Дата документу 02.11.2020 Справа № 332/2668/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1174/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/2668/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Запорізький слідчий ізолятор» матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не одружений, має малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 35 000 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2020 року, як таку, що постановлена з порушенням норм ч. 4 ст. 132, ч. 3 ст. 176, ст. 194 КПК України, та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання останнього на період дії ухвали слідчого судді з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладання яких буде встановлена судом.

Апелянт вважає, що заявлені стороною обвинувачення у клопотанні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 28 серпня 2020 року, повідомлення про підозру від 07 жовтня 2020 року, він не намагався переховуватись, не чинив опір представникам потерпілого та працівникам поліції, а виявлене майно передане на зберігання представнику потерпілого, проте, слідчий суддя це не взяв до уваги.

Також, на думку захисника, слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував, що ОСОБА_7 з моменту, коли було розпочато досудове розслідування до вручення клопотання про підозру, тобто, за півтори місяці, не вчиняв жодних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: добровільно з`являвся за викликом слідчого; має малолітнього сина, якому періодично допомагає; має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі разом з матір`ю-пенсіонеркою, якій він також періодично допомагає; підозрюється у вчиненні злочину, не пов`язаного із застосуванням насильства по відношенню до інших людей, а також попередню поведінку ОСОБА_7 , яка полягала у відсутності незаконного перешкоджання кримінальним провадженням відносно нього.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просить залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 35 000 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, а саме, що підозрюваний може продовжувати вчиняти нові злочини та переховуватися від органів досудового розслідування або суду, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, санкцією якої, у тому числі, передбачено покарання на строк до п`яти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Отже, наразі існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю попереднього ризику та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який,оскільки ОСОБА_7 5 (п`ять) раз притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі двічі у 2020 році, однак, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав та знову підозрюється у вчиненні корисливого злочину, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, тобто, на переконання апеляційного суду, останній може вчинити дії, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, зокрема про те, що:

- заявлені стороною обвинувачення у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою;

- з моменту, коли було розпочато досудове розслідування до вручення клопотання про підозру, тобто, за півтори місяці, ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, добровільно з`являвся за викликом слідчого;

- ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, не пов`язаного із застосуванням насильства по відношенню до інших людей, а його попередня поведінка полягала у відсутності незаконного перешкоджання кримінальним провадженням відносно нього.

Наявність у ОСОБА_7 малолітнього сина, якому він періодично допомагає, зареєстрованого місця проживання в м. Запоріжжі разом з матір`ю-пенсіонеркою, якій він також періодично допомагає, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, всупереч доводам апелянта, не можуть бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що, правильно застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, обґрунтовано визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 35 000 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: