Справа № 740/5004/20
Провадження № 1-кс/740/1087/20
УХВАЛА
про накладення арешту на майно

23 листопада 2020 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

дізнавач СД Ніжинського ВП ГУ НП України в Чернігівській області ОСОБА_3 ,

власник майна ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання дізнавача СД Ніжинського ВП ГУ НП України в Чернігівській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 19 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 Кримінального кодексу України,

встановив:
У поданому 20 листопада 2020 року до суду клопотанні ставиться питання про арешт майна свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 шляхом зберігання у Ніжинському ВП ГУ НП в Чернігівській області та автомобіля марки Audi A4 сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом передання на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 19 листопада 2020 року до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення з територіального сервісного центру 7443 про те, що ОСОБА_4 звернувся щоб зареєструвати автомобіль Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, який він придбав за кордоном та при огляді автомобіля було встановлено, що номер двигуна знищено механічним способом.

Відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 від 19 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Під час проведення огляду місця події, зокрема, автомобіля марки Audi A4 сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було виявлено, що майданчик з номером двигуна піддався сторонньому механічному впливу, внаслідок чого первинне позначення номера двигуна було знищено.

Вилучені під час проведення огляду місця події автомобіль марки Audi A4 сірого кольору, реєстраційний номер (іноземний) НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З метою збереження речових доказів у незмінному стані, забезпечення можливості їх експертного дослідження та недопущення втрати, дізнавач просив накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні дізнавач СД Ніжинського ВП ГУ НП України в Чернігівській області ОСОБА_3 , яка входить до групи дізнавачів у цьому кримінальному провадженні, клопотання підтримала, просила задовольнити з викладених у ньому підстав.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання з посиланням на відсутність ознак кримінального правопорушення, вважали клопотання необґрунтованим.

Зокрема, адвокат ОСОБА_5 пояснив, що вказане кримінальне провадження відкрито за ст. 290 КК України за фактом, тобто це фактова справа. Підозри нікому, в тому числі його підзахисному, не вручено. У дізнання немає жодних оперативних відомостей про підробку чи переробку номерного знака, а проведене експертом дослідження в спосіб візуалізації є виключно суб`єктивною думкою і нічим не підтверджено. Автомобіль приїхав з Польщі, у розшуку не перебуває, перетнув кордон та пройшов митний контроль без жодних зауважень. Таким чином, у разі арешту майна може бути порушено право власності ОСОБА_4 , яке він набув у законний спосіб.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, встановлено таке.

З витягу з кримінального провадження від 19 листопада 2020 року за № 0000313 убачається, що 19 листопада 2020 року до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області надійшло повідомлення з ТСЦ 7443 про те, що до них звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , щоб зареєструвати автомобіль Audi A4, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору, який він придбав за кордоном, та при огляді автомобіля було встановлено, що номер двигуна знищено механічним способом.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19 листопада 2020 року за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Московська 78, виявлено та вилучено автомобіль Audi A4, державний номерний знак НОМЕР_2 , сірого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

Постановою слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 20 листопада 2020 року вказане майно визнано речовими доказами в цьому кримінальному провадженні.

Арештом майна за змістом ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України с лідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст. 1 КПК України вказано, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (постанови ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п. 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); п. 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З урахуванням вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Дізнавач обґрунтував клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Віднесення зазначених свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та автомобіля до речових доказів відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки вони можуть мати на собі сліди злочину, які будуть використані як доказ у кримінальному провадженні; із вказаними речовими доказами під час досудового розслідування необхідно провести слідчі дії.

Враховуючи вимоги ст. 170, 173 КПК України, з метою збереження речових доказів виникає необхідність у застосуванні саме такого засобу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту, що є підставою для задоволення клопотання. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують саме таке втручання у права та інтереси ОСОБА_4 як власника майна.

Також слідчим суддею враховується, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів, належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. У цьому разі істотна причина для утримання речей державою є забезпечення збереження речових доказів.

Посилання адвоката ОСОБА_5 на безпідставність відкриття кримінального провадження та необгрунтованість клопотання про арешт майна не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не спростовують висновків слідчого судді, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 170 - 173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання дізнавача СД Ніжинського ВП ГУ НП України в Чернігівській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , - задовольнити.

Накласти арешт на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; автомобіль марки Audi A4 сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони його відчуження, - для забезпечення збереження речових доказів.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 передати на зберігання до Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області.

Автомобіль марки Audi A4 сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , передати ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, поклавши на нього обов`язок за першою вимогою дізнавача надати вказаний автомобіль для проведення слідчих дій та експертних досліджень у вказаному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на групу дізнавачів СД Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області у кримінальному провадженні № 0000313.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повну ухвалу складено і підписано 23 листопада 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1