ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2593/20 Справа № 206/3045/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпродзержинська Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення, а також згідно даних адміністрації установи виконання покарань ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність 2 заохочень, отриманих у СІЗО м. Дніпра, після чого до нього судом були застосовані положення ст. 82 КК України, та 2 заохочень, отриманих у ДУ "ІВЦ (№133)", 3 стягнень, які погашені, у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання установи та звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначає, що ОСОБА_7 відбуває покарання у полегшених умовах в державній установі Ігренський виправний центр (№133), виконує господарські роботи у державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) та працює електромонтером, згідно характеристики до праці ставиться сумлінно, має заохочення, дотримується норм, що визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Звертає увагу, що засуджений після звільнення проживатиме зі своєю сім`єю та має намір працевлаштуватись електромонтером до ТОВ СВІТБУД ПЛЮС.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання державної установи Ігренський виправний центр (№133), дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року включно.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року на підставі ст. 82 КК України замінено ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.
Початок строку відбування засудженим покарання 01 лютого 2018 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 02 травня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений за час утримання в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) характеризувався негативно, мав 3 стягнення, заохочень не мав.
З 18 вересня 2015 року до 26 квітня 2016 року відбував покарання у державній установі Криворізька виправна колонія (№ 80) та за час відбування покарання характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 26 квітня 2016 року до 01 лютого 2018 року відбував покарання у державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4) та за час відбування покарання характеризувався позитивно, мав 2 заохочення, стягнень не мав.
З 01 лютого 2018 року відбуває покарання в державній установі «Ігренський виправний центр (№ 133)», порядок відбування покарання у виді обмеження волі не порушує, має 2 заохочення, стягнень не має, працевлаштований на контрагентському об`єкті державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4), приймає участь в господарських роботах по благоустрою установи, не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом та з іншими засудженими, приймає участь у виховних заходах та в програмі диференційного виховного впливу Повернення.
Також судом першої інстанції враховано, що 2 заохочення ОСОБА_7 отриманні у державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), після чого до нього судом були застосовані вимоги ст. 82 КК України, тобто замінено покарання у виді позбавлення більш м`яким у виді обмеження волі, після цього ним було отримано лише 2 заохочення під час відбування покарання у державній установі «Ігренський виправний центр (№133)» та з урахуванням 3 стягнень, які погашені, у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх обов`язків, наявність 4 заохочень та 3 стягнень, які погашені, не свідчить, що засуджений став на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засудженому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, працює електромонтером, після звільнення проживатиме зі своєю сім`єю та має намір працевлаштуватись електромонтером до ТОВ СВІТБУД ПЛЮС, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення захисник не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи захисника про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4