ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/340/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

при секретарі - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/340/20 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обалсті від 12.08.2020 року щодо щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Тернополя, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність в вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановлено їй 1 рік 6 місяців іспитового строку, покладено на неї обовязки передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено 1 рік іспитового строку постановлено виконувати самостійно.

Згідно з вироком суду, в обвинуваченої ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи який 12 листопада 2019 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «LC WAIKIKI», який розміщений на першому поверсі ТРЦ «Подоляни», що за адресою: вул. Текстильна, 28ч у м. Тернополі, та переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, викрала з вище вказаного магазину товарно-матеріальні цінності, а саме: берет POMLY 1 шт., вартістю 85,96 грн., берет INNA 1 шт., вартістю 151,73 грн., берет RENA 1 шт., вартістю 79,65 грн., куртку HRK.X-ARI вартістю 322,48 грн., які надалі заховала під куртку в яку була одягнена та не розплатившись за них покинула приміщення магазину. Із викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втекла, чим завдала ТОВ «Тема Мода Юкрейн», матеріальну шкоду на загальну суму 639,82 грн.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України змінити, визнати її винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України без призначення покарання. В решті вирок суду залишити без змін.

В обгрунтування доводів апеляції посилається на те що вирок суду не відповідає вимогам закону через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: суд не застосував закону, який підлягав застосуванню.

Зазначає що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі суд не врахував вимог ч.3 ст.61 КК України щодо заборони застосування вказаного виду покарання до жінок, які мають дітей віком до 14 років.

Крім того, вважає неможливим призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України посилаючись на вимоги ч.1 ст.408 КПК України, у відповідності до якої суд апеляційної інстанції має право змінити вирок у разі, якщо це не погіршує становища особи.

Посилаючись на те, що за вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі, від відбування якого її було звільнено на підставі ст.75 КК України, вважає що призначення їй реального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України у виді арешту або позбавлення волі буде погіршувати становище обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав змінену скаргу з викладених у ній мотивів, обвинувачену, яка не заперечила щодо її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляції колегія суддів приходить до наступних висновків.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог закону на підставі всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку. Викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального праворушенння повністю доведені дослідженими в судовому засіданні та проаналізованими в надрадчій кімнаті доказами, яким суд надав вірну оцінку, виходячи з їх достатності та взаємовзвязку в сукупності та кожного з точки зору допустимості, належності та достовірності.

Дії обвинуваченої вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно.

Фактичні обставини провадження, винуватість ОСОБА_6 та кваліфікація її дій ніким з учасників провадження не оспорюється, а тому колегією суддів не переглядається.

Перевіряючи доводи апелянта з приводу неправильного застосування судом при призначенні покарння вимог закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів виходить з наступного.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України.

Як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_6 є матірю малолітної дитини, а тому застосування до неї вказаного виду покарання не допускається.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України застосування покарання у виді обмеження волі до жінок, які мають дітей віком до 14 років не допускається.

З врахуванням того, що за вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання, від відбування якого її було звільнено на підставі ст.75 КК України, призначення реального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України у виді арешту або позбавлення волі буде погіршувати становище обвинуваченої.

У відповідності до вимог ч.4 ст.403 КПК України внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого за межами строків на апеляційне оскарження не допускається, тому прокурором вірно 18.11.2020 року, тобто поза межами встановленого КПК України строку на апеляційне оскарження вироку суду, змінено апеляційну скаргу в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.75 КК України без призначення покарання.

Тому колегія суддів вбачає підстави для її задоволення та зміни вироку місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 без призначення покарання, оскільки судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме призначено обвинуваченій, яка має дитину віком до 14 років покарання у виді обмежння волі, застосування якого у відповідності до вимог ч.3 ст.61 КК України до вказаної категорії осіб не допускається.

Керуючись ст ст. 404,407,419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12.08.2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України в частині її засудження змінити.

Визнати винуватою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України без призначення покарання.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги в трьохмісячний строк з дня проголошення судового рішення.

Головуючий

Судді