КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000330 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бендери (Молдова), громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 25.04.2018 року близько 23 год. 05 хв. ОСОБА_6 зайшов за ОСОБА_7 до під`їзду 3 буд. 3-Б по вул. Дніпровській у м. Вишгороді, де, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під час розмови з останньою, відкрито вихопив ________________________________________________

Справа №11-кп/824/2442/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
з її рук мобільний телефон «Самсунг Галаксі» моделі SМ-J5000Н/DS, білого кольору, вартістю 2 364 грн. 16 коп., з карткою пам`яті «Гуд РАМ» на 8 гб, вартістю 138 грн. 02 коп., яким заволодів і місце події покинув, чим заподіяв потерпілій матеріального збитку на суму 2 502 грн. 18 коп.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду занадто суворим, просить його змінити та, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час судових дебатів прокурор просила суд застосувати відносно нього вимоги ст. 75 КК України, але суд, враховуючи всі пом`якшуючі обставини та задовільну характеристику, призначив йому покарання у виді позбавлення волі, не звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, як на тому наполягав адвокат та прокурор. Разом з тим, не змінюючи ступінь тяжкості своєї вини у вчиненому злочині, він не вважає себе настільки суспільно небезпечною людиною, яку потрібно ізолювати в місця позбавлення волі, а тому просить пом`якшити вирок суду.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченим і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що також обвинуваченим не оспорюється.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи з апеляційних доводів обвинуваченого, в частині призначеного йому покарання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання за вчинений злочин та визначаючи його у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину середньої тяжкості та конкретні обставини його вчинення, обсяг злочинних дій, розмір викраденого майна, дані про особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює і постійної роботи не має, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога, не має сім`ї, тривалий час ухилявся від суду, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і на даний час щодо нього розглядається інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують.

Отже, зваживши на вказані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 повинні відбуватися в умовах ізоляції від суспільства і з таким висновком суду також погоджується колегія суддів.

Зокрема, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 , хоча і є особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів. При цьому в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 постійно займався суспільно корисною працею, а отже, вчинив корисливий злочин з метою власного збагачення.
До того ж в матеріалах провадження наявні дані щодо негативної характеристики ОСОБА_6 ; тривале переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим він перебував у розшуку в даному кримінальному провадженні з 11.06.2018 року по 06.02.2020 року, а також про здійснення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області досудового розслідування в кримінальному провадженню №0000079 від 08.01.2020 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Наведені обставини переконливо свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів та небажання стати на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були виконані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими обвинувачений пов`язує апеляційне прохання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, у виді 1 року позбавлення волі, що є мінімальною межею для даного виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, отже підстав вважати його явно несправедливим через суворість, як і підстав для застосування ст.ст. 75, 76 КК України, не вбачає.

Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, не є підставою для застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України позиція прокурора у провадженні та захисника щодо запропонованого покарання в суді першої інстанції, як про те вказує апелянт, адже в даному випадку покарання призначене ОСОБА_6 з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та інших наведених вище обставин, які вказують на необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

За викладеним вище, колегія суддів, визнаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а покарання необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів, вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3