Дата документу 18.11.2020 Справа № 332/1974/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/1974/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1610/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула 18 листопада 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 1 вересня 2020 року про відмову у звільненні від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого з випробуванням терміном на 3 роки, який ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2018 року змінено в частині призначення покарання в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2017 року, більш суворим та призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання із випробуванням на 3 роки та покладенням на нього обов`язків.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про звільнення його від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.
В обґрунтування своїх вимог зазначив про те, що протягом іспитового строку добровільно виконував всі обов`язки, покладенні судом.

Відмовляючи у задоволені заяви засудженого, суд, зазначаючи, що відносно ОСОБА_7 складено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення саме в період іспитового строку і остаточне рішення суду по кримінальному провадженню не прийнято, та вказуючи про недоцільність та передчасність вирішення питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а також помилковість посилання ОСОБА_7 на закінчення іспитового строку, як на підставу для звільнення його від відбування покарання, прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та такою, що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, в період іспитового строку належним чином не доведена, обвинувальний вирок у даному провадженні не ухвалено, визначений випробувальний термін закінчився 10.07.2020 року, покладені обов`язки порушено не було, то він на підставі ч.1 ст. 78 КК України має бути звільнений від відбування призначеного покарання.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити його заяву, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та вказав, що розгляд нового кримінального провадження відносно нього ще триває.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, вказавши про порушення засудженим умови випробувального терміну та вчинення останнім нового злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що з 19 квітня 2018 року в Заводському відділі органу пробації перебуває на обліку ОСОБА_7 , засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2017 року з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2018 року за ч. 2 ст. 309, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та якого на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про звільнення його від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Свої висновки про відмову у задоволенні заяви засудженого суд першої інстанції мотивував вчиненням засудженим під час іспитового строку нового кримінального правопорушення.

З висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зауважує, що засуджений при апеляційному розгляді підтвердив перебування на розгляді в суді першої інстанції обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно нього.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, а в апеляційній скарзі засудженого та при апеляційному розгляді не заперечується той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення, яке скоєне в період іспитового строку за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Так, ст. 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс елементів, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 78 КК України.

Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

Таким чином, хоча випробувальний термін закінчився, однак у період іспитового строку засудженому ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчинення нового кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України.

Вказана обставина, з огляду на положення вище наведених норм закону, перешкоджає звільненню засудженого ОСОБА_7 на підставі ч.2 ст. 78 КК України від призначеного покарання з випробовуванням.

Доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі про те, що за час перебування на обліку в органі пробації покладені вироком обов`язки виконував, а тому суд після закінчення цього строку має звільнити його від відбування призначеного покарання, не узгоджується з вищенаведеними вимогами кримінального закону, а також з вимогами ч. 3 ст. 75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед - не вчинить нового кримінального правопорушення.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що вчинення засудженим протягом іспитового строку будь-якого ступеня тяжкості нового кримінального правопорушення визнається законом найсуттєвішим порушенням умов випробування.

Закон не пов`язує вказані правові наслідки з наявністю обвинувального вироку суду, тому доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду І інстанції з підстав порушення ним такої засади як презумпція невинуватості є безпідставними.

Сам факт вчинення нового кримінального правопорушення пов`язується з іспитовим строком, встановленим судом, який обчислюється з моменту проголошення вироку суду, а не з моментом, коли вирок за нове кримінальне правопорушення набере законної сили.

Вказані обставини не суперечать вимогам ст. 62 Конституції України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні краніального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, на які апелянт посилається у своїй апеляційній скарзі, оскільки лише у разі ухвалення обвинувального вироку за нове кримінальне правопорушення, суд зможе призначити засудженому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України, як про це зазначається в ч. 3 ст. 78 цього Кодексу.

Натомість, за наявності виправдувального вироку буде відсутньою обставина, яка на даний час перешкоджає застосуванню положень ч.2 ст.78 КК України. Між тим, у цей період на засудженого не покладені обов`язки, визначені ст. 76 КК України, а отже права ОСОБА_7 у контексті ст. 78 КК України не порушуються.

Враховуючи наведені обставини, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, які не дають достатніх підстав для застосування відносно ОСОБА_7 ч. 1 ст. 78 КК України та звільнення його від покарання, призначеного йому за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2017 року з урахуванням ухвали апеляційного суду Запорізької області від 12.03.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 1 вересня 2020 року про відмову у звільненні від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4