Провадження № 1-кп/752/165/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17
захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_19
обвинуваченого ОСОБА_20 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Омська Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, освіта середня, не одруженого, не працевлаштованого, без місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- за вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08.09.2011 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - звільненням від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 185 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_20 02.03.2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , внаслідок конфлікту з ОСОБА_21 , який виник на фоні неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті останній, умисно наніс їй дерев`яним табуретом 5 ударів в область голови, від яких остання померла, чим протиправно заподіяв смерть останньої.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_20 в ході досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 115 ч. 1 КК України як вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Крім того, згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_20 07.01.2017 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні хостелу, за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, зайшов до кімнати №21, підійшов до ліжка та взяв мобільний телефон «Meizu M3», який належить потерпілому ОСОБА_22 , після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_22 матеріальної шкоди на суму 7 600 гривень.

Він же 11.01.2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 та викрав два акумулятора з вказаного автомобіля, після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_23 матеріальної шкоди на суму 6 600 гривень.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_20 в ході досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно.

Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та показав суду про те, що 02.03.2017 року він разом з ОСОБА_24 купили продукти харчування та пішли до місця проживання ОСОБА_24 , за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаному будинку проживав його знайомий ОСОБА_24 , його мати ОСОБА_21 та він, оскільки постійного місця проживання у місті Києві він не мав та за згодою ОСОБА_24 проживав за вказаною адресою. Зазначив, що у нього та ОСОБА_21 неодноразово виникали конфлікти на побутовому рівні. Так, 02.03.2017 року, перебуваючи за місцем тимчасового проживання, він та ОСОБА_24 вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_24 повідомив йому, що ОСОБА_21 викинула його сумку з особистими речами на вулицю, він пішов до кімнати на першому поверсі будинку, однак своєї сумки не знайшов. Після чого він пішов до ОСОБА_21 , яка перебувала на першому поверсі вказаного будинку та сиділа у кріслі, він запитав її, навіщо вона викинула його сумку, на що остання відповіла, що вказана сумка у її будинку не потрібна, внаслідок чого між ними розпочався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_21 виганяла його з будинку, потім взяла з підлоги пляшку з-під горілки та розбила її і одразу нанесла йому один удар пляшкою в ліву сторону його обличчя, після чого знову нанесла йому удар пляшкою в область обличчя, і після вказаного удару він вирвав у неї з рук пляшку та викинув її, а ОСОБА_21 схопила в праву руку дерев`яний стілець та замахнулась на нього, однак він перехопив з її рук стілець та з метою самозахисту наніс ним один удар в область голови ОСОБА_21 , після чого стілець розсипався і він наніс ще 4 удари ніжкою від вказаного стільця в область голови ОСОБА_21 . Після цього він посадив її у крісло, одягнувши їй на голову шапку.Чи дихала ОСОБА_21 , йому невідомо. Він пішов до кімнати ОСОБА_24 та повідомив йому, що здається вбив його матір, внаслідок чого вони зібрали речі та поїхали за місцем його проживання, а саме - до села Паплинці Старосинявського району Хмельницької області, після чого 05.03.2017 року його було затримано працівниками поліції. Що стосується обвинувачення за ст. 185 ч. 2 КК України пояснив, що вказаних крадіжок він не здійснював, а в ході досудового розслідування визнав вину у зв`язку з тим, що працівники поліції здійснювали тиск на нього в той час, як він перебував під вартою.
Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень було надано та судом досліджено наступні докази.
Свідок ОСОБА_25 показала суду про те, що загибла ОСОБА_21 була її сусідкою, з обвинуваченим ОСОБА_20 вони були знайомі наглядно. Свідком події кримінального правопорушення вона не була. 06.03.2017 року вона була присутньою в якості понятої при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_20 , в ході якого ОСОБА_20 повідомив, що ОСОБА_21 викинула його речі та штовхнула його, внаслідок чого він наніс удар їй пляшкою по голові, після чого посадив у крісло, вдягнувши на неї шапку, та пішов. Зазначила, що під час проведення вказаного слідчого експерименту тиску на обвинуваченого ОСОБА_20 працівниками поліції здійснено не було.

Свідок ОСОБА_26 показала суду про те, що загибла ОСОБА_21 була її далекою родичкою, з обвинуваченим ОСОБА_20 вони були знайомі наглядно. Свідком події кримінального правопорушення вона не була. 06.03.2017 року вона була присутньою в якості понятої при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , який також був присутній при його проведенні, в ході якого ОСОБА_20 повідомив, що ОСОБА_21 викинула його речі та при словесному конфлікту вдарила його пляшкою в обличчя, внаслідок чого він у відповідь наніс їй удари, після чого посадив у крісло, вдягнувши шапку, та пішов. Зазначила, що під час проведення вказаного слідчого експерименту тиску на обвинуваченого ОСОБА_20 працівниками поліції здійснено не було. Також зазначила, що в подальшому сумку обвинуваченого ОСОБА_20 дійсно було знайдено в іншому місці.

Свідок ОСОБА_27 показав суду про те, що загибла ОСОБА_21 була його сусідкою, з обвинуваченим ОСОБА_20 вони були знайомі наглядно. Свідком події кримінального правопорушення він не був, а також у проведенні слідчих дій участі не приймав. Зазначив, що неодноразово ОСОБА_20 приходив до нього та брав інструменти для господарства. Свідком будь-яких конфліктів між ОСОБА_20 та ОСОБА_21 він не був.

Протокол огляду місця події від 05.03.2017 року та фототаблиця до нього, згідно якого слідчим було оглянуто будинок АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_21 , описано наявні тілесні ушкодження трупа(т. 1 а.с. 13-30).

Протокол огляду місця події від 06.03.2017 року, згідно якого слідчим було оглянуто будинок АДРЕСА_2 та в ході проведення вказаного огляду горловини від скляної пляшки виявлено не було (т. 1 а.с. 42-44).

Протокол огляду місця події від 06.03.2017 року, згідно якого слідчим у приміщенні Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, за адресою: місто Київ, вулиця Оранжерейна, 9, із пальців рук загиблої ОСОБА_21 було взято зрізи нігтьових пластин з кожної руки окремо та поміщено до паперових конвертів та опечатано (т. 1 а.с. 46-48).

Копія лікарського свідоцтва про смерть №754 від 06.03.2017 року, згідно якого смерть ОСОБА_21 наступила від нападу з використанням тупого предмету з метою вбивства (т. 1 а.с. 53).

Висновок судово-медичної експертизи №754 від 27.04.2017 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа виявлено синці на спинці та крилах носа і на повіках очей по типу «окулярів» з переломом хрящів та кісток носа; синець на підборідді, розриви слизової верхньої губи; п`ять забійних ран на голові (прямолінійна форма, осаджені і відшаровані краї, кінці, які наближаються до гострокутних): одна в лобній ділянці зліва і чотири на волосистій частині голови в лобно-тім`яній ділянці зліва з ушкодженням апоневрозу; фрагментний вдавлений перелом кісток черепа в лобно-тім`яній ділянці зліва з розповсюдженням ліній перелому на кістки склепіння та основи черепа; субдуральна гематома в лобно-тім`яно-скроневій області справа об`ємом 30 куб. см; вогнищеві субарохноїдальні, дрібні кортикальні крововиливи в скроневій частці справа; дрібні субарохноїдальні крововиливи в лобній правій частці, вогнищеві субарохноїдальні крововиливи в лівій тім`яній частці, дрібні крововиливи в крайовій ділянці тканини стовбура головного мозку з деструктивним тканьовим набряком; субарохноїдальні крововиливи навколо мозочку; набряк набухання тканини головного мозку. характер та морфологічні особливості ушкоджень на голові, їх розташування, з врахуванням медико-криміналістичного дослідження вказує на те, що рани на голові виникли від дії тупим предметом з обмеженою контактною поверхнею, що в своїй конструкції мав тригранний кут. Також в ділянці між ранами було знайдено включення речовини, схожою на дервину, вкритою речовиною схожою на фарбу білого кольору, а також поодинокі дрібні пластинчасті частки, схожі на фарбу білого кольору. Ушкодження на лицевій частині голови виникли від дії тупого предмету з обмеженою контактною поверхнею, яким могла бути кисть руки, зібрана в кулак. Враховуючи дані судово-гістологічного дослідження (наявність лейкоцитарної реакції травмованих тканинах) від спричинення ушкоджень на голові до настання смерті пройшов проміжок часу від 40 хвилин до 1-ї години, на протязі якого виконувати потерпілою будь-які активні дії не виключається. Відкрита черепно-лицева травма з переломом кісток носа, склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонкою та в тканину головного мозку має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (небезпека для життя) і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Крім того, виявлено припухлість м`яких тканин з синцями на тильній поверхні лівої та правої кистей рук і флангів пальців; синець з саднами на задній поверхні лівого передпліччя в нижній третині; синець на внутрішній поверхні лівого стегна в середній частині. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли утворитись при захисті від нанесених ударів, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і до настання смерті ніякого відношення не мають. Смерть ОСОБА_21 настала від відкритої черепно-лицевої травми з переломом кісток носа, склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та в тканину головного мозку з набряком-набуханням головного мозку. Згідно судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_21 не знайдено метиловий та етиловий спирти, а також пропілів, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери.

Акт судово-медичного дослідження №198 від 14.03.2017 року, згідно якого кров трупа ОСОБА_21 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В (т. 1 а.с. 60).

Акт судово-медичного дослідження шматочків внутрішніх органів з трупу ОСОБА_21 №541 від 10.04.2017 року, згідно якого крововилив м`яких тканинах з ділянки перелома носа, рани тім`яної ділянки, в м`яких тканинах внутрішньої поверхні лівого стегна, верхньої губи, лівої кисті з початковими ознаками лейкоцитарної реакції паравазально; крововиливив в м`яких тканинах правої кисті без клітинної реакції. Вогнищеві субарахноїдальні, дрібні кортикальні крововиливи в скроневій частці; дрібні субарахноїдальні крововиливи в лобній правій частці, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в лівій тім`яній частці, дрібні крововиливи в крайовій ділянці тканини стовбура головного мозку з перифокальним деструктивним тканьовим набряком з початковими ознаками лейкоцитарної реакції паравазально. Ішемічна дистрофія нейроцитів, шунтування кровотоку в нирці; вогнищева деліпідізація спонгіоцитів наднирники. Серозний набряк легень з геморагічним компонентом. Аутолітичні зміни тканин внутрішніх органів. Неповний септальний цироз печінки, вогнищевий жировий гепатоз. Паравазальний дрібно вогнищевий замісний кардіосклероз (т. 1 а.с. 61-62).

Акт судово-медичного дослідження №493 від 09.03.2017 року, згідно якого в результаті судово-токсилогічного дослідження крові трупа ОСОБА_21 не знайдено: метиловий та етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (т. 1 а.с. 63).

Акт судово-медичного дослідження клаптя шкіри з лобно-тім`яної ділянки зліва від трупа ОСОБА_21 №99-МК від 26.04.2017 року, згідно якого чотири рани в лобно-тім`яній ділянці ліворуч ОСОБА_21 утворились від не менше ніж чотирьох ударних дій твердим тупим предметом з обмеженою контактною поверхнею, що в своїй конструкції мав двогранний та тригранний кути. В ділянці між ранами було знайдено включення речовини, схожою на деревину, вкритої речовиною, схожою на фарбу білого кольору, а також поодинокі дрібні пластинчасті частки, схожі на фарбу білого кольору. Будь-яких нашарувань та включень, що інтенсивно поглинають інфрачервоні промені або здатні люмінесціювати, а також металізації сполуками міді, нікелю, свинцю та заліза в ділянці ран з лобно-тім`яної ділянки ліворуч ОСОБА_21 не знайдено (т. 1 а.с. 64-68).

Висновок дактилоскопічної експертизи №8-1/1246 від 27.03.2017 року, згідно якого сліди пальців рук (руки) з розмірами по осям 24х13 мм, 28х17 мм, 20х14 мм та слід долонної поверхні руки з розмірами по осям 50х20 мм, виявлені під час огляду місця події, придатні для ідентифікації по ним особи (осіб). Слід пальця руки з розмірами по осям 13х11 мм, виявлений під час огляду місця події, непридатний для ідентифікації по ньому особи. На дерев`яному бруску та дерев`яній ніжці, наданих на дослідження, слідів папілярних узорів не виявлено. Відповісти на питання: «У разі досягнення позтивного результату під час вирішення питання 2.2, даної постанови чи придатні виявлені папілярні узори, вилучені з місця події для ідентифікації по них особи» - не є можливим, у зв`язку з тим, що на дерев`яному бруску та дерев`яній ніжці, наданих на дослідження, слідів папілярних узорів не виявлено. Визначити в категоричній формі чи залишені сліди пальців рук (руки), з розмірами по осям 24х13 мм, 28х17 мм, 20х14 мм та слід долонної поверхні руки, з розмірами по осям 50х20 мм, виявлені під час огляду місця події, ОСОБА_21 не є можливим, у зв`язку з тим, що на дактилоскопічній карті відсутній відтиск середнього пальця лівої руки та відсутні відтиски долонних поверхонь рук. Сліди пальців рук (руки), з розмірами по осям 24х13 мм, 28х17 мм, 24х14 мм та слід долонної поверхні руки, з розмірами по осям 50х20 мм, виявлені під час огляду місця події, залишені не ОСОБА_20 , а іншою особою (особами) (т. 1 а.с. 74-87).
Висновок судово-медичної експертизи №142ц від 18.04.2017 року, згідно якого згідно «Акту судово-медичного дослідження №198 від 14.03.2017 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_21 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні табурета (об. 1) та дерев`яного бруска (об. 2) виявлені піт, а також кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові. При серологічному дослідженні слідів виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Отже, сліди в об. 1, 2 могли утворитися за рахунок змішування поту та крові особи/осіб, в крові якої/яких містяться антигени А і В в різній комбінації по системі АВО, в тому числі від потерпілої ОСОБА_21 (антиген А) (т. 1 а.с. 92-96).

Висновок судово-медичної експертизи №119ц від 13.04.2017 року, згідно якого згідно «Висновку експерта №118ц від 13.04.2017 року експертизи речових доказів, проведеної у відділенні судово-медичної цитології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи: згідно «Акту судово-медичного дослідження №198 від 14.03.2017 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_21 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_20 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту правої руки (об. 1) потерпілої ОСОБА_21 виявлені піт, а також кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові. При серологічному дослідженні слідів виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Отже, сліди в об. 1 могли утворитися за рахунок змішування поту та крові особи/осіб, в крові якої/яких містяться антигени А і В в різній комбінації по системі АВО, в тому числі від потерпілої ОСОБА_21 (антиген А) та підозрюваного ОСОБА_20 (антиген В). При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту лівої руки (об. 2) потерпілої ОСОБА_21 кров та клітини з ядрами не знайдені (т. 1 а.с. 101-105).

Висновок судово-медичної експертизи №118ц від 13.04.2017 року, згідно якого згідно «Акту судово-медичного дослідження №198 від 14.03.2017 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_21 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_20 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту правої руки (об. 1,2) підозрюваного ОСОБА_20 виявлені піт, а також слина і кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність ядер клітин, придатних для дослідження та відсутність клітинних елементів крові. При серологічному дослідженні в слідах крові, поту та слини виявлені антигени А і В, на клітинах лише антиген В по системі АВО. Отже, сліди в об. 1, 2 могли утворитися за рахунок змішування слини особи, якій властивий антиген В, а також поту та крові особи/осіб, в крові якої/яких містяться антигени А і В в різній комбінації по системі АВО, в тому числі від самого підозрюваного ОСОБА_20 (антиген В) та потерпілої ОСОБА_21 (антиген А) (т. 1 а.с. 112-117).

Висновок судово-медичної експертизи №117ц від 13.04.2017 року, згідно якого згідно «Акту судово-медичного дослідження №198 від 14.03.2017 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілої ОСОБА_21 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні змиву з дверей(об. 1 ) виявлена кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність ядер лейкоцитів, придатних до аналізу. При серологічному дослідженні об`єкту виявлений антиген В по системі АВО, що виключає походження слідів від потерпілої ОСОБА_21 (антиген А) (т. 1 а.с. 122-125).

Висновок судово-медичної експертизи №121 від 11.04.2017 року, згідно якого кров трупа потерпілої ОСОБА_21 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. На наданій на експертизу спортивній кофті, вилученій у громадянина ОСОБА_20 , в об. 1-6, 8, 9 виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлений антиген В, що не виключає можливості її походження від особи з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А. Даних за можливість походження цієї крові від потерпілої ОСОБА_21 результатами дослідження не отримано. В об. 7 на зазначеній кофті кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена (т. 1 а.с. 130-135).

Висновок судово-медичної експертизи №636/Е від 25.04.2017 року, згідно якого дані надані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 07.03.2017 року у громадянина ОСОБА_20 мали місце дві різані рани в ділянці вилиці зліва, на нижній щелепі зліва. Дані ушкодження спричинені травмуючою дією гострого (их) предмету (тів), що має (ють) ріжучі властивості. Враховуючи відсутність опису морфології вказаних ушкоджень, встановити конкретний термін їх спричинення не є можливим. Обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_20 в постанові не вказані. Вказані ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил» (т. 1 а.с. 140-142).

Висновок судово-психіатричної експертизи №185 від 23.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_20 яким-небудь хронічним психічним розладом не страждає. ОСОБА_20 на період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому він підозрюється, будь-яким хронічним чи тимчасовим хворобливим психічним розладом не страждав і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_20 за своїм психічним станом у даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і не потребує застосування до нього яких-небудь примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_20 у період правопорушення 02.03.2017 року, в якому він підозрюється, не знаходився в стані фізіологічного афекту, або в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність (т. 1 а.с. 147-149).

Протокол проведення слідчого експерименту від 06.03.2017 року та відеозапис, доданий до нього, за участю свідка ОСОБА_24 , на якому зафіксовано обставини події 02.03.2017 року (т. 1 а.с. 186-192).
Протокол проведення слідчого експерименту від 06.03.2017 року та відеозапис, доданий до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_20 на якому зафіксовано обставини події 02.03.2017 року та механізм нанесення тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 221-224).
Відповідно до ст. 368 ч. 1 п.п. 1-3 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення.

Що стосується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, то суд враховує наступне.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ст. 17 ч. 2, 4 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, у п. 54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Водночас, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_20 за ст. 115 ч. 1 КК України, як вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Дана правова кваліфікація кримінального правопорушення (злочину) на переконання суду є невірною, а тому дії останнього слід перекваліфікувати на ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, на підставі наступного.

У відповідності до ст. 2 ч. 1 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 24 ч. 2 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, то вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

При відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Судова практика для з`ясування змісту й спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших і тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п. 22 Постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7.02.2003 №2). Аналогічна позиція викладена в Постанові судової палати в кримінальних справах ВСУ від 13 січня 2013 року № 5-32 кс 12.

Так, наносячи удари табуретом потерпілій, обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої. Водночас, цілеспрямовано наносячи удари, не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю ( тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілій.

Тобто в даному випадку ОСОБА_20 діяв із невизначеним «неконкретизованим» умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди потерпілій, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди, а тому в даному конкретному випадку обвинувачений має відповідати за той результат (шкоду), які фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Вказаний висновок ґрунтується не тільки на показаннях самого обвинуваченого, але й підтверджується іншими доказами по справі.

Так, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_20 фактично ствердив обставини, викладені у обвинувальному акті, однак з кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення не погодився, посилаючись на те, що він не мав умислу вбивати потерпілу, а наніс їй удари, після того як потерпіла нанесла йому тілесні ушкодження, тобто з метою самозахисту. Після чого повідомив свідку ОСОБА_24 про те, що він наніс його матері потерпілій ОСОБА_21 тілесні ушкодження, однак про те, що вона помре, він не знав, і вказаного дня він та ОСОБА_24 поїхали до села Паплинці Старосинявського району Хмельницької області. Про смерть ОСОБА_21 дізнався від ОСОБА_24 , якому про це повідомили сусіди телефоном.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_25 не були безпосередніми очевидцями побиття потерпілої, а лише приймали участь в слідчих діях проведенні слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_27 також не був безпосереднім очевидцем події, а лише повідомив, що був наглядно знайомий з ОСОБА_20 .

В свою чергу версія перебігу подій, викладена ОСОБА_20 , на думку суду є правдивою, послідовною та ті суперечності в доказах, наданих стороною обвинувачення, які встановлено під час розгляду даного кримінального провадження, суд тлумачить на користь обвинуваченого, який категорично заперечував наявность у нього умислу на вбивство потерпілої.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У відповідності до ст. 337 ч. 3 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Стороною обвинуваченого не надано доказів на спростування позиції обвинуваченого про відсутність у його діях умислу на заподіяння смерті ОСОБА_21 .

Суд за наявності наданих стороною обвинувачення доказів по інкримінованому йому кримінальному правопорушенню за ст. 115 ч. 1 КК України не може прийти до висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_20 мав умисел на вбивство ОСОБА_21 , тому тлумачить ці сумніви на користь обвинуваченого.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_20 за ст. 115 ч. 1 КК України, як вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - кваліфіковано невірно, а відтак дії ОСОБА_20 , на переконання суду, слід кваліфікувати за ст. 121 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, враховуючи те, що це не погіршує становище обвинуваченого.

Як вбачається з показів обвинуваченого, у нього не було наміру вбивати потерпілу, що є свідченням того, що настання смерті потерпілої не охоплювалося його умислом. Матеріали кримінального провадження не містять і в ході судового розгляду не здобуто доказів, які б могли спростувати твердження обвинуваченого з приводу його суб`єктивного ставлення до наслідків, які настали.

Про відсутність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілої, свідчать характер взаємовідносин між потерпілою та обвинуваченим, а саме те, що вони були знайомі, інколи спільно розпивали спиртні напої та спільно проживали, поведінка потерпілої, а також знаряддя злочину - дерев`яний табурет, який знаходився у кімнаті, де відбувся конфлікт між потерпілою та обвинуваченим, тобто обвинувачений ОСОБА_20 заздалегідь не готувався для вчинення злочину.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого зі ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 118 КК України, суд не знаходить, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б могли бути підставою для захисту обвинуваченим своїх правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягав, для припинення цього посягання, оскільки, як було зазначено вище, посягання ОСОБА_21 , навіть якщо і мало місце, однак воно не було і не могло бути таким, яке б виправдовувало протиправну поведінку обвинуваченого під час конфлікту між ними.

На підставі викладеного обвинувачений ОСОБА_20 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, а саме - у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Щодо пред`явленого ОСОБА_20 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, то слід зазначити наступне.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, сторона обвинувачення посилається на основні наступні докази, які безпосередньо були досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- протокол огляду місця події від 07.01.2017 року, згідно якого об`єктом огляду являється кімната № НОМЕР_2 хостелу за адресою: АДРЕСА_3 . Під час огляду місця події будь-яких слідів, предметів не виявлено, нічого не вилучалось;

- протокол огляду місця події від 14.01.2017 року, згідно якого об`єктом огляду являється автомобіль «Man», державний номерний знак НОМЕР_3 , за адресою: місто Київ, вулиця Новопирогівська, 52. Під час огляду місця події виявлено відсутність двох акумуляторів на автомобілі «Man». Під час огляду місця події нічого не вилучалось;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2017 року та додатку до нього, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_28 на запитання слідчого, чи може він на пред`явлених фото впізнати когось, відповів, що може та вказав на особу, яка зображена на фото № 6, яку він бачив на зупинці громадського транспорту по вулиці Новопирогівській 10.01.2017 року в період часу з 22 години 00 хвилин по 23 годину 00 хвилин, коли даний громадянин проходив з візком повз зупинку. Згідно довідки, яка є додатком до вказаного протоколу, на фото № 6 зображений ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2017 року та додатку до нього, з яких вбачається, що свідок ОСОБА_29 на запитання слідчого, чи може вона на пред`явлених фото впізнати когось, відповіла, що може та вказала на особу, яка зображена на фото № 4, яку вона бачила на території Деміївського ринку, коли даний громадянин намагався продати їй мобільний телефон. Згідно довідки, яка є додатком до вказаного протоколу, на фото № 4 зображений ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проаналізувавши вказані докази, суд надходить до висновку, що протоколи огляду місця події від 07.01.2017 року та 14.01.2017 року свідчать лише про факт огляду кімнати АДРЕСА_5 та транспортного засобу «Man», державний номерний знак НОМЕР_3 , за адресою: місто Київ, вулиця Новопирогівська, 52, і під час вказаних оглядів будь-яких слідів, предметів не виявлено, нічого не вилучалось, тобто вказані протоколи не свідчать про те, що ОСОБА_20 здійснив крадіжку мобільного телефону та двох акумуляторів.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2017 року суд не приймає до уваги на підставі наступного.

Так ст. 228 ч. 6 КПК України встановлено, що впізнання за фотознімками може провадитися тільки у виключних випадках за необхідності.

Законодавець передбачив таку можливість лише у тому разі, ящо саму особу пред`явити неможливо, у зв`язку із перебуванням у розшуку, тривалому відрядженні, місцезнаходження її невідомо, або якщо ця особа відмовилась взяти участь у впізнанні. Натомість, у протоколі особою, яка проводила слідчу дію, не наведено мотивів того, в чому полягала необхідність проведення впізнання саме по фотознімкам та з яких підстав таке впізнання не видалось за можливе провести наживо.

Також матеріали кримінального провадження не містять мотивування підстав, які б завадили слідчому безпосередньо пред`явити підозрюваного ОСОБА_20 для впізнання.

Таки чином, необхідності в розумінні ст. 228 ч. 6 КПК України в проведенні впізнання за фотознімками не було, оскільки ОСОБА_20 , який пред`являвся для впізнання свідкам ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , перебував у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» та міг бути пред`явлений для впізнання безпосередньо, за участі захисника, тобто мав можливість особисто прийняти участь в проведенні впізнання, а відтак, проведення впізнання в застосований органом досудового розслідування спосіб позбавило підозрюваного ОСОБА_20 права на реалізацію його процесуальних прав під час проведення такої слідчої дії.

Крім того, судом неодноразово викликалися свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_28 , однак останні в судові засідання не з`явилися, їх явка стороною обвинувачення забезпечена не була.

Таким чином, з огляду на таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження показів, речей і документів, у зв`язку з тим, що свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_28 допитані не були, суд не може брати до уваги як докази протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2017 року, за участю останніх.

Враховуючи вищевикладене, суд надходить до висновку, що винуватість ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів поза розумним сумнівом не доводить його винуватість і не може бути визнана достатньою для ухвалення щодо нього обвинувального вироку в цій частині, а відтак, ОСОБА_20 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України необхідно виправдати, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

При обранні покарання обвинуваченому суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів;

- особу обвинуваченого, який не одружений, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливий злочин проти власності.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_20 згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі та із зарахуванням у строк відбуття покарання відповідно до правил ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, строку його попереднього ув`язнення з 06.03.2017 року по 01.02.2021 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_20 - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_20 підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню в сумі 2116 гривень 96 копійок: вартість проведеної дактилоскопічної експертизи № 8-1/1246 від 27.03.2017 року, в розмірі 2116 гривень 96 копійок.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_20 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_20 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України.
ОСОБА_20 виправдати за ст. 185 ч. 2 КК України на підставі ст. 373 ч. 1 п. 2 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_20 строк його попереднього ув`язнення з 06.03.2017 року по 01.02.2021 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_20 обраховувати з 01.02.2021 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_20 - тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_20 в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню в сумі 2116 (дві тисячі сто шістнадцять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок: вартість проведеної дактилоскопічної експертизи № 8-1/1246 від 27.03.2017 року, в розмірі 2116 (дві тисячі сто шістнадцять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.
Речові докази:

- чотири конверти білого кольору, кофта темно-синього кольору з плямами речовини бурого кольору, деревяний брусок та дерев`яну ніжку із табурета, що зберігаються в камері схову речових доказів Голосіївського УП ГУ НП України в місті Києві №ФП-011019 від 20.04.2017 року, - знищити;

- два конверти жовтого кольору з дактилоскопічними картками, конверт білого кольору, що зберігаються в камері схову речових доказів Голосіївського УП ГУ НП України в місті Києві №ФП-011022 від 26.04.2017 року, - знищити;

- два конверти жовтого кольору з дактилоскопічними картками, конверт білого кольору, що зберігаються в камері схову речових доказів Голосіївського УП ГУ НП України в місті Києві №ФП-011022 від 26.04.2017 року, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 діб з дня проголошення, а обвинуваченим - протягом того ж строку з дня отримання копії вироку.

На підставі ст. 376 ч. 3 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Відповідно до ст. 376 ч. 6 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх право отримання в суді копії вироку, вручити його обвинуваченому - негайно.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2