УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР №0002442

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Братського району Миколаївської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 кошти витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 10717,81 грн.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 8442 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, формально врахував тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також його особу, а саме те, що він є раніше не судимим, характеризується позитивно та працевлаштований. Також судом враховано щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, а також часткове відшкодування збитків, завданих злочином. Дані обставини, на думку суду, дають підстави для призначення мінімального покарання за санкцією, передбаченою ч.1 ст. 121 КК України, а також звільнення обвинуваченого від його відбування.

Проте, на думку прокурора, жодна з обставин, що визнані судом пом`якшуючими покарання, а відповідно й підставами для звільнення від його відбування, не підтверджені матеріалами провадження й не вмотивовані у вироку.

На думку апелянта, визнаючи щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом не враховано, що ОСОБА_6 лише формально визнав свою вину й суду пояснив, що потерпілий своєю поведінкою заважав йому, тому він вирішив його побити. У показаннях обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, вибачення у потерпілого та у його матері, яка вимушена була змінити свій образ життя задля догляду за хворим сином, не просив.

Зазначає, що із заявлених потерпілою позовних вимог на загальну суму 11929 грн майнової шкоди, а саме витрат на лікування потерпілого, ОСОБА_6 , нібито шляхом грошового переказу, відшкодовано 900 грн. При цьому, судом не з`ясовано, чи дійсно вказаний переказ здійснено на адресу чи банківський рахунок цивільного позивача та чи отримано нею вказані грошові кошти.

Прокурор вважає, що судом не надано належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 , будучи молодшим й фізично сильнішим, систематично бив потерпілого та його співмешканку, безкарно забирав їх майно й користувався ним, безпосередньо в момент вчинення інкримінованого злочину, наніс потерпілому не менше п`яти ударів у життєво важливі органи, а після вчинення злочину, погрожував свідку розправою.

Також додає, що судом не оцінено й тяжкість наслідків, що настали внаслідок кримінального правопорушення, а саме: що протиправними діями обвинуваченого, ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок травми голови, його частково паралізувало, сталися атеросклеротичні зміни судин головного мозку та судин хребта, порушилася функція мовлення, відтак його фізіологічний та психологічний стан здоров`я назавжди погіршився, а після проведеної 08.10.2017 складної операції на головному мозку, необхідна тривала і коштовна реабілітація. Також, внаслідок вчиненого злочину, суттєво змінилася якість життя й соціальні зв`язки як самого потерпілого, так і його близьких родичів, зокрема престарілої матері ОСОБА_9 .

Зазначає, що ухвала про складання досудової доповіді з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання у вказаному провадженні судом не виносилась, що свідчить про неповне дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченого та доказів на підтвердження відшкодування заявленого цивільного позову.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

4 жовтня 2017 року, о 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_8 не менше 5 ударів кулаками в область голови, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння згідно висновку експерта №334 від 10.11.2017.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, визнавши доведеним висунуте ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачення, суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення сформулював лише обставини його вчинення, зокрема, місце, час, спосіб вчинення. При цьому, незважаючи на те, що в обвинувальному акті чітко визначено місце вчинення злочину, АДРЕСА_3 , у вироку місце вчинення злочину зазначено не конкретно.

Крім того, щодо наслідків злочину, суд першої інстанції лише зазначив ступінь їх тяжкості, пославшись на висновок судово-медичної експертизи №334 від 10.11.2017, тобто лише констатував факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , та послався на доказ при формулюванні обвинувачення, а не на фактичні обставини вчиненого злочину.

Відсутність належного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, суд першої інстанції у вироку взагалі не навів аналізу та оцінки наявним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, відсутнє належне обґрунтування при вирішенні цивільного позову представника потерпілого.

Так, у вироку взагалі не наведено пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Окрім того, суд першої інстанції як на доказ вини послався на наявність висновку судово-медичної експертизи, але не навів його змісту.

Згідно обвинувальному акту, свідками злочину є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але ці свідки до суду не викликалися.

Тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом.

Є невмотивованим і рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Окрім того, взагалі не мотивовано рішення в частині вирішення цивільного позову.

Суд першої інстанції, задовольнивши цивільний позов потерпілої частково, обмежився лише загальними фразами, не навів підстави та мотиви прийнятого рішення.

Згідно вимогам п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Суд вважає, що з огляду на наведені порушення, судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування вироку.

Інші доводи прокурора апеляційний суд не обговорює, оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити доводи апелянтів, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 , скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3