Провадження № 11-кп/4808/67/21
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2021 року включно щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК.

Своє рішення суд мотивував тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, які можуть свідчити про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, або про скасування запобіжного заходу, в судовому засіданні не встановлено. Вказані ризики виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його підзахисного під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання обвинуваченого під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, тощо.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29.12.2020 року та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю.

Окрім цього, вказує, що у випадку, якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо його підзахисного, то просить визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався. Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в АС на те, що суд безпідставно продовжив його підзахисному строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обставин, які послужили підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому судом вірно враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема його вік, стан здоров`я, майновий стан, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, однак на розгляді суду перебуває ще одне кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК, на даний час обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який спричинив загибель людини, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

Також слід зазначити, що станом на даний час триває судовий розгляд даного кримінального провадження, вказані обставини не змінилися, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК і які зазначені в клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зокрема, щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в цьому ж кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, зважаючи, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства, а відтак при зміні запобіжного заходу він може переховуватися від суду або вчинити нові злочини, чи впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті. Окрім того, застосування іншого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на що вказує захисник в АС, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Наведені вище дані у своїй сукупності підтверджують наявність ризиків і є достатніми підставами вважати про можливість обвинуваченого ухилятись від суду, незаконно впливати на учасників провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Більш того, захисником ОСОБА_9 в поданій АС не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування щодо нього запобіжного заходу. Таким чином, доводи АС захисника ОСОБА_9 про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його підзахисного під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого та свідків, є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окрім цього, у відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, а тому доводи апелянта в цій частині є також безпідставними.

Під час апеляційного розгляду адвокатом ОСОБА_9 було подано копії заяв про проведення перевірки за фактом отримання тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , який перебуває в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», адресовані керівнику Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 та начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12».

Із змісту вказаних заяв вбачається, що 13.01.2021 року, приблизно о 13 год. 30 хв. під час судового засідання Івано-Франківського апеляційного суду, яке відбувалось у режимі відеоконференції із УВП №12, було встановлено, що на тілі його підзахисного ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження, зокрема, велика гематома під оком, при цьому до того часу у нього були відсутні будь-які тілесні ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що подані заяви до компетентних органів, до яких звернувся із заявою захисник ОСОБА_9 , зобов`язані по даному факту провести перевірку з приводу наявних тілесних ушкоджень, виявлених у обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 206 КПК, вжити заходів для забезпечення безпеки особи, згідно із законодавством.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Івано-Франківського міського суду від 29 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5