Справа № 599/1599/20
н.п.1-кп/599/105/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у місті Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду кримінальне провадження №0000112 від 06 травня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шешори Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня, не депутат, розлучений, утриманців немає, раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , який притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів за ч.3 ст. 183-1 КУпАП, згідно постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2019 року, що набрала законної сили, до адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин, злісно ухилявся від відбування адміністративного стягнення.

Так, ОСОБА_4 був ознайомлений співробітниками Тернопільського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр Пробації» в Тернопільській області про умови та порядок відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт та попереджений про кримінальну та адміністративну відповідальність за ухилення та злісне ухилення від відбування суспільно корисних робіт, однак, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом адміністративного стягнення не виходив без поважних причин на роботу до спеціалізованого комунального підприємства «Ритуальна служба» Тернопільської міської ради, де повинен був їх відбувати у дні за установленим графіком в кількості 8 годин у день.

За ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт з 2 грудня 2019 року по 10 лютого 2020 року, постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді трьох діб адміністративного арешту.

Не зважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у кількості 120 годин протягом лютого-квітня 2020 року, без поважних причин не прибув до спеціалізованого комунального підприємства «Ритуальна служба» Тернопільської міської ради у визначені дні для відпрацювання суспільно корисних робіт, а саме: 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28 лютого, 2, 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27, 30, 31 березня 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30 квітня 2020 року.

Отже, з 120 годин суспільно корисних робіт, призначених постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2019 року, станом на 16 липня 2020 року ОСОБА_4 не відпрацював роботи у кількості 120 годин, чим допустив не вихід на виконання суспільно корисних робіт, згідно затвердженого графіку, більше двох разів протягом місяця без поважних причин.

Таким чином обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.389-2 КК України, тобто злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт.

У судовому засіданні суду подано угоду про визнання винуватості, укладену 31 липня 2020 року між начальником Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000112 від 06 травня 2020 року на підставі ст.468, ч.2 ст. 469, ст.472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 .

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Згідно з умовами угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ст.389-2 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з іспитовим строком

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином, тому угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у даному провадженні на підставі ч.4 ст.469 КПК України.

Суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, повністю визнав свою вину у вчиненому та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком і повністю розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

Судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України щодо змісту та порядку укладення угоди та КК України щодо узгодженої міри покарання; підстав для відмови в її затверджені не встановлено.

Тому угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим слід затвердити, і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 468, 469, 470, 473-475 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 липня 2020 року між начальником Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000112 від 06 травня 2020 року.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо вирок не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 діб з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя підпис ОСОБА_1

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Зборівського
районного суду ОСОБА_1
11 серпня 2020 року