Провадження №1-кп/331/235/2021
Справа № 331/4922/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 07.07.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Запорізької області Розівського району с. Березівка, не одруженому, який на утриманні малолітніх дітей не має, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованому, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:
-12.06.2013 р. Розівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки позбавленні волі. Відповідно до ст. 75 КПК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
-17.12.2013 р. Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки позбавлення волі. На основі ст. 71 КПК України приєднано покарання Розівського районного суду Запорізької області від 12.06.2013 р. та встановлений остаточний строк покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. 25.03.2016 р. звільнився по відбуттю покарання;
-28.07.2017 р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі;
-07.03.2019 р. Волновським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, приєднано до попереднього вироку. Звільнений по відбуттю строку покарання 01.07.2020.
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:
06 липня 2020 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, видаючи себе за працівника соціальної служби, обманним шляхом проник до вищевказаного будинку, де повідомив ОСОБА_6 недостовірну інформацію з ціллю встановлення місцезнаходження грошових коштів, належних ОСОБА_6 , після чого встановивши знаходження коштів, продовжуючи свій злочинний умисел, своїми діями відволік останню та скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає проник до спальної кімнати, де з шафи таємно викрав, належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20 000 гривень.
Після цього ОСОБА_4 з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 20 000 гривень.
Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Крім того, 11 серпня 2020 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , видаючи себе за працівника соціальної служби, шляхом обману проник до приміщення квартири вищевказаного будинку, де повідомив недостовірну інформацію ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з полиці шафи, котра розміщена у кімнаті, таємно викрав грошові кошти на суму 3 800 гривень НБУ, що належить ОСОБА_7 , взявши їх у ліву руку.
Під час вказаних злочинних дій ОСОБА_4 , до вказаної кімнати зайшов ОСОБА_7 та побачив протиправні дії останнього. Усвідомлюючи, що його дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, були помічені та несуть відкритий характер, ОСОБА_4 відштовхнув потерпілого за допомогою власної сили та втік з місця вчинення злочину з грошовими коштами, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3 800 гривен.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний у суді, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, вину по обвинуваченню за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.3 ст. 185, ч. 3 ст.186 КК України, визнав повністю, вказав, що заявлені потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільні позови визнає в повному обсязі.
У судовому засіданні пояснив, що 06 липня 2020 року у ранішній час доби, зайшов у двір будинку АДРЕСА_4 , подзвонив у двері, які йому відкрила жінка похилого віку. Він представився їй працівником соціальної служби, і зайшов у середину приміщення. Коли вона шукала посвідчення, він помітив у спальні пакет із грошовими коштами. Попросивши жінку набрати йому води, схопив пакет і втік поки вона не бачила. У пакеті були грошові кошти, якими він розпорядився на власний розсуд. Крім того, 11 серпня 2020 року у вечірній час доби подзвонив у двері квартири у будинку АДРЕСА_5 йому відчинив чоловік пенсійного віку, якому він відрекомендував себе як працівника соціальної служби. Чоловік запросив його зайти у середину. На комоді він побачив грошові кошти, тому попросив потерпілого показати пенсійне посвідчення, і поки той був відсутній, взяв грошові кошти та збирався іти. Однак потерпілий перегородив йому шлях та схопив за руку, після чого обвинувачений висмикнув свою руку, відштовхнув потерпілого та втік із грошовими коштами. Пізніше він підрахував, що там було 3 800 грн.
Обвинувачений зазначив про те ще кається, однак відмовився відповідати на запитання прокурора про те, які він зробив висновки із подій і у чому він кається.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вказаними епізодами злочинів, у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судових засідань повідомлялись судом належним чином, до судового засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні цивільних позовів наполягали. У зв`язку із викладеним, через неможливість прийти в судове засідання потерпілих поважного віку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілих.
В судовому засіданні обвинуваченим було заявлено клопотання про розгляд справи згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів та допиту свідків.
Судом учасникам кримінального провадження було роз`яснено положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провівши судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України.
На підставі ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думки обвинуваченого, який повідомив, що бажає закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора, захисника, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, яке суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.
Також суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаного з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Умисні дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч. 3 ст. 186 КК України.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь небезпечності вчинених ним злочинів, сукупність всіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, що визнав свою вину, надавав покази, є особою раніше судимою, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, звільнений із місць позбавлення волі 01 липня 2020 року, інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинені 06 липня 2020 року (вже через 5 днів після звільнення) та 11 серпня 2020 року.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Суд також бере до уваги особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд не визнає у якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття з огляду на наступне. Щир е каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалася та нести відповідальність за вчинене. Однак допитаний у судовому засіданні обвинувачений хоч і формально зазначив про своє каяття, однак відмовився відповідати на запитання прокурора, про те, які висновки зроблені ним у зв`язку із вчиненими кримінальними правопорушеннями.
Обставин, що обтяжують покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованих йому статей КК України, однак у розмірі більшому за мінімальний.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року і зважує на вимоги ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Визначаючи остаточну міру покарання суд керується нормами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
Вирішуючи цивільні позови заявлені потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Оскільки у судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , сума цивільного позову визнана ОСОБА_4 у повному обсязі, суд вважає, що сума матеріальних збитків у розмірі 20 000 грн., підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.
Також в судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , сума цивільного позову визнана ОСОБА_4 у повному обсязі, суд вважає, що сума матеріальних збитків у розмірі 3 800 грн., підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 1144,15 грн., за залучення експертів при проведенні судово-трасологічної експертизи від 09.07.2020 року, висновок експерта №1-477, становить - 490,35 грн.; судово-трасологічної експертизи від 14.12.2020 року, висновок експерта №СЕ-19/108-20/283-ТР/1-1013, становить 653,80 грн.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у зв`язку з призначенням судом покарання у виді позбавлення волі та відсутності клопотань про зміну, слід залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного затримання, з 06.12.2020 року.
Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання:
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
-за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з дати фактичного затримання 06 грудня 2020 року.
Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 грудня 2020 року до дати набрання вироком законної сили із розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави процесуальні витрати у розмірі 1144,15 грн.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином суму у розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.
Речові докази по справі:
Мобільний телефон «Sigmo» у корпусі чорно-помаранчевого кольору імей: НОМЕР_2 ; Жіноча сумка шкіряна коричневого кольору; Шкіряна чоловіча сумка чорного кольору з написом «Gorangd» звернути в дохід держави;

2 полімерних порожніх пакета зі стільця спальні; Змив та контроль до нього з вхідної двері шафи; Змив та контроль до нього з жіночої сумки; Аркуш паперу А4 з реквізитами на ім`я ОСОБА_8 ; платіжна квитанція за газ на буд. АДРЕСА_6 ; платіжна квитанція «Запоріжелектропостачання» на буд. АДРЕСА_6 ; платіжна квитанція «Вельмут» на буд. АДРЕСА_6 ; 3 відрізки липкої стрічки з папілярними слідами узорів пальців та упаковано до конверту; слід №1 на чашці, №2,3 з шкатулки у спальній кімнаті; полімерний пакет з залишками харчових продуктів та одягом; змив та контроль до нього з вхідної двері квартири - знищити
Файли з камер відео-спостереження, котрі перенесені на DVD-R диск за адресою: м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 29 за 06.07.2020 року надані гр. ОСОБА_9 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Дактилокарту підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1