Справа № 936/276/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/657/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 , -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 40 днів, тобто до 02.06.2020 року до 17.00 год. включно.
Визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, покладених КПК України у розмірі 1 786 700грн. У разі внесення застави ухвалено покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки: 1) прибувати до суду згідно повісток про час та місце розгляду справи; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Не погоджуючись із цією ухвалою обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, змінити продовжений йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із покладенням обов`язків згідно ч.5 ст.194 КПК України. Свої апеляційні вимоги ОСОБА_6 мотивує тим, що прокурор не надав суду жодного доказу на підтвердження наявності заявлених ризиків, передбачених ч.2 ст.177 КПК України. Вказує, що прокурор не обґрунтував неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Вважає, що клопотання прокурора подано з грубим порушення вимог КПК України, до такого не долучено докази на обґрунтування даного клопотання. Крім цього, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу не було йому вручено вчасно до судового розгляду, а отже він був позбавлений можливості підготуватись та спростувати наведені у клопотанні обставини. Наведені порушення залишено поза увагою суду першої інстанції. Вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК України. В апеляційній скарзі обвинувачений покликається на положення ст. 5 Конвенції та практику Європейського суду щодо продовження строку тримання особи під вартою та доведеності поза розумним сумнівом існування заявлених процесуальних ризиків. Апелянт вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може забезпечити виконання покладених обов`язків, а сама по собі тяжкість злочину та переховування обвинуваченого від суду з підстав можливого суворого судового рішення, не може бути підставою для тримання особи під вартою.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив подану апеляційну скаргу, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно із ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України. Максимальна міра покарання, за інкриміновані обвинуваченому злочини становить дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не відпали і не зменшилися. Зокрема, обвинувачений може незаконного впливати на свідків, оскільки на день постановлення оскаржуваної ухвали не всі свідки допитані.
Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
При цьому, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою визначено обвинуваченому розмір застави, що є альтернативним запобіжним заходом, і який, на переконання колегії суддів, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе запобігти заявленим ризикам.
Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 та керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий:

Судді: