Провадження № 11-кп/824/1734/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року, яким
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого
- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн.,

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2018 за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.
21 серпня 2019 року приблизно о 23.00 год., ОСОБА_7 знаходячись в салоні автомобіля таксі марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по проспекту Перемоги в напрямку станції метро «Шулявська» у м. Києві, вирішив повторно відкрито викрасти чуже майно, що належить ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна з корисливою метою, ОСОБА_7 приблизно о 23 год. 30 хв. 21 серпня 2019 року перебуваючи в салоні автомобіля таксі марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по проспекту Перемоги в напрямку станції метро «Шулявська» у м. Києві відкрито викрав з сумки ОСОБА_9 , яка знаходилась при ньому, грошові кошти в сумі 13000 грн. та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нове рішення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при винесені вироку належним чином не врахував пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо його перебування на обліку у лікаря-психіатра, не призначив експертизу для визначення психічного стану обвинуваченого та не залучив захисника, чим на думку апелянта допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, є корисливим, обставини вчинення кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди, яка не відшкодована, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано визнання вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом першої інстанції не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, не працює, на спеціальних обліках, а саме під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та у лікаря психіатра не перебуває, за останнім місцем навчання характеризується посередньо. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах, установлених санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, про те, що судом першої інстанції при винесені вироку не було враховано пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його перебування на обліку у лікаря-психіатра, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними та такими що не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, в тому числі і дані Київського міського неврологічного диспансеру №1 ТМО «Психіатрія» у місті Києві відповідно до яких ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.42).
Також колегія суддів не вбачає порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , який будучи повідомленим про свої права та обов`язки будь-яких клопотань, в тому числі і про залучення захисника під час судового розгляду в суді першої інстанції не заявляв (а.с. 41, 59-61).
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 захисником ОСОБА_8 до апеляційного суду не надано і в ході судового засідання апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4