Провадження № 1-кп/554/631/2020
Дата документу 21.12.2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №0000761 від 17.11.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дубна Московської області Російської РФСР, українки, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Обвинувачена ОСОБА_4 у період часу з 04.11.2020 по 11.11.2020, перебуваючи на законних підставах в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрала грошові кошти у сумі 400 доларів США (4 купюри по 100 доларів США), що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 11.11.2020 становить 1 1248 грн. 00 коп., 2 000 грн. 00 коп. (дві купюри по 500 грн. та одна купюра 1 000 грн.) та одну пару жіночих сережок з білого золота (проба золота 585) вагою 1,88 грам, вартістю 1762 грн. 97 коп. згідно курсу брухту дорогоцінних металів Національного банку України станом на 11.11.2020.

У подальшому, з місця вчинення кримінального проступку зникла та розпорядилася викраденим на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 15010 грн. 97 коп.

Кваліфікація дій обвинуваченої судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України як кримінальний проступок, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитана в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаялася у вчиненому та просила її суворо не карати, зазначивши, що усвідомила неправильність своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_5 надав заяву з проханням проводити розгляд кримінального провадження без його участі, при призначенні міри покарання покладався на розсуд суду.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире розкаяння у вчиненні кримінального проступку та часткове відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України,судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала повністю свою вину у вчиненні кримінального проступку і щиро розкаялася у цьому, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, характеристику її особи, до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без її ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України з покладенням обов`язків відповідно до статті 76 КК України.

Вирішення цивільного позову
Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Мотиви інших рішень

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази - одну пару жіночих сережок з білого золота (проба золота 585) вагою 1,88 грам повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1