ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3075/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, м. Берислав, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 190 КК України - у виді 1 року обмеження волі;
за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі;
За сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 11.12.2019 року.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 11.12.2019року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком, залишено раніше обрану - тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи №25732 від 25.11.2019року у розмірі 785,00грн. та експертизи №13875 від 09.07.2019року у розмірі 942,00грн., а всього: 1727,00грн.
Вирішено долю речових доказів до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 06.06.2019 року, близько о 21 годині 30 хвилин, точний час під час судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, поблизу будинку № 52 разом з неповнолітнім ОСОБА_9 , 2003 року народження, з яким перебував у приятельських відносинах. Далі ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів з прямим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, рід надуманим приводом телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_9 його мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy J1» вартістю згідно судово-товарознавчої експертизи № 13875 від 09.07.2019 року 1 343,49 грн., ОСОБА_9 довіряючи йому, не підозрюючи про його злочинний намір, передав останньому вищевказаний мобільний телефон. ОСОБА_7 , достовірно розуміючи, що наміру повертати майно він не має, під виглядом розмови по мобільному телефону, відійшов за вказаний будинок, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з місця скоєння злочину зник, обернувши вказаний мобільний телефон на свою користь, та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальний збиток ОСОБА_9 , на вказану суму.
Крім того, 26.10.2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, більш точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 2 по вулиці Гарібальді в м. Харкові, зустрів раніше знайомих йому неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де у ОСОБА_7 виник конфлікт з ОСОБА_11 щодо викрадення його мобільного телефону, після чого ОСОБА_11 пішов. Далі, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи рішуче, підійшов до малолітнього ОСОБА_10 , 2008 року народження, та знаходячись обличчям до обличчя ривком зірвав рюкзак з малолітнього ОСОБА_10 , з якого дістав мобільний телефон Samsung Galaxy J510Н, вартістю, згідно висновку експерта № 25732 від 25.11.2019 року 1650,00 грн., та з метою подолання волі до опору малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , висловив погрозу фізичною розправою малолітньому ОСОБА_10 , а саме погрозою застосування тілесних ушкоджень останньому, щоб він в подальшому його не виказав і сказав, що загубив свій мобільний телефон. Після чого, забравши телефон, ОСОБА_7 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В результаті противоправних дій ОСОБА_7 малолітньому потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на суму 1650,00грн.
Прокурор від поданої апеляційної скарги відмовився.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок в частині призначеного покарання змінити, вважаючи його надто суворим, та росить пом`якшити йому покарання на 1 рік.
В обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що вину визнав в повному обсязі, проживає разом з матір`ю, має професію столяра, раніше не судимий.
Також вказує, що не був обізнаний, стосовно віку потерпілих.
Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, вважає вирок районного суду надто суворим, просить вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки застосувавши до нього положень ст.75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що обвинувачений має ряд пом`якшуючих обставин, а саме щиро розкаявся, визнав вину, сприяв розкриттю злочину, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти поданих стороною захисту апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд вказаних вимог дотримався.
Так судом першої інстанції враховано, що ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким.
Також судом враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює.
У якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину щодо малолітнього.
Враховуючи наведені дані суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства.
Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на ряд обставин які вони вважають такими, що пом`якшують покарання та свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, посилання сторони захисту на щире каяття обвинуваченого є безпідставним, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що обвинувачений демонстрував відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому висловлював, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, намагався відшкодувати завдані злочином збитки, бажав виправити наслідки вчиненого.

Разом з тим факт щирого каяття ОСОБА_7 не знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на сталі соціальні зв`язки обвинуваченого не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки названа обставина не була для обвинуваченого перепоною вчиняти кримінальні правопорушення.

Таким чином вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та є достатнім для досягнення цілей покарання, визначених у ст. 50 КК України.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційних скарг щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.

Підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання за доводами апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

За таких обставин вирок суду є законним та обґрунтованим а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий Судді