Провадження № 11-кп/4820/654/20
Справа № 671/675/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 289, ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 187, Доповідач ОСОБА_2
ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 129 КК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000484 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України:
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року), ч.1 ст.122 КК України, ч.2 ст.186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року), ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання:
- за ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців;
- за ч.1 ст. 186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року) - у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч.2 ст.186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року) - у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік;
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 22.12.2018 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 2288 грн. документально підтверджені витрати на залучення експерта.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст.146, ч.1 ст. 129 КК України та виправдано:
- за ч.3 ст. 289 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.2 ст. 146 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.1 ст. 129 КК України - оскільки встановлена відсутність в його діях складу злочину.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Писарівка Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого охоронцем підприємства «Волочиська швейна фабрика», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 19.10.2009 року вироком Волочиського районного суду Хмельницької області за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.3, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільненого від відбування цього покарання на підставі ст.104 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців;
- 19.04.2011 року вироком Волочиського районного суду Хмельницької області за ст.ст. 122 ч.1, 296 ч.1, 70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці; ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 29.11.2012 року невідбута частина покарання на підставі ст. 82 КК України замінена на покарання у виді виправних робіт на строк 10 місяців 10 днів з утриманням в дохід держави 20% заробітку (знятий з обліку 8.01.2014 року по відбуттю строку покарання),
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з 22.12.2018 року по 17.08.2020 року зараховано в строк покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі та визнано таким, що відбув призначене покарання.
ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст.146, ч.1 ст. 129 КК України та виправдано:
- за ч.3 ст. 289 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.2 ст. 146 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.1 ст. 129 КК України - оскільки встановлена відсутність в його діях складу злочину.
Запобіжний захід скасовано.
ОСОБА_9 звільнено з-під варти з зали суду.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Писарівка Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого в силу ст. 89 КК України:

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з 22.12.2018 року по 17.08.2020 року зараховано в строк покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі та визнано таким, що відбув призначене покарання.
ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст.146, ч.1 ст. 129 КК України та виправдано:
- за ч.3 ст. 289 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.2 ст. 146 КК України - оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачуються,
- за ч.1 ст. 129 КК України - оскільки встановлена відсутність в його діях складу злочину.
Запобіжний захід скасовано.
ОСОБА_10 звільнено з-під варти з зали суду.
Постановлено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 27.12.2018 року на речові докази.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 21.12.2018 року біля 23 год. 00 хв. в автомобілі марки «Ford» моделі «Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився перебуваючий в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 , і на якому він разом з перебуваючими в стані алкогольного сп`яніння обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і потерпілим ОСОБА_11 автодорогою Р-48 рухались в напрямку м. Теофіполь Хмельницької області, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 виник конфлікт. ОСОБА_9 зупинив керований ним автомобіль на узбіччі цієї автодороги на відрізку між населеними пунктами с. Купіль Волочиського району Хмельницької області та смт. Базалія Теофіпольського району Хмельницької області, де усі покинули салон автомобіля.
Стоячи позаду потерпілого, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, своєю рукою зірвав з шиї останнього срібний ланцюжок вартістю 2820 грн. 57 коп. та срібний хрестик вартістю 260 грн. 93 коп., відкрито викравши таким чином належне ОСОБА_11 майно загальною вартістю 3081 грн. 50 коп.
Після цього обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесли ОСОБА_11 множинні удари руками та ногами в голову та інші частини тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді : струсу головного мозку, припухлості м`яких тканин обличчя, крововиливів навколо обох очей, крововиливів під кон`юктиву обох очей, припухлості обох губ, крововиливів в ділянці обох вушних раковин, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також припухлості м`яких тканин в ділянці грудної клітки та перелому ребра, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, після чого усі разом сіли в салон вказаного автомобіля та продовжили рух.
В період часу з 23 год. 05 хв. по 23 год. 10 хв. 21.12.2018 року перебуваючий у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , який знаходився поряд із потерпілим ОСОБА_11 на задньому сидінні автомобіля «Ford» моделі «Escort» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався по автодорозі Р-48 неподалік смт. Базалія Теофіпольського району Хмельницької області, діючи умисно, з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, із внутрішньої правої кишені куртки ОСОБА_11 повторно відкрито викрав : гаманець вартістю 391 грн. 07 коп., у якому знаходились посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Ford», моделі «Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховий поліс на вказаний автомобіль, грошові кошти в сумі 1005 грн., 1 долар США, що відповідно до курсу НБУ становить 27 грн. 57 коп., а всього майна загальною вартістю 1423 грн. 64 коп., а також офіційний документ - належну ОСОБА_11 банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» номер НОМЕР_2 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, який кримінальне провадження відносно нього за ч.1 ст. 186 КК України закрити за недоведеністю і зменшити міру покарання.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а в судових засіданнях не здобуто достатніх доказів, які б доводили вчинення ним злочину, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 186 КК України. Вказує, що не крав жодного майна у потерпілого та наміру на це у нього не було.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що він має постійне місце проживання, є учасником бойових дій та має нагороди, на утриманні троє неповнолітніх дітей, частково визнає свою вину.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду та його заперечення щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122, ч.ч.1, 2 ст.186, ч.1 ст. 357 КК України, тобто у вчиненні злочинів, за які він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Вирок суду стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за які їх засуджено та призначено покарання, колегією суддів не переглядається, оскільки ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 ч.1 ст. 357 КК України, в апеляційній скарзі апелянтом не оспорюється, а тому в цій частині вирок суду колегією суддів не переглядається.

Також, колегією суддів не переглядається вирок суду в частині визнання не винуватими обвинувачених за ч.1 ст. 129, ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, оскільки учасниками кримінального провадження дані обставини не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст.186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року), як відкрите викрадення чужого майна (грабіж); а за ч.2 ст. 186 КК України (в редакції Закону №270 від 15.04.2008 року), як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В суді першої інстанції обвинувачені вказували, що у вказаний вечір усі вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, за кермом автомобіля перебував ОСОБА_9 , так як потерпілий знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Їхали у м. Теофіполь до знайомого потерпілого ОСОБА_12 , який, зі слів останнього, міг допомогти у призові ОСОБА_9 на військову службу. Під час руху в автомобілі між ОСОБА_8 та потерпілим виник конфлікт, вони почали між собою битись. ОСОБА_9 зупинив автомобіль, усі вийшли на вулицю. Джафаров з потерпілим продовжували битись, а вони - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розбороняли їх, розштовхуючи та наносячи удари обом. Після цього усі сіли в автомобіль та продовжили рух. У ОСОБА_13 потерпілий телефонував до свого знайомого, проте той не відповідав, тому вони поїхали назад, при цьому за кермом автомобіля був уже потерпілий, який трохи протверезів. По дорозі вони заснули, а прокинулись коли їх розбудили працівники поліції, при цьому потерпілого в автомобілі не було і коли він покинув автомобіль вони не бачили.
Суд першої інстанції повною мірою перевірив такі твердження обвинуваченого, навів спростування таких доводів, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, вказують про намагання уникнути настання відповідальності за вчинене.

Потерпілий в суді першої інстанції вказував, що у вказаний час біля озера неподалік смт. Базалія обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 силою витягли його з автомобіля. Той хто стояв позаду нього з прикладанням сили зірвав у нього ж шиї срібного ланцюжка з срібним хрестиком. Хтось із обвинувачених збив його з ніг і усі разом нанесли йому численні удари руками та ногами в голову та інші частини тіла, заподіявши вказані тілесні ушкодження. Після цього обвинувачені помістили його на заднє сидіння салону вказаного автомобіля, ОСОБА_8 сів поряд з ним, ОСОБА_10 на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_9 за кермо та продовжили рух вказаним транспортним засобом. Як тільки автомобіль відновив рух, ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком в тулуб та своєю рукою із внутрішньої правої кишені його - ОСОБА_11 куртки забрав гаманець, у якому знаходились посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс, грошові кошти в сумі 1005 грн., 1 долар США та банківська картка «ПриватБанк». Коли вони прибули в смт. Теофіполь, то ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ходили до банкомату і намагались зняти кошти з його банківської картки, однак з невідомих йому причин не змогли цього зробити. По дорозі назад обвинувачені зупиняли автомобіль купували горілку та вживали її, а також заставили його випити. Коли виїхали на автодорогу сполученням Волочиськ Хмельницький, неподалік с. Бокиївка автомобіль заглох. Під приводом пошуку пального він пішов на автозаправку, де попросив людей, які там працювали, викликати працівників поліції і швидку допомогу.
Протоколом огляду місця події від 22.12.2018 року, фото таблиці до нього та відеозапису цієї слідчої дії підтверджується, що у автомобілі марки «Ford» моделі «Escort» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 виявлений на узбіччі автодороги М-12 (297 км +500 м в напрямку м. Хмельницького), в салоні якого виявлено пластикову картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , чотири банківські чеки «Райфайзен банк Аваль».
Згідно чеку, роздрукованого банкоматом «Райфайзен банк Аваль», 22.12.2018 року о 01 год. 13 хв. встановлено, що була спроба зняти грошові кошти з банківської картки № НОМЕР_3 в банкоматі АО1О5926, що по вул. Заводській, 9 , однак грошові кошти не видано через перевищення денного ліміту.
Відповідно до відеозапису, зробленого камерами відеоспостереження банкомату №5926, розташованого по вул. Заводській,9 в м. Теофіполі Хмельницького області, тимчасовий доступ до якого надано ухвалою слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.01.2019 року, підтверджується, що 22.12.2018 року о 1 год. 09 хв. до вказаного банкомату підійшло двоє осіб, які до 1 год. 18 хв. проводили операції у вказаному банкоматі.
В судовому засіданні, як видно з вироку суду, обвинувачені підтверджували ті обставини, які повідомляв потерпілий, що до вказаного банкомату для зняття коштів, із банківської картки ходили обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Роздруківкою, виданої ПАТ «Райфайзен банк Аваль» на підставі ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.01.2019 року підтверджується, що в даному банкоматі в період часу з 1 год. 09 хв. по 1 год. 16 хв. 22.12.2018 року здійснено 6 операцій за допомогою банківської картки № НОМЕР_2 .
Згідно роздруківки руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 , отриманої на підставі ухвали слідчого судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 31.01.2019 року встановлено, що в банкоматі АО1О5926, розташованого по вул. Заводській,9 в м. Теофіполі Хмельницького області з вказаного рахунку 22.12.2018 року в 00 год. 00 хв. відбулось списання грошових коштів в сумі 5000 грн., а 22.12.2018 року о 23 год. 59 хв. через цей же банкомат - повернення цих коштів на вказаний рахунок.
Протоколом затримання від 22.12.2018 року та доданим відеозаписом підтверджується, що у ОСОБА_8 під час затримання виявлено та вилучено ланцюжок сірого кольору з хрестиком. Саме цей ланцюжок з хрестиком під час пред`явлення речей для впізнання за фотознімками, що зафіксовано у протоколі цієї слідчої дії від 15.01.2019 року, впізнав потерпілий ОСОБА_11 як свій, якого у нього з шиї зірвав хтось з обвинувачених.
Згідно акту експертної комісії Західного казенного підприємства пробірного контролю №1 від 28.02.2019 року встановлено, що ланцюжок та хрестик виготовлені із срібла 925 проби, масою, відповідно, 25,7 г та 2,51 г.; а згідно висновку експерта №12.-0037:19 від 11.03.2019 року станом на 21.12.2018 року ринкова вартість цього бувшого у використанні срібного ланцюжка могла становити 2820 грн. 57 коп., а ринкова вартість цього бувшого у використанні срібного хрестика могла становити 260 грн. 93 коп.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції вказував, що взимку 2018 - 2019 року неподалік с. Базалія на проїзній частині автодороги, в напрямку до м. Волочиська, він знайшов гаманець коричневого кольору, в якому знаходились грошові кошти (5 грн. та 1 долар США), картки в кількості біля 5 шт., військовий квиток, документи на автомобіль та страховий поліс. Він зателефонував на номер телефону, який було зазначено у страховому полісі. Слухавку підняла жінка, яка повідомила, що знає власника цих документів. Через декілька днів до нього в смт. Білогір`я приїхав потерпілий власник документів, якому він відав йому знайдене.
Протоколом слідчого експерименту від 04.02.2019 року та доданими фототаблицями зафіксовано, що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_17 показав місце неподалік 123 км. автодороги Р 48, де він 22.12.2018 року біля 8 год. 00 хв. знайшов гаманець з вказаними речами та документами.
Згідно письмової заяви потерпілого ОСОБА_11 від 15.01.2019 року та протоколу огляду від 16.01.2019 року останній добровільно видав слідчому посвідчення водія серії НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «Ford» моделі «Escort» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_5 , згідно якого власником цього транспортного засобу є ОСОБА_11 , страховий поліс на цей автомобіль із картонним корінцем до нього, медичну довідку на ім`я ОСОБА_11 , пластикову картку «Всеукраїнське об`єднання учасників АТО» ім`я ОСОБА_11 , три ікони, одну банкноту номіналом 5 грн. серії СД №0782526, одну банкноту номіналом 1 долар США Е20049461Е, гаманець.
Вищевказані речі, грошові кошти та документи потерпілому ОСОБА_11 були повернуті свідок ОСОБА_16 .
Висновком експерта №12.-0037:19 від 11.03.2019 року підтверджується, що станом на 21.12.2018 року ринкова вартість гаманця могла становити 391 грн. 07 коп.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі, що він не крав речей та майна у потерпілого, не можуть бути враховані, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження та послідовним показанням потерпілого, які суд першої інстанції в цій частині визнав обґрунтованими, з чим погоджується колегія суддів.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_8 зірвав з шиї потерпілого срібний ланцюжок зі срібним хрестиком, який в подальшому був вилучений у обвинуваченого під час його затримання. Крім того обвинувачений ОСОБА_8 заволодів гаманцем потерпілого, грошовими коштами та банківською карткою, з якої обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 намагались зняти грошові кошти у банкоматі.
Таким чином, злочини які були вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 являються, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та в подальшому такі дії обвинуваченого були вчиненні повторно, а тому суд першої інстанції їх вірно кваліфікував за ч.ч.1, 2 ст. 186 КК України.

Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 злочинів, за які його засуджено, тому доводи апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 186 КК України, не беруться до уваги, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також, судом враховано, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, приймав безпосередню участь в АТО, являється ветераном війни-учасником бойових дій.
Обставиною, яка б пом`якшували покарання ОСОБА_8 судом визнано його безпосередню участь в АТО. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.122, ч.ч.1, 2, ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України з визначенням остаточного покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Призначене остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, буде необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді