ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1170/20 Справа № 932/7477/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001303, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

представника третьої особи адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року накладено арешт на вантажний автомобіль «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та користування майном, що визнано речовим доказом.
Слідчий суддя зазначив, що з метою збереження інформації, яка необхідна для здійснення розслідування у цьому кримінальному провадженні, слід накласти арешт на вантажний автомобіль «Рено», який був пошкоджений 25 червня 2020 року внаслідок ДТП.
В апеляційній скарзі із змінами та доповненнями адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, накласти арешт на транспортний засіб Renault Premium, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , з забороною на його відчуження та розпорядження до закінчення досудового розслідування. Зобов`язати слідчого або уповноважених осіб передати вказаний транспортний засіб на зберігання власнику ОСОБА_6 .
В обґрунтування пропущеного строку на оскарження ухвали вказує, що ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна 01 липня 2020 року, а представник апелянта ознайомився з нею лише 11 серпня 2020 року, про що свідчить відповідна розписка, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з об`єктивних причин.
В обґрунтування апеляційних вимог адвокат зазначив, посилається на те, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваної, обвинуваченої, засудженої, тому з клопотанням про арешт майна може звернутись лише прокурор, а не слідчий.
Крім того, зазначає, що власник арештованого майна зареєстрований як фізична особа підприємець і його господарська діяльність пов`язана з діяльністю автомобільного вантажного транспорту та є його єдиним та основним джерелом заробітку, при цьому з невідомих причин слідчий вилучений транспортний засіб помістив на платний штрафмайданчик.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого частково, надавши можливість користуватись власнику майном, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку на апеляційне оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржена ухвала слідчого судді була постановлена без виклику апелянта, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Враховуючи те, що у матеріалах провадження наявна розписка представника про отримання ним копії оскарженої ухвали 12 серпня 2020 року, а апеляційна скарга була ним 17 серпня 2020 року, то строк на апеляційне оскарження не пропущений, у зв`язку з чим апеляційний суд не входить в перевірку поважності причин пропуску строку та вирішення питання про його поновлення.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК України).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною десятою статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно ….
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на вантажний автомобіль RENAULT PREMIUM реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.
Водночас, слідчий суддя, наклавши арешт на дане майно шляхом позбавлення власника права на відчуження, розпорядження та користування ним, не дотримався належним чином вимог ст. 173 КПК України. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з винесенням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

Так, згідно з пунктами 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
За даною нормою кримінального процесуального закону слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З наданих матеріалів встановлено, що 25.06.2020 року близько 20.33 на перехресті вул. В.Сухомлинського та пр. Слобожанського відбулося зіткнення між вантажним автомобілем RENAULT PREMIUM р/н НОМЕР_1 з напівпричіпом «CHERЕAU» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 та моторолером р/н НОМЕР_3 під керуванням невстановленого водія, внаслідок ДТП пасажир моторолера ОСОБА_9 помер на місці пригоди, а його водій отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вантажний автомобіль RENAULT PREMIUM був вилученим, визнаним речовим доказом у кримінальному провадженні та залишеним на відповідальному зберіганні на спеціалізованому майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська 22.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вилучений вантажний автомобіль RENAULT PREMIUM 430 DXI - спеціалізований сідловий тягач-Е р/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд вважає, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадженні, що згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження речового доказу.
У зв`язку з чим та враховуючи те, що зазначене майно є важливим доказом у даному провадженні, а також, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризику відчуження даного речового доказу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказане майно.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що власник арештованого майна ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа підприємець і здійснює господарську діяльність, яка пов`язана із діяльністю вантажного автомобільного транспорту і є джерелом заробітку.

Зважаючи на вищевикладене та з огляду на зазначені вище положення кримінального процесуального закону, застосування заборони на користування власником даного майна є надмірним обмеженням його прав та має наслідки, які суттєво позначаються на його інтересах, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника є обґрунтованими.
Враховуючи принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення завдань застосування такого запобіжного заходу як арешт майна, буде достатнім накласти арешт шляхом заборони відчуження такого майна і це не призведене до суттєвого обмеження прав власника такого майна.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Разом з тим, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Таким чином, апеляційна скарга представника третьої особи є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001303 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , про арешт рухомого майна в кримінальному провадженні від 26 червня 2020 року № 0001303 задовольнити частково.
Накласти арешт на вантажний автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , шляхом позбавлення власника права на відчуження.
Зобов`язати слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 або уповноважених осіб спеціалізованого майданчика тримання транспортних засобів передати вантажний автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1 на зберігання власнику - ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4