Справа № 750/3986/20
Провадження № 1-кп/750/272/20
У Х В А Л А

30 вересня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001648 від 06.03.2020, по обвинуваченню ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до його застосування, на даний час не змінилися і продовжують існувати. Вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт не має.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність клопотання, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисників.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 17 жовтня 2020 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до 8 років, інше, хоча і відноситься до категорії нетяжких злочинів, проте було вчинено щодо працівника правоохоронного органу, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у такому правопорушенні, та враховуючи його поведінку під час затримання, може переховуватись від суду, залишити місце проживання у будь-який час, оскільки йому достеменно відомо щодо ймовірної відповідальності за даними кримінальними правопорушеннями, незаконно впливати на потерпілих з метою зміни наданих показань, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на перелік речей, виявлених при огляді місця події, крім того, не встановлена наявність стабільної роботи та доходи від такої, тобто не встановлено законних джерел до існування, що свідчить про те, що джерелом його можуть бути доходи, отримані в результаті злочинної діяльності, також може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина викрадених речей та можливі знаряддя злочину залишаються незнайденими, також враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, приймається до уваги мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість. Також, судом береться до уваги, що одне з кримінальних правопорушень, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , хоча і не є тяжким, проте вчинене із застосуванням фізичного опору працівнику поліції, внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження. При цьому суд керується і завданнями кримінального провадження, котрими є захист особи, суспільства та держави, враховуючи механізм та мотивацію протиправної діяльності з боку обвинуваченого.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доцільність продовження на даний час обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При цьому, судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисники, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Доводи захисників щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 193, 199, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 28 листопада 2020 року з подальшим триманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

В задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1