18.12.2020 Єдиний унікальний номер 205/9902/20
Провадження № 1-кс/205/1636/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0002110 від 10 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2020 року до суду надійшло вищевказане клопотання слідчого. В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого відділу Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0002110 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України
В ході досудового розслідування було встановлено, що із заявою звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - співвласник ТОВ «Красний Камінь» () з приводу того, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном, ТОВ «Красний Камінь», в якому ОСОБА_5 є власником частки статутного капіталу, а також надав до зазначеної заяви документи, що підтверджують її зміст.
В ході слідства було допитано у якості потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що він є законним директором та співвласником 50% статутного капіталу ТОВ «Красний Камінь». 28.09.2020 року ОСОБА_5 на його мобільний телефон надійшло повідомлення через мобільний додаток «Приват24» від АТ «КБ «ПриватБанк» про те, що за його підприємством ТОВ «Красний Камінь» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб було внесено зміни, а саме: керівником та беніфіціаром ТОВ «Красний камінь», з часткою в розмірі 800148,00 гривень, замість нього призначена невідома йому особа - ОСОБА_6 .
В подальшому ОСОБА_5 встановив, що 23.09.2020 року незнайомим йому нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено підроблену довіреність від його імені на невідому йому громадянку ОСОБА_8 .
В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 зазначив, що довіреність від свого імені нікому не видавав та не підписував, і нотаріуса, для проведення нотаріальних дій не відвідував. 23.09.2020 року, в день проведення нотаріальної дії, ОСОБА_5 знаходився у м. Києві де мешкає і зареєстрований, про що, можуть підтвердити свідки, зокрема його сусіди, а також особи, з якими в цей день у нього були перемови.
Також ОСОБА_5 встановив, що в той же день, 23.09.2020 року ОСОБА_8 використовуючи підроблену довіреність від його імені підписала акт приймання-передачі корпоративних прав ТОВ «Красний Камінь» на невідомого йому ОСОБА_6 . Вказаний акт було посвідчено незнайомим йому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
В подальшому ОСОБА_5 стало відомо, що 23.09.2020 року незнайомим йому державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , було прийнято пакет документів для проведення реєстраційної дії по зміні Учасників у ТОВ «Красний Камінь», а саме його - ОСОБА_5 , виведення зі складу Учасників вищевказаного товариства на підставі нотаріально засвідченого акту приймання-передачі частки у Статутному капіталі.
24.09.2020 року ОСОБА_5 встановив, що тим самим невідомим йому державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 була проведена реєстраційна дія по зміні директора в ТОВ «Красний Камінь», а саме звільнення його - ОСОБА_5 , з посади директора і зареєстровано Статут Товариства в новій редакції.
Далі, ОСОБА_5 дізнався, що на підставі нотаріальної довіреності, з підробленим його підписом, новим власником частки у Статутному капіталі Товариства став незнайомий йому громадянин України ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), паспорт громадянина України з електронним безконтактним носієм № НОМЕР_1 , виданий 04.12.2018р. органом 1211, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Окрім цього ОСОБА_5 зазначив, що вищевказані дії відбулись з відома другого учасника ТОВ «Красний Камінь» ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 , мешкає: АДРЕСА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) (паспорт громадянина України НОМЕР_4 ), (м.т. НОМЕР_5 ), про що свідчить нотаріально посвідчена від його імені заява про відмову від переважного права придбання частки.
Під час допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що з ОСОБА_10 він познайомився приблизно в 2009 році, та, приблизно в 2016 році, під час зустрічі, він попереднього погодився про взяття останнього, як учасника до складу ТОВ «Красний Камінь», за умови внесення до статутного капіталу рівної частки.
07.12.2017 року ОСОБА_5 , прийняв до складу Учасників ТОВ «Красний Камінь» ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 на підставі протоколу №3/2017 з послідуючою реєстрацією відповідних змін у складі Учасників у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців. Відповідно до умов вище згаданого протоколу і його домовленостей з ОСОБА_10 , останній взяв на себе обов`язок сформувати частку у Статутному розміром 50%, грошовими коштами, шляхом внесення на поточний рахунок Товариства у сумі 800148,00 (вісімсот тисяч сто сорок вісім) гривень. До теперішнього часу, ОСОБА_10 свою частку до статутного капіталу не вніс.
11.12.2020 року до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 в якій він просить, враховуючи вже надані ним в якості потерпілого показання та документи, з метою зменшення та унеможливлення реалізації належного йому майна невідомими особами, здійснити комплекс дій, спрямованих на застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладання арешту на належне йому майно, а також накладення заборони на вчинення реєстраційних дій, щодо подальшого продажу належної йому частки у статутному капіталі ТОВ «Красний Камінь» (код за ).
Таким чином існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що невстановлені особи, незаконно, шахрайським шляхом заволоділи часткою статутного капіталу ТОВ «Красний Камінь», яка належить ОСОБА_5 , а саме будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), будівлею складу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).
В разі не накладення арешту на нерухоме майно, орган досудового розслідування втратить можливість збереження будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), будівлею складу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).
Будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), будівля складу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) - відповідають критеріям ст. ст. 98, 170 КПК України.
Враховуючи викладене, з метою збереження права власності потерпілого ОСОБА_5 на вказане майно (частку статутного капіталу ТОВ «Красний Камінь»), забезпечення можливості виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, зокрема підробленими документами, іншими відомостями, які вказують про цей факт. З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням.
Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, а тому на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Вислухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0002110 від 10 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
В обґрунтування правової підстави необхідності накладення арешту майна, слідчий посилається на те, що в разі не накладення арешту на нерухоме майно, орган досудового розслідування втратить можливість збереження будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), будівлі складу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які відповідають критеріям ст. 98 КПК України.
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозра за вказаним кримінальним провадженням №0002110, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, нікому не пред`явлена.
Отже, при вирішенні питання про арешт майна, якщо такий накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, слідчий суддя, суд відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, в матеріалах клопотання слідчого та кримінального провадження відсутні докази, що вищезазначене нерухоме майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, та зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також відсутня постанова про визнання зазначеного у клопотанні нерухомого майна речовим доказом.
Також з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження, крім того, не вказано яким чином нерухоме майно, на яке просить накласти арешт, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки належним чином не обґрунтована можливість використання зазначеного об`єкту нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002110 від 10 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.