Номер провадження 11-кп/816/468/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за №0002129 від 03 липня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні звернувся із письмовим клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Своє клопотання прокурор обґрунтувала тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого встановлений попередньою ухвалою суду закінчується, однак судове провадження по даній справі не закінчено. Крім того, зазначала, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України та раніше заявлені ризики, які підтверджуються судовими рішеннями не зменшилися і продовжують існувати.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 11 лютого 2021 включно.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року та постановити нову, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої доводи обвинувачений мотивує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що:

- він вже перебував під цілодобовим домашнім арештом і у нього не було жодного порушення;

- має міцні соціальні зв`язки, офіційно зареєстрований з 2000 року та постійно проживає за адресою;

- має сім`ю з 2019 року, офіційну дружину та дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- наявні позитивні характеристики з місяця проживання.

Зазначає, що ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України вже немає, так як свідок по його справі вже допитаний.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримали, просили їх задовольнити, змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід з триманні під вартою на домашній арешт, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003016 по обвинуваченню ОСОБА_8 , за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України враховані судом при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того, загроза покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може спонукати обвинуваченого до ухилення від явки до суду та вчинення перешкод провадженню іншим чином.

Також суд першої інстанції, при винесення рішення взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_10 , який просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, та те, що в провадженні інших судів перебувають на розгляді кримінальні провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні корисливих злочинів, що він офіційно не працевлаштований та має соціальні зв`язки.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, має інші відкриті кримінальні провадження та знову обвинувачується у вчиненні викрадення майна, що свідчить про його схильність до протиправного заволодіння чужим майном, не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування та об`єктивно свідчить про наявність передумов для продовження злочинної діяльності з метою свого утримання і покращення матеріального становища, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого, що ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України вже немає, так як свідок по його справі вже допитаний є надуманими, оскільки відповідно до матеріалів провадження, зокрема змісту оскаржуваної ухвали, на даний час не допитані не тільки свідки сторони обвинувачення, а й потерпілі, не досліджені всі докази сторони обвинувачення. Крім того, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд першої інстанції у повній мірі з`ясував, що вказані обвинуваченим ризики наявні, вони не зменшились та продовжують існувати.

Доводи апелянта, про наявність у нього соціальних зв`язків є безпідставними, оскільки зазначені обставини вже виступали предметом дослідження в суді першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.

Доводи ОСОБА_8 , що він офіційно зареєстрований з 2000 року, постійно проживає за адресою та в нього наявні позитивні характеристики з місяця проживання, на переконання колегії суддів не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованих йому злочинів, проте не стали стримуючим фактором.

Що стосується доводів, що він вже перебував під цілодобовим домашнім арештом і у нього не було жодного порушення та з 2019 має сім`ю, офіційну дружину та дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , то зважаючи на кількість епізодів інкримінованих йому правопорушень, один з яких пов`язаний з проникненням до житла іншої особи з метою заволодіння чужим майном, тяжкості вчинених злочинів, за які законом передбачені покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років, то колегія суддів не може визнати їх такими, які дають підстави застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, як домашній арешт.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. 177, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 11 лютого 2021 включно, залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4