СпСправа № 385/93/21
В ході проведення першочергових слідчих (розшукових) дій було встановлено місцезнаходження викрадених речей та з метою вилучення предмету злочину, а також недопущення його знищення, чи настання інших наслідків, які б могли перешкоди кримінальному провадженні, було проведено невідкладну слідчу (розшукову) дію - огляду гаражу за адресою: АДРЕСА_2 .
При проведенні огляду, за добровільної згоди власниці ОСОБА_6 було виявлено та тимчасово вилучено викрадені в ОСОБА_5 речі, які в подальшому, постановою слідчого від 24.01.2021 визнано речовими доказами та передано на зберігання в камеру збереження речових доказів ВП №1 (м.Гайворон) ГУНП в Кіровоградській області, оскільки на переконання слідчого, є достатні підстави вважати, що вони є предметом даного кримінального провадження, зберегли на собі його сліди.
Крім того, незастосування арешту може призвести до приховування, зникнення, втрати, відчуження майна чи до настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також майно може мати на собі сліди злочину, які можуть бути використані як докази під час проведення досудового розслідування, а також для проведення необхідних криміналістичних експертиз.
Слідчий, прокурор, власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились пояснень та заперечень суду не надіслали, що, згідно з вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положення ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду від 25.01.2021 слідчому СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 надано дозвіл на проведення огляду гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено майно, яке викрадено з підвального приміщення та належить ОСОБА_5 .
Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходжу до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вилученого майна, оскільки слідчий в клопотанні довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання, вказане майно має суттєве значення для проведення досудового розслідування та може бути використане, як доказ вчинення кримінального правопорушення, в тому числі і як речовий доказ, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, може бути втраченим чи відчуженим.
При цьому слідчий суддя критично оцінює доводи слідчого, що вилучене майно, у зв`язку з незастосуванням саме заборони розпорядження та користування ним, може бути втрачене, відчужене, приховане чи зникне так як не вказано існування обставин які б підтверджували такі висновки. Тому вважаю правильним відмовити в задоволенні клопотання в частині встановлення заборони розпорядження та користування майна, на яке накладається арешт.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 8, 100, 167-169, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-
клопотання задоволити частково.
В решті клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню, визначеною в ст. 175 КПК України стороною кримінального провадження.
Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати заінтересованим особам.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1
Дата документу 27.01.2021