ЄУН № 314/1061/20
пр. № 1-кп/336/514/2019
УХВАЛА
Іменем України
19 серпня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , розглянувши в закритому судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не одруженого, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у скоєнні злочинів, передбачених ст. 152 ч. 4, ст. 125 ч. 2КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду перебуває кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 152 ч. 4, ст. 125 ч. 2 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, вказуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні двох злочинів, один з яких є особливо тяжким та скоєний щодо малолітньої особи, він знає де проживають потерпілі та свідки, що не виключає незаконного впливу на них. З цих саме підстав прокурор заперечила проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений та захисник заперечували проти заявленого клопотання, вказуючи, що просять обвинуваченому обрати більш м?який запобіжний захід домашній арешт за адресою: , адже він проживає за іншою адресою, ніж свідки та потерпілі. Вказували, що обвинувачений має на утриманні чотирьох дітей та його цивільна дружина наразі вагітна. Обвинувачений вказав, що вину у скоєнні злочинів не визнає, впливати на свідків та потерпілих наміру не має, бажає брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей.

Потерпіла та законний представник неповнолітньої потерпілої підтримали клопотання прокурора, заперечили проти клопотання захисника. Законний представник неповнолітньої потерпілої вказала, що під час судового засідання після видалення суду обвинувачений висловлював на її адресу погрози. Крім того, ОСОБА_9 вказувала, що місце, де ОСОБА_6 просить йому обрати домашній арешт, знаходиться достатньо близько від них, а саме в двох кілометрах, тож вони не будуть убезпечені від можливості здійснення незаконного впливу з боку обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд виходить з наступного.

Ухвалою суду ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 серпня 2020 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Необхідність забезпечення допиту свідків та потерпілих та виключення впливу на них також враховується судом при вирішенні клопотання, адже обвинуваченому достеменно відомі адреси проживання як потерпілих, так і свідків у кримінальному провадженні, що не виключає можливості такого впливу.
При цьому суд враховує зауваження законного представника та потерпілої про те, що будинок, де ОСОБА_6 просить обрати йому домашній арешт, географічно знаходиться на невеликій відстані від місця проживання як потерпілих, так і свідків, тож це не може убезпечити їх від здійснення впливу на них з боку обвинуваченого.
Посилання ОСОБА_6 на наявність у нього на утриманні п?ятьох дітей та цивільної дружини, суд приймає до уваги виключно в частині того, що ОСОБА_6 дійсно зазначений батьком трьох дітей, матір`ю яких є ОСОБА_10 , однак, жодних доказів того, що він матеріально утримував свою родину або має таку змогу, суду не надано.
Як посилалась законний представник потерпілої під час спільного проживання ОСОБА_6 висував вимоги ОСОБА_10 про те, щоб грошові кошти, які сплачуються на утримання дітей, витрачались також на матеріальне утримання самого ОСОБА_6 .
Підсумовуючи вищевказане, суд виходить з того, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину відносно малолітньої особи, йому відомо де мешкають потерпілі та свідки, що не виключає можливості незаконного впливу на вказаних осіб, потерпіла та законний представник заявили про погрози ОСОБА_6 на їх адресу під час судового засідання, крім того обвинувачений не працює, мешкає не за зареєстрованим місцем проживання, не надав доказів на підтвердження наявності у нього стійких соціальних зв?язків або житла на праві власності чи користування.

Надані захисником в обґрунтування наявності у обвинуваченого у користуванні житла заява ОСОБА_11 про надання дозволу на проживання ОСОБА_6 у належному йому житлі судом оцінюється критично, адже свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 датоване 03.08.1999 роком та видане на ім?я ОСОБА_12 , між тим як в копії паспорту прізвище зазначене як Печенкін, а місцем реєстрації вказаної особи з 2007 року є АДРЕСА_2 . Документи, які б підтверджували актуальні данні про власника житла, суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що відомості про особу обвинуваченого, тяжкість одного із злочинів, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , безумовно підтверджує наявність ризику переховування від суду, а також вчинення незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Такі ризики у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування щодо ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, крім того, стороною захисту не надано суду доказів щодо можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, адже не надано документального підтвердження наявності у обвинуваченого житла на праві власності чи користування.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд, керуючись положеннями ст. 183 ч. 4 КПК України, оскільки обидва злочини, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 пов?язані із застосуванням насильства, не визначає розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 152 ч. 4, ст. 125 ч. 2 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 жовтня 2020 року включно.

Ухвала суду діє до 19 жовтня 2020 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3