Справа № 752/8858/19
Провадження №: 1-кп/752/802/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі :

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

Розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Києві кримінальне провадження № 0000413 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, освіта вища, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , працює на посаді менеджера ФОП « ОСОБА_4 », розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей

обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України,

За участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від
14.04.2014№ 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводилась антитерористична операція.
Збройні Сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № ПЗ-УІІІ від 15.01.2015, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Крім цього, питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа №800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду*
Також Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.
Таким чином, з 18.03.2014 (у тому числі у жовтні-листопаді 2018 року) і по теперішній час в Україні діє особливий період.
Положеннями ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Статтею 6 Закону України «Про розвідувальні органи України» передбачено, що Служба зовнішньої розвідки України є розвідувальним органом України, на який, відповідно до статті 4 цього Закону, крім іншого, покладається: здійснення спеціальних заходів впливу, спрямованих на підтримку національних інтересів і державної політики України в економічній, політичній, військово-технічній, екологічній та інформаційній сферах, зміцнення обороноздатності, економічного і науково-технічного розвитку; вжиття заходів протидії зовнішнім загрозам національній безпеці України, у тому числі у кіберпросторі, життю, здоров`ю її громадян та об`єктам державної власності за межами України.
Частиною 3 статті 16 вказаного Закону встановлено, що на військовослужбовців розвідувальних органів, у тому числі тих, які не належать до кадрового складу розвідувальних органів, поширюється дія законодавства України про проходження військової служби з урахуванням особливостей, що обумовлені специфікою завдань, які виконуються зазначеними військовослужбовцями.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Службу зовнішньої розвідки України», Служба зовнішньої розвідки України є державним органом, який здійснює розвідувальну діяльність у політичній, економічній, військово-технічній, науково- технічній, інформаційній та екологічній сферах. До співробітників Служби зовнішньої розвідки України як військового формування належать військовослужбовці, службовці та працівники Служби зовнішньої розвідки України. Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України затверджується Президентом України.
Відповідно до частини 4 вступу Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ, частини 4 преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, дія зазначених Статутів поширюється на військові формування, створені відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, статтею 17 Закону України «Про оборону України», статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 вказаного Закону військовий обов`язок, зокрема, включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, дотримання правил військового обліку.
Згідно із частиною 3 статті 24 цього Закону, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно зі статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги та військової дисципліни; сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бездоганно і неухильно додержуватися порядку та правил, встановлених військовими статутами та іншими законодавчими актами щодо проходження військової служби; дотримуватися внутрішнього порядку та розпорядку дня.

26.11.2011 ОСОБА_3 склав військову присягу, якою урочисто поклявся народу України завжди бути вірним і відданим йому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю; захищати українську державу, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності; ніколи не зрадити народу України.
З 02.11.2011 по 30.07.2012 ОСОБА_3 проходив строкову військову службу у в/ч НОМЕР_1 Збройних сил України.
З 28.08.2012 по 27.02.2016 навчався у Військовій академії ( АДРЕСА_3 ), де здобув вищу військову освіту. Наказом Міністерства оборони України від 27.02.2016 № 181 йому присвоєно військове звання - лейтенант.
Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Пунктом 4 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 № 619/2006, передбачено, що комплектування Служби зовнішньої розвідки України військовослужбовцями здійснюється шляхом прийняття громадян на військову службу за контрактом.
Відповідно до п. 15 Положення Контракт припиняється:
-у день закінчення його строку - в разі продовження військовослужбовцю військової служби за новим контрактом;
-у день прийняття військовослужбовців сержантського і старшинського складу на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;
-у день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Служби зовнішньої розвідки України.
Згідно з п. 74 згаданого Положення днем звільнення військовослужбовців з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу.
Відповідно до вимог пункту 252 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років.
15.04.2016 наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України № 179-ос лейтенант ОСОБА_3 з 14.03.2016 зарахований на військову службу до Служби зовнішньої розвідки України та призначений на посаду спеціаліста 4 відділу З управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України.
Наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 15.07.2016 № 322-ос ОСОБА_3 призначений на посаду спеціаліста 5 відділу 3 управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України.
Наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 28.02.2018 ОСОБА_3 присвоєне чергове військове звання - старший лейтенант.
Для виконання обов`язків за посадою ОСОБА_3 виділено службовий кабінет № НОМЕР_2 об`єкту «Колос» у будівлі Служби зовнішньої розвідки України по пр. Голосіївському, 95 у м. Києві та він був ознайомлений під підпис з Посадовими обов`язками співробітників 3 управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України, реєстраційний № 8/3/218т від 19.07.2016 (друковане видання № 2629 від 21.07.2016). При цьому, режим службової діяльності ОСОБА_3 визначений наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 12.10.2011 № 281 «Про тривалість службового часу в Службі зовнішньої розвідки України», з доповненнями від 10.03.201;) № 55. Наказом встановлено початок робочого дня о 08.00 годині, перерву на обід - з 12.30 години до 13.30 години, закінчення робочого дня о 17.00 годині. Посадові обов`язки ОСОБА_3 не передбачають добових чергувань або виконання службового обов`язку поза межами його робочого кабінету
Згідно з п. 83 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, у разі оголошення мобілізації військовослужбовці Служби зовнішньої розвідки України продовжують проходити військову службу, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років, якщо вони не виявили бажання продовжувати службу. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку за станом здоров`я. Зазначені військовослужбовці приступають до виконання обов`язків за попередніми посадами, а якщо ці посади зайняті, використовуються за вказівкою начальників. Звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту припиняється до особливого розпорядження;
Усі відпустки, за винятком відпусток у зв`язку з хворобою, вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, припиняються, і військовослужбовці, які перебувають, у відпустках, зобов`язані негайно повернутися до місця служби.
Військовослужбовці Служби зовнішньої розвідки України, які не повернулися своєчасно без поважних причин із відпустки або не з`явилися після оголошення мобілізації до місця служби чи до найближчого підрозділу (органу, закладу, установи) у визначені строки, несуть відповідальність згідно із законодавством. У силу отриманих знань під час навчання на посаді курсанта у Військовій академії, індивідуального освоєння ділянки оперативно-службової діяльності спеціаліста 5 відділу 3 управління 55 Центру Службі зовнішньої розвідки України, спеціальної підготовки та досвіду під час проходження військової служби у Збройних силах України і Службі зовнішньої розвідки України, ОСОБА_3 достовірно знав законодавство України, що регламентує порядок проходження військової служби та відповідальність, яка передбачена за його порушення.
Таким чином, ОСОБА_3 , на виконання вимог Указу Президента України від
17.03.2014№303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 17.03.2014 №1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та пункту 252 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, п. 83 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 № 619/2006, був зобов`язаний проходити військову службу у визначеному наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України місці - кабінеті № 338-339 об`єкту «Колос» у будівлі Служби зовнішньої розвідки України по пр. Голосіївському, 95 у м. Києві та виконувати покладені на нього службові обов`язки, передбачені Посадовими обов`язками співробітників 3 управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України, реєстраційний № 8/3/218т від 19.07.2016 (друковане видання № 2629 від 21.07.2016).
У той же час, військовослужбовець ОСОБА_3 05.10.2018 умисно порушив вимоги статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 16 Закону України «Про розвідувальні органи України», пунктів 61, 62 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 № 619/2006, п. 252 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», І затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, наказу Голови Служби зовнішньої розвідки України від 12.10.2011 № 281 «Про тривалість службового часу в Службі зовнішньої розвідки України», з доповненнями від 10.03.2012 № 55 та, не І бажаючи виконувати покладені на нього функціональні обов`язки, передбачені Посадовими обов`язками співробітників 3 управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України, реєстраційний № 8/3/218т від 19.07.2016 (друковане видання № 2629 від 21.07.2016), та обов`язки військової служби, під час дії в Україні особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від військової служби, маючи об`єктивну можливість для повернення до місця служби у визначений наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 12.10.2011 № 281 «Про тривалість службового часу в Службі зовнішньої розвідки України», з доповненнями від 10.03.2012 № 55, час, 05.10.2018 до місця проходження військової служби у кабінеті № НОМЕР_2 об`єкту «Колос» у будівлі Служби зовнішньої розвідки України по пр. Голосіївському, 95 у м. Києві, самовільно, без дозволу своїх прямих і безпосередніх начальників, без поважних причин не прибув, а ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд до 23.10.2018 включно, коли усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до вказаного вище місця проходження військової служби.
Крім того, військовослужбовець ОСОБА_3 01.11.2018 умисно порушив вимоги статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 16 Закону України «Про розвідувальні органи України», пунктів військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 № 619/2006, п. 252 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, наказу Голови Служби зовнішньої розвідки України від 12.10.2011 № 281 «Про тривалість службового часу в Службі зовнішньої розвідки України», з доповненнями від 10.03.2012 № 55 та. не бажаючи виконувати покладені на нього функціональні обов`язки, передбачені Посадовими обов`язками співробітників 3 управління 55 Центру Служби зовнішньої розвідки України, реєстраційний № 8/3/218т від 19.07.2016 (друковане видання № 2629 від 21.07.2016), та обов`язки військової служби, під час дії в Україні особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від військової служби, маючи об`єктивну можливість для повернення до місця служби у визначений наказом Голови Служби зовнішньої розвідки України від 12.10.2011 № 281 «Про тривалість службового часу в Службі зовнішньої розвідки України», з доповненнями від 10.03.2012 № 55, час, 01.11.2018 до місця проходження військової служби у кабінеті № НОМЕР_2 об`єкту «Колос» у будівлі Служби зовнішньої розвідки України по пр. Голосіївському, 95 у м. Києві, самовільно, без дозволу своїх прямих і безпосередніх начальників, без поважних причин не прибув, а ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд до 09.11.2018 включно, коли 10.11.2018 був доставлений начальником відділу на місце проходження військової служби.
26.04.2019 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу процесуального керівництва Головної Військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості із обвинуваченим ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вищевказаному діянні, крім того, сторони погодили покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покласти на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити дану угоду про визнання винуватості, а також призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено вимоги ст. ст. 473, 476 КПК України. Обвинувачений визнав себе винним у вчиненому злочині, просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену в угоді міру покарання.

Захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи в порядку ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Угода про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.

В статті 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_3 , що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують та має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадах, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_3 , яким затвердити угоду про визнання ним винуватості.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за викладених у вироку обставин, та призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50 65 КК України, оскільки ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також враховуючи щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, та санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, а також на підставі ст.ст. 75,76 КК України із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Цивільний позов не заявлено, судові витрати та речові докази по провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 369, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.04.2019 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу процесуального керівництва Головної Військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000413.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя