БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/560/20
Провадження № 1-кс/730/212/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. м. Борзна
Слідчий суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни матеріали клопотання ОСОБА_3 про встановлення строків досудового розслідування,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000128 від 25.03.2020 року, про встановлення процесуальних строків досудового розслідування в кримінальному провадженні та встановлення процесуального строку для прийняття уповноваженою особою процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказане провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 25.03.2020 року, однак станом на день подання скарги ще жодній особі не повідомлено про підозру. Досудове розслідування здійснюється вкрай неефективно, слідчі дії не проводяться взагалі, а слідчий систематично допускає порушення КПК. Враховуючи викладене, а також через неефективність дій слідчого, а саме його бездіяльність у вказаному провадженні, просить слідчого суддю встановити строк досудового розслідування.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2020 року у вказаній справі відкрито провадження та остання призначена до розгляду на 23.12.2020 року. Крім того, цією ж ухвалою: запропоновано суб`єкту оскарження в строк до судового розгляду надати письмові заперечення з приводу обставин, викладених у клопотанні, докази, які спростовують доводи особи, що подала скаргу, або ж підтверджують останні; зобов`язано начальника СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області надати суду до початку судового засідання матеріали кримінального провадження №0000128 від 25.03.2020 року.

В судове засідання представник суб`єкта оскарження, а також прокурор не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалися, про причини неприбуття не повідомили, однак це не перешкоджає розгляду справи. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч.1 ст. 26 КПК України).

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надіславши засобами електронного поштового зв`язку заяву, в якій просить розглянути скаргу без її участі в зв`язку з віддаленістю перебування та карантинними заходами, пов`язаними з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

На вимогу суду надані матеріали кримінального провадження №0000128 від 25.03.2020 року.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, необхідні для розгляду скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Положення ст. 55 Конституції України визначають, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Нормами ст.ст. 3, 8, 55, 64 Конституції України встановлено засади верховенства права - що надає можливість безпосередньо, на підставі Конституції, негайно оскаржувати будь-які дії чи бездіяльність посадових осіб до суду, без жодних умов і обмежень. Тому що забезпечення прав громадян, відповідно до 3-ї стаття Основного закону, - є головним обов`язком держави.

Стаття 64 Конституції України визначає заборону обмежувати права, що їх надано Основним законом, крім випадків, установлених самою Конституцією. В самій Конституції не зазначено про можливість відмови або про якесь обмеження у судовому захисті порушеного права.

Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу до будь-яких засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що права на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина, та відповідно до ч. 2 ст. 64 Конституції не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, абзац четвертий п.3 мотивувальної частини: а недоторканість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади. - абзац 6 підпункту 4.2 4-го пункту мотивувальної частини.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним для кожного громадянина, і не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено роз`ясненнями пленуму Верховного Суду №9 від 01 листопада 1996 року, №1 від 19 січня 2001 року.

Про це йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд, та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

У положеннях ч. 6 ст. 9 КПК України зазначено: якщо положення кримінально процесуального закону не однозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження - такі, як верховенство права, законність, повага до людської гідності, визначені ст. 7 КПК України.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України 30 червня 2009 року у справі №1-17/2009 зазначено, що до повноважень судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за дотриманням законності в діяльності правоохоронних органів в період проведення дізнання та досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина. Зазначені доводи безперечно доводять можливість та необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора в період досудового провадження до суду без будь-якого винятку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», вся діяльність суддів повинна бути підпорядкована захисту прав та свобод людини і громадянина, шляхом розгляду судових справ у повній відповідності з Конституцією та законами України суди зобов`язані забезпечити рівність громадян перед законом і судом. Враховуючи, що згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, суди не вправі з часу введення Конституції в дію відмовляти фізичним чи юридичним особам у прийнятті до судового розгляду заяв і звернень. Суди не вправі відмовити у судовому захисту прав та свобод людини і громадянина, у прийнятті скарг на рішення, дії чи бездіяльність органі державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб з підстав, не передбачених Конституцією чи законом. При цьому слід мати на увазі, що коло прав і свобод людини і громадянина, закріплених Конституцією, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи порушені, має право на ефективних засіб правового захисту. Ефективний, в цьому контексті, означає - в найкоротший термін, а не будь-який час, та без умов, як це встановлено КПК України.

Відповідно до положень ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Водночас ч. 6 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Ця норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, передбачений ч. 2 ст. 28 КПК України обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч. 6 ст. 28 КПК України, та встановлення для сторін кримінального провадження процесуальних строків відповідно до положень ст. 114 КПК України. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Таким чином, вказане клопотання подане уповноваженою особою та у спосіб, визначений КПК України, а відтак підлягає розгляду в судому засіданні.

Також, слідчим суддею враховується, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Тобто, відповідно до змісту вказаних положень КПК України слідчий суддя вправі встановлювати строки в межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом.

Стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, практика Європейського суду з прав людини тлумачить норму ст. 6 Конвенції достатньо поширювальною і «розумні строки» розгляду справи починають відліковуватись від дати обвинувачення чи моменту, коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.

Поняття «обвинувачення» також трактується достатньо широко: як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980 по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення ЄСПЛ по справі Eckle v. Germany, 1982).

У справі «Меріт проти України» (див. п.70, рішення від 30.03.2004), ЄСПЛ зазначив, що обгрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді (Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, § 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування) (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення ЄСПЛ від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства").

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У справі «Антоненков проти України» Європейський суд наголосив, що «розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника (рішення у справі «Антоненков та інші про України» від 22 листопада 2005 року, остаточне).

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України, є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Крім того, за ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Як убачається з наданих матеріалів кримінального провадження №0000128, які надані слідчим на запит суду, слідчим суддею встановлено, що дійсно у провадженні СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000128 від 25 березня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України.

Так, 11 березня 2020 року Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за підписом сільського голови ОСОБА_4 до Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області подано заяву за №167, в якій висловлено прохання відкрити кримінальне провадження за фактом вчинення громадянкою ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.383 КК України (подання завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину посадовими особами Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області); визнати Плисківську сільську раду юридичною особою, яка є потерпілою від даного злочину, та повідомити сільську раду про відкриття кримінального провадження за даною заявою з наданням відповідного витягу з ЄРДР.

24 березня 2020 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області скаргу Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на бездіяльність слідчого, іншої уповноваженої особи Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено.

Зобов`язано слідчого, інших уповноважених осіб Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по заяві Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області №167 від 11 березня 2020 року про вчинення громадянкою ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.383 КК України, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як правильно зазначив апеляційний суд під час розгляду чергової скарги ОСОБА_3 , дійсно за змістом формулювання злочину у витягу з ЄРДР, ОСОБА_3 є фактично підозрюваною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 383 КК України. На це вказує характер кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Як передбачають положення статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Дослідивши матеріали клопотання та надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, слідчий суддя погоджується з доводами заявника щодо неефективного досудового розслідування.

Так, у матеріалах провадження, наданих слідчому судді, наявні:

-Повідомлення про початок досудового розслідування від 25.03.2020 року;

-Постанова при призначення групи прокурорів від 25.03.2020 року;

-Протокол допиту потерпілого від 09.06.2020 року;

-Постанова про призначення групи слідчих від 06.07.2020 року;

-Постанова про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження від 09.10.2020 року;

-Постанова про проведення процесуальних дій на іншій території від 10.12.2020 року.

Більше матеріали кримінального провадження відомостей про проведення будь-яких інших процесуальних та слідчих дій не містять. Фактично вказане провадження складається з численних скарг ОСОБА_3 , а також рішень Борзнянського районного суду Чернігівської області за результатами розгляду скарг ОСОБА_3 .

Крім цього, аналізуючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує таке.

Відповідно до ст. 276 КПК України визначає випадки повідомлення про підозру: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 не була затримана на місці вчинення злочину. Відносно неї не обрано запобіжний захід.

Відтак, правовою підставою для складання письмового повідомлення про підозру є п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Таким чином, обов`язковою передумовою для прийняття такого процесуального рішення слідчим та/або прокурором як повідомлення про підозру є наявність доказів в розумінні ст. 84 КПК України, які передували повідомленню про підозру.

Однак, у даному провадженні, на думку слідчого судді, органи досудового розслідування дійсно проявляють невиправдану бездіяльність та тяганину у проведенні досудового розслідування, а також у збиранні доказів, враховуючи той обсяг слідчий дій, які були проведені протягом майже 8 місяців, враховуючи складність кримінального провадження, поведінки учасників кримінального провадження та способу здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Заслуговує на увагу й те, що у кримінальному провадженні наявні неодноразово подані ОСОБА_3 до сторони обвинувачення клопотання щодо проведення слідчих та процесуальних дій, з метою належного здійснення захисту своїх інтересів, які протягом тривалого часу не проводяться, що є порушенням розумних строків, виходячи з їх критеріїв, визначених ст. 28 КПК України.

Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає: «слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зав`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.

Відповідно до положень ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року, справа № 757/37346/18-к, а також у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі № 263/2612/19.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами клопотання з приводу необхідності встановлення строку досудового розслідування та встановлення строку уповноваженій особі в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень за результатами проведення досудового розслідування.

За викладених обставин, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, дійшов висновку про задоволення клопотання та встановлення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 25.03.2020 року.

Однак, враховуючи необхідний обсяг можливих процесуальних та слідчих дій, які необхідно буде провести у вказаному кримінальному провадженні слідчим, а також беручи до уваги велику кількість вихідних днів, пов`язаних із святами, а також підготовкою різних матеріалів та узагальнень за підсумками року, слідчий суддя приходить до висновку, що строк, зазначений особою, яка звертається із клопотанням, є недостатнім для вчинення процесуальних дій, які імовірно необхідно виконати слідчим у даному кримінальному провадженні, а відтак клопотання про встановлення строку досудового розслідування підлягає частковому задоволенню.

При цьому слідчий суддя вважає достатнім, з урахуванням загального строку проведення досудового розслідування кримінального провадження, встановити строк досудового розслідування 2 (два) місяці з дня постановлення ухвали та відповідно 2 (два) місяці уповноваженій особі в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень.

Встановлення таких строків в повній мірі відповідатиме балансу легітимного інтересу у розслідуванні злочинів з цінностями і інтересами суспільства.

Керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 3, 8, 19, 55, 64, 68, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 35, 113, 114, 116, 219, 220, 303-309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про встановлення строків досудового розслідування задовольнити частково.

Встановити строк 2 (два) місяці з дня оголошення ухвали для проведення досудового розслідування та для прийняття уповноваженою особою одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 0000128 від 25.03.2020 року.

Обов`язок виконання ухвали щодо проведення повного обсягу необхідних слідчих дій у визначений слідчим суддею строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000128 від 25.03.2020 року покласти на слідчого (слідчих слідчої групи), яким (якими) здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Обов`язок виконання ухвали щодо прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень у вказаному кримінальному провадженні за результатами проведення досудового розслідування покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000128.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1