про подальше розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1