н/п 1-кп/953/520/20
"02" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченої ОСОБА_11 ,
представника заставодавців ОСОБА_12 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки м.Часів Яр Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
в скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України,-
У відношенні обвинуваченої на стадії досудового розслідування слідчим суддею ухвалою від 14.06.2019р. був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави, в подальшому продовжений строк запобіжного заходи до 19.08.2019р.
01.07.2019р. застава за ОСОБА_11 була внесена ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинувачена звільнена з під варти.
До суду від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надійшли клопотання про повернення застави, оскільки закінчились обов`язки які були покладені на обвинувачену, у разі внесення застави, а як наслідок закінчився строк перебування застави на депозитному рахунку суду.
В силу ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Згідно ч.11 ст.183 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Вищенаведені норми вказують на те, що такий запобіжний захід як застава застосовується упродовж усього кримінального провадження.
Враховуючи положення ст.ст. 182, 194 КПК України, запобіжний захід у вигляді застави є з необмеженим стром, а термін у два місяці встановлюється лише для обов`язків, покладених на підозрюваних, обвинувачених слідчим суддею, судом на підставі ст. 194 КПК України.
Обов`язки обвинуваченої визначені положеннями КПК України , зокрема ч.7 ст. 42 КПК України .
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання про повернення застави задоволенню не підлягає .
Також до суду від потерпілої надійшло клопотання про накладання арешту на майно обвинуваченої, а саме автомобіль Toyota C-HR державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та користування, з переданням вказаного автомобіля на зберігання до спеціального майданчику «Інформ-ресурс».
В обґрунтування клопотання зазначає, що вказаний автомобіль є єдиним майном обвинуваченої та за його рахунок може бути відшкодована шкода, заявлена потерпілою у позові. При цьому обвинувачена користується автомобілем, що знижує його вартість, також може пошкодити автомобіль або його знищити, оскільки вона систематично порушує ПДР України.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ухвалою слідчого судді від 26.06.2019р. на майно ОСОБА_11 , а саме автомобіль Toyota C-HR державний номерний знак НОМЕР_1 , був накладений арешт, шляхом заборони його відчуження, з метою забезпечення можливої конфіскації, яка передбачена санкцією інкримінуємого їй злочину ч.4 ст. 190 КК України .
Враховуючи, що арешт на автомобіль обвинуваченої в рамках даної справи вже накладений, із забороною його відчуження, підстав, які передбачених ч.1 ст. 170 КПК України, для повторного накладання арешту автомобіля, із забороною обвинуваченій ним користуватися, суду не наведено.
Посилання потерпілої на можливе пошкодження або знищення автомобіля, ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені доказами.
Надана суду копія листа Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області не є доказом, в розумінні положень ст. ст.84,99 КПК України. Постанов про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, які набули законної сили, суду не надано.
Експлуатація автомобілю, яка впиває на його ринкову вартість не є завданням арешту майна.
На підставі наведеного, клопотання про накладання арешту задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.42, 183, 204, 332 КПК України, суд, -
В задоволені клопотання потерпілої ОСОБА_8 про арешт майна відмовити.
В задоволені клопотань ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про повернення застави - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Повний текс ухвали виготовлений 07.10.2020р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3