Дата документу 01.02.2021 Справа № 331/1411/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/411/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/1411/20
Категорія ст. 187 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000340 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноблагодатне Горностаївського району Херсонської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає зазначений вирок суду необґрунтованим та незаконним. Зауважує, що позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часткового визнання вини зводиться до того, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства (розбій), вважає, що відсутня кваліфікуюча ознака - проникнення в інше приміщення, оскільки приміщення «Кредит Кафе» є загальнодоступним для відвідувачів. Не погоджується з позицією сторони обвинувачення, що грошові кошти, якими він заволодів, знаходились в касовій зоні, яка умовно розпочинається з робочого стола касира, доступ до якої обмежений клієнтам. На уточнююче запитання повідомив, що він зайшов за стіл касира з ножем в руці в той час, коли потерпіла ОСОБА_9 діставала грошові кошти, щоб навести на неї більше страху.

Як слідує з досліджених судом доказів (показів потерпілої та представника потерпілого ТОВ «Партнер Фінанс»), відділення «Кафе Кредит» представляє собою приміщення, яке умовно поділене на зони - клієнтську та касову. Чи міг знати ОСОБА_6 , заходячи за кут столу, що він опинився у касовій зоні. У нього не було можливості ознайомитись із відповідним внутрішнім документом, будь-яких написів або попереджень, які б дали змогу зрозуміти про умовний поділ даного приміщення на зони, в приміщенні «Кафе Кредит» не було, а для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи в даному випадку необхідно встановити спрямованість його наміру. Засуджений визнає свою провину в тому, що він дістав з сумки ніж та висловив до потерпілої вимогу віддати йому грошові кошти. ОСОБА_6 раніше не судимий, жодного разу не був у місцях позбавлення волі і час, який він провів у слідчому ізоляторі (приблизно 10 місяців), вважає для себе уроком на все життя, щоб в подальшому більше не вчиняти злочинів. Вважає, що дії засудженого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2020 року підлягає зміні у цій частині. Просить вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині правової кваліфікації злочину змінити, перекваліфікувати дії останнього з ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.187 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував на підставі ч. 2 ст. 336 КПК України, проти проведення судового розгляду у режимі відеоконференції, колегією суддів залишено без задоволення, оскільки воно суперечить вимогам абзацам 7, 8 пункту 20-5 Розділу ХІ Перехідних Положень КПК України.

Після цього обвинувачений ОСОБА_6 за власної ініціативи покинув судове засідання апеляційного суду, однак це не є перешкодою розгляду апеляційної скарги захисника, так як його участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна. Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 17 лютого 2020 року, згідно з протоколом затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно вироку, 17 лютого 2020, в період часу з 11 години 17 хвилин до 11 годин 20 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням в інше приміщення, шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник до приміщення «Кредит Кафе» ТОВ «Партнер Фінанс», де знаходилась на своєму робочому місці потерпіла ОСОБА_9 , розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діставши зі своєї сумки, заздалегідь заготовлений предмет для вчинення нападу, а саме ніж та, тримаючи його в правій руці, із погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпіла сприйняла як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавивши тим самим волю потерпілої до спротиву, наказав ОСОБА_9 відчинити сейф та передати йому гроші, які належать ТОВ «Партнер Фінанс», тим самим напав на потерпілу із застосуванням погрози насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, взяв з коробок гроші в сумі 9940 гривень, які потерпіла ОСОБА_9 під загрозою застосування у відношенні неї фізичного насильства, яке потерпіла сприйняла як реальну загрозу для життя та здоров`я, дістала з сейфу.
Таким чином, ОСОБА_6 відкрито заволодів майном ТОВ «Партнер Фінанс», а саме грошовими коштами в сумі 9940 гривень, чим спричинив потерпілій особі матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого зник з місця злочину, майном розпорядився на власний розсуд.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 про те, що з квітня 2019 року вона обіймає посаду касира-операціоніста 1-ої категорії ТОВ «Партнер Фінанс», що здійснює видачу кредитів та мікрозаймів. Одне з відділень вказаного товариства розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де і знаходиться її робоче місце. Так, 17 лютого 2020 року, приблизно об 11-й годині, в приміщення вказаного відділення зайшов раніше невідомий їй обвинувачений ОСОБА_6 , який, проявивши зацікавлення до умов з надання кредиту, попросив зробити йому каву, після чого повідомив їй про те, що він вдома забув паспорт, у зв`язку з чим піде за ним та повернеться. Приблизно через 10-15 хвилин, ОСОБА_6 повернувся в приміщення відділення і вона одразу запропонувала йому продовжити оформлення документу, проте останній наполягав на тому, щоб вона зробила йому каву. Коли вона повернулась до кавомашини, яка знаходилась позаду неї, ОСОБА_6 різко піднявся зі стільця та забіг в касову зову, доступ до якої стороннім заборонено, при цьому в правій руці тримав ніж, який зовні був схожий на кухонний з довжиною леза приблизно 15 см. Вона, побачивши ніж в його руках, намагалась натиснути тривожну кнопку, проте ОСОБА_6 різко зробив шаг в її сторону та наказав не робити жодних різких рухів та дістати йому гроші із сейфа. Додала, що гроші знаходились в зачиненому сейфі, ключ від якого лежав в шухляді над ним. При цьому, зауважила, що останній продовжував тримати ніж в правій руці, а відстань між нею та обвинуваченим складала не більше пів метри. Від таких дій ОСОБА_6 вона злякалась та, розцінюючи їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, відчинила ключем сейф та дістала з нього коробки з грошима, які поставила на стіл. Після чого, ОСОБА_6 дістав гроші з вказаних коробок у розмірі 9940,00 грн. (як було встановлено в подальшому), схопив їх та вибіг з відділення в невідомому напрямку. В цей момент їй подзвонили з відділу відеоспостереження та запитали про ситуацію, вона одразу натиснула тривожну кнопку, подзвонила на пульт охорони та викликала працівників поліції.
Описуючи зовнішній вигляд ОСОБА_6 зазначила, що він був вдягнутий в чорну куртку та чорні джинси, взутий був у чорні спортивні кросівки з білою підошвою, на обличчі знаходились чорні сонцезахисні окуляри, а через плече в нього висіла чорна сумка, з якої він в подальшому дістав ніж. Також вона помітила на його потилиці садна, за якими впізнала його при проведенні слідчої дії у формі впізнання особи. Звернула увагу суду на те, що після вказаних подій, вона пережила сильне душевне хвилювання, що залишило свій відбиток на її професійній діяльності, що виражається в боязкому спілкуванні з клієнтами, в яких бачить потенційну загрозу. Просила суд подальший розгляд вказаного кримінального провадження проводити без її участі та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду;

- показаннями в судовому засіданні представника потерпілої особи ТОВ «Партнер Фінанс» - ОСОБА_10 про те, що в приміщенні «Кафе Кредит» ТОВ «Партнер Фінанс», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 14-А, 17 лютого 2020 року особа незаконно заволоділа коштами ТОВ «Партнер Фінанс» в розмірі 9940,00 гривень, які зберігалися в зачиненому сейфі. Зауважила, що зазвичай впродовж робочого дня в приміщенні відділення працює один працівник касир, безпека якого забезпечена відеоспостереженням, зображення якого транслюється в он-лайн режимі у відділі головного офісу, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, Харківське шосе, буд. 201/203 офіс 43, з подальшим збереженням записів, а також наявністю тривожної кнопки та брелком виклику охорони. Відділення «Кафе Кредит» являє собою приміщення, яке умовно поділено на дві зони: клієнтську та касову. Так, в клієнтській зоні розміщені інформаційні стенди для клієнтів та стільці, в тому числі й той, що знаходиться поряд зі столом касира, тоді як касова зона розпочинається з робочого столу працівника, що розташований в кінці кімнати, з огляду на що є очевидним, що доступ до такої зони стороннім заборонено. Разом з тим, будь-яких огорож або інших розпізнавальних знаків розмежування касової від клієнтської зони немає, що регламентовано відповідним внутрішнім документом. При цьому, зазначила, що грошові кошти зберігаються в сейфі, що розміщується в столі касира в касовій зоні відділення в недосяжному для клієнтів місці. Ключі від сейфу має лише касир, який є матеріально-відповідальною особою та відкриває його у передбачених випадках, зокрема, при видачі кредиту. Так, про обставини кримінального правопорушення, який було скоєно 17 лютого 2020 року ОСОБА_6 , їй стало відомо приблизно через одну годину з моменту його скоєння від працівників відділу відеоспостереження, після чого вона одразу приїхала на місце події за адресою: АДРЕСА_3 , де побачила ОСОБА_9 , яка мала зляканий та знервований вигляд, від переживань в неї тряслися руки. Кримінальним правопорушенням було завдано матеріальну шкоду ТОВ «Партнер Фінанс» в розмірі 9940,00 гривень, про що ОСОБА_9 було складено інвентаризаційний акт, який долучений до матеріалів провадження. Цивільний позов не був заявлений, згідно з рішенням керівництва товариства. Звернулась до суду із завою про розгляд вказаного кримінального провадження без її участі, в судових дебатах приймати участі не бажає, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду;
- протоколом огляду місця події від 17.02.2020 року з фототаблицею до нього, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, який проводився у відділенні «Кредит Кафе» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 14-А, в ході якого встановлено, що його приміщення умовно поділено робочим столом касира на зону для клієнтів та касову зону, в нижній частині стола касира знаходиться металевий сейф у положенні відчинено, на дерев`яному робочому столі касира знаходяться дві порожні жовті картонні коробки, в яких були грошові кошти (т. 1, а.п. 83-105);
- протоколом огляду місця події від 17.02.2020 року з фототаблицею, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, проведеного на підставі письмової згоди орендаря квартири ОСОБА_11 , дозвіл на проведення якого був наданий слідчим суддею у передбачений законом спосіб, який проводився в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_6 , в ході якого в кімнаті № 1 було виявлено чоловічу куртку чорного кольору; в рюкзаку, який знаходився поблизу входу до кімнати № 2, серед інших особистих речей, було виявлено сонцезахисні окуляри чорного кольору; на кухні, а саме на дерев`яній тумбі, що розташована зліва від раковини, виявлено два ножі з рукояткою темно-червоного кольору та з рукояткою синього кольору (т. 1, а.п. 106-122);
- висновком експерта за результатами проведення судової експертизи холодної зброї № 477-20 від 10.04.2020 року, яким встановлено, що два предмети, схожі на ножі, які були вилучені 17.02.2020 року при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 відносяться до ножів господарсько-побутового призначення, виготовлених промисловим способом, холодною зброєю не являються (т. 1, а.п. 130-135);
- відеозаписом із внутрішньої камери відеоспостереження, встановленої в приміщенні «Кафе Кредит» за адресою: АДРЕСА_3 , який був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, на якому чітко зображено як обвинувачений ОСОБА_6 , вдягнутий в чорну одежу, з темною сумкою, вдягнутою через плече, на обличчі якого знаходяться темні сонцезахисні окуляри, об 11:02:00 вперше зайшов у вказане приміщення та присів на стілець, що розташований перед робочим столом потерпілої ОСОБА_9 , після спілкування з якою, остання зробила каву та передала її ОСОБА_6 , об 11:06:26 обвинувачений покинув приміщення «Кафе Кредит». Разом з тим, об 11:17:45 ОСОБА_6 повернувся вдруге до приміщення «Кредит Кафе» присів на стілець перед робочим столом потерпілої ОСОБА_9 , під час спілкування з якою, остання обернулася спиною до обвинуваченого, в цей момент ОСОБА_6 різко піднявся та, діставши зі своєї сумки ніж, відштовхнув стілець, на якому сидів, оминувши стіл, який розділяв приміщення на зону для клієнтів та касову зону, підбіг до ОСОБА_9 , від чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу. Знаходячись в касовій зоні, продовжуючи тримати ніж в правій руці та нахилившись в бік ОСОБА_9 , ОСОБА_6 простягнув ліву руку, слідкуючи за діями потерпілої, яка в цей час відкривала сейф, з якого вийняла дві коробки з грошима, та поставила їх на стіл. Діставши лівою рукою гроші з двох коробок та, тримаючи ніж в правій руці, об 11:20:00 ОСОБА_6 покинув приміщення відділення (т. 1, а.п. 141);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2020 року з фототаблицею, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, з якого слідує, що потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 , як особу яка 17.02.2020 року, знаходячись в приміщенні «Кредит Кафе» відкрито заволоділа грошовими коштами.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої особи ОСОБА_10 , протоколи слідчих дій, висновки експерта, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 розбою з проникненням, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілої ОСОБА_9 , зокрема про те, що коли вона повернулась до кавомашини, ОСОБА_6 різко піднявся зі стільця та забіг в касову зову, доступ до якої стороннім заборонено, при цьому в правій руці він тримав ніж, вона, побачивши ніж в його руках, намагалась натиснути тривожну кнопку, проте ОСОБА_6 різко зробив шаг в її сторону та наказав не робити жодних різких рухів та дістати йому гроші з сейфу, від таких дій останнього вона злякалась та, розцінюючи їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, відчинила ключем сейф та дістала з нього коробки з грошима, які поставила на стіл, після чого, ОСОБА_6 схопив гроші з вказаних коробок у розмірі 9940,00 грн. та вибіг з відділення в невідомому напрямку;
які узгоджуються з показаннями представника потерпілої особи ОСОБА_10 , зокрема про те, що зазвичай впродовж робочого дня в приміщенні відділення працює один працівник касир, безпека якого забезпечена відеоспостереженням, зображення якого транслюється в он-лайн режимі у відділі головного офісу, а також наявністю тривожної кнопки та брелком виклику охорони, відділення «Кафе Кредит» являє собою приміщення, яке умовно поділено на дві зони: клієнтську та касову. Так, в клієнтській зоні розміщені інформаційні стенди для клієнтів та стільці, в тому числі й той, що знаходиться поряд зі столом касира, тоді як касова зона розпочинається з робочого столу працівника, що розташований в кінці кімнати, з огляду на що є очевидним, що доступ до такої зони стороннім заборонено, разом з тим, будь-яких огорож або інших розпізнавальних знаків розмежування касової від клієнтської зони немає, що регламентовано відповідним внутрішнім документом, при цьому, зазначила, що грошові кошти зберігаються в сейфі, що розміщується в столі касира в касовій зоні відділення в недосяжному для клієнтів місці, ключі від сейфу має лише касир, який є матеріально-відповідальною особою та відкриває його у передбачених випадках, зокрема, при видачі кредиту,
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

відеозаписом із внутрішньої камери відеоспостереження, з якого зокрема вбачається, що об 11:17:45 ОСОБА_6 повернувся вдруге до приміщення «Кредит Кафе», присів на стілець перед робочим столом потерпілої ОСОБА_9 , під час спілкування з якою, остання обернулася спиною до обвинуваченого, в цей момент ОСОБА_6 різко піднявся та, діставши зі своєї сумки ніж, відштовхнув стілець, на якому сидів, оминувши стіл, який розділяв приміщення на зону для клієнтів та касову зону, підбіг до ОСОБА_9 , від чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу, знаходячись в касовій зоні, продовжуючи тримати ніж в правій руці та нахилившись в бік ОСОБА_9 , останній простягнув ліву руку, слідкуючи за діями потерпілої, яка в цей час відкривала сейф, з якого вийняла дві коробки з грошима, та поставила їх на стіл, діставши лівою рукою гроші з двох коробок та, тримаючи ніж в правій руці, об 11:20:00 ОСОБА_6 покинув приміщення відділення,
свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 187 КК України.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 не знав, що «обмежена» зона розпочинається з робочого столу касира, а це свідчить про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки "проникнення" та про необхідність перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України, на переконання колегії суддів, є безпідставними.
Так, у висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18) щодо застосування норми права, - кваліфікуючої ознаки "проникнення у житло, інше приміщення чи сховище" в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, вказано, зокрема, на те, що відповідна кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи, тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , хоча увійшов до приміщення «Кредит Кафе» ТОВ «Партнер Фінанс» в робочий час, однак заздалегідь підготувався до вчинення злочину, взяв з собою ніж, який дістав із сумки та, тримаючи його в правій руці, став погрожувати ним ОСОБА_9 , це потерпіла сприйняла як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, подавивши тим самим волю потерпілої до спротиву, він наказав ОСОБА_9 відчинити сейф та передати йому гроші, які вочевидь для обвинуваченого, в тому числі з огляду на вчинення злочину в приміщені, знаходились не у потерпілої, не на її робочому столі чи іншому місці, а саме в сейфі.
Тобто, ОСОБА_6 , хоча й безпосередньо сам не забирав з сейфу грошові кошти, проте вчинив цілеспрямовані дії у виді погрози застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_9 , що зазнала нападу, які вважав в даному конкретному випадку достатніми для досягнення своєї злочинної мети, а саме шляхом спонукання ОСОБА_9 передати йому грошові кошти, які зберігались в місці з обмеженим доступом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конкретна обстановка вчиненого обвинуваченим злочину свідчить про наявність в діях ОСОБА_6 всіх ознак, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, в зв`язку з чим його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням в сховище, суд кваліфікував правильно.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що:

- з безпосередньо досліджених в ході судового розгляду доказів встановлено, що умисел на заволодіння майном ТОВ «Партнер Фінанс», поєднаний із погрозою застосування насильства по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 виник у обвинуваченого ОСОБА_6 перед тим, як він потрапив до приміщення «Кредит Кафе». З цією метою, він, знаходячись в приміщенні відділення «Кредит Кафе», достав із сумки ніж, після чого потрапивши до касової зони, яка має обмежений доступ, з погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпіла сприйняла, як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавивши тим самим волю потерпілої, наказав останній відчинити сейф та передати йому гроші, які в ньому знаходились. Знаходячись в касовій зоні та, продовжуючи тримати ніж в правій руці, ОСОБА_6 спостерігав за діями потерпілої та за обстановкою навколо. Після того як потерпіла відкрила сейф, вийняла звідти дві коробки з грошима, які поставила на стіл. ОСОБА_6 , тримаючи ніж в правій руці, лівою рукою дістав всі гроші з вказаних коробок, після чого покинув касову зону та залишив приміщення відділення «Кредит Кафе»;
- з огляду на викладене, дії ОСОБА_6 містять ознаки нападу на особу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, що утворюють склад злочину, передбачений частиною 3 статті 187 КК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи апелянта, зокрема про те, що:
- відсутня кваліфікуюча ознака - проникнення в інше приміщення, оскільки приміщення «Кредит Кафе» є загальнодоступним для відвідувачів;

- не погоджується з позицією сторони обвинувачення, що грошові кошти, якими він заволодів, знаходились в касовій зоні, яка умовно розпочинається з робочого стола касира, доступ до якої обмежений клієнтам. На уточнююче запитання повідомив, що він зайшов за стіл касира з ножем в руці в той час, коли потерпіла ОСОБА_9 діставала грошові кошти, щоб навести на неї більше страху;

- як слідує з досліджених судом доказів (показів потерпілої та представника потерпілого ТОВ «Партнер Фінанс»), відділення «Кафе Кредит» представляє собою приміщення, яке умовно поділене на зони - клієнтську та касову. Чи міг знати ОСОБА_6 , заходячи за кут столу, що він опинився у касовій зоні. У нього не було можливості ознайомитись із відповідним внутрішнім документом, будь-яких написів або попереджень, які б дали змогу зрозуміти про умовний поділ даного приміщення на зони, в приміщенні «Кафе Кредит» не було, а для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи в даному випадку необхідно встановити спрямованість його наміру.

Таким чином, всі доводи апелянта про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним розбою, поєднаного з проникненням, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 187 КК України.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є необґрунтованими, з погляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом було враховано, що останній в силу ст. 89 КК України не має судимості, вчинив особливо тяжкий злочин, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, не встановлено, а тому суд призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зокрема у зв`язку з тим, що вінне судимий, жодного разу не був у місцях позбавлення волі і час, який він провів у слідчому ізоляторі (приблизно 10 місяців), вважає для себе уроком на все життя, щоб в подальшому більше не вчиняти злочинів, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, та зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочину, виходячи з конкретних обставин його вчинення, а тому призначене судом першої інстанції реальне основне покарання у виді 7 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.
Судді: