03.09.2020
Справа № 642/4145/20
Провадження № 1 кс/642/1700/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря- ОСОБА_2 , слідчого- ОСОБА_3 , власника майна- ОСОБА_4 , представника власника майна- ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 27 серпня 2020 року направив поштою слідчому судді клопотання про накладання арешту на тимчасово вилучене майно в ході проведення 26 серпня 2020 року огляду місця події за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 257, в автомобілі «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , а саме металевої пластини розміром 10х8 см, зразку ґрунту з багажного відділення.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в його провадженні перебуває кримінальне провадження № 00001553 від 31.07.2020 за правовою кваліфікацією - ч.3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки виробів з металу з гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та вказаний огляд проведено в рамках вказаного кримінального провадження

Вказані тимчасово вилучені в ході огляду речі відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України, визнані речовими доказами та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, та для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування та знищення слід накласти арешт на вказані речі.

Слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Також зазначив, що був проведений детальний огляд автомобіля з дозволу ОСОБА_6 . Так, слідчим був відкритий багажник, бардачок, піднімались килимки, та під килимком була виявлена металева пластина, а у багажному відсіку на поверхні килиму залишки ґрунту, що може свідчити про транспортування вказаним автомобілем викрадених з гаражу потерпілого виробів металу.

Представник власника майна- адвокат ОСОБА_7 просив у задоволенні клопотання відмовити, послався на те, що підстави для накладення арешту відсутні, оскільки проводився обшук автомобіля без ухвали слідчого судді, вказані речі отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод ОСОБА_8 , що в силу ст. 87 КПК України має наслідком визнання вказаних доказів недопустимими. Також зазначив, що вказаний автомобіль «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений 04.08.2020 у іншому кримінальному провадженні № 0002725 від 04.08.2020 з ч.2 ст. 186 КК України, та слідчий звертався до слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобіль, однак ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2020 року у задоволенні клопотання відмовлено, та постановлено негайно повернути автомобіль. Весь цей час автомобіль був незамкненим. Автомобіль було повернуто ОСОБА_6 26 серпня 2020 року, та приблизно через 30 хвил. був проведений його огляд, в ході якого ви явлені та вилучені вказані речі, яких під час огляду автомобіля 04.08.2020 виявлено не було. Отже, проведення обшуку без ухвали слідчого судді відразу після повернення автомобіля, який був тимчасово вилучений органом досудового розслідування, та до якого ОСОБА_6 не мав доступу, свідчить про недопустимість вказаного доказу. Крім отого, зазначив, що ОСОБА_6 є неграмотним, не має ніякої освіти, не вміє читати та писати, тому не мав можливості прочитати и протокол місця події, в ході якого було вилучено речі в його автомобілі, та вказати свої зауваження, тому його підпис на протоколі не підтверджує ніякі обставини. В той же час він, як адвокат ОСОБА_6 ,. виклав у протоколі заперечення проти проведеного обшуку та вилучення речей, однак не зважаючи на це слідчий всупереч положенням ч.3 ст. 233 КПК України не звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на вже проведений обшук.

Власник майна ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання, пославшись на викладені адвокатом доводи.

Суд, вислухавши слідчого, власника майна, представника власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи, надані власником майна докази, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00001553 від 31.07.2020 за правовою кваліфікацією - ч.3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки виробів з металу з гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з протоколу огляду місця події, 26 серпня 2020 року було проведено огляд місця події за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 257, в автомобілі «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , за його згодою, та була виявлена та вилучена під килимком в автомобілі металева пластина розміром 10х8 см, та ґрунт у багажному відсіку на поверхні килиму.

Постановою слідчого від 27.08.2020 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 00001553 від 31.07.2020.

Як вбачається з наданої представником власника майна копії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2020 року, вказаний автомобіль «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 мав статус тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0002725 від 04.08.2020, в якому здійснюється досудове розслідування за ч.2 ст. 186 КК України, та слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області звертався до слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобіль, однак ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2020 року у задоволенні клопотання відмовлено, та постановлено негайно повернути автомобіль.

Отже, вказаний автомобіль після тимчасового вилучення до виконання ухвали слідчого судді про повернення автомобіля не перебував у володінні та користуванні ОСОБА_6 .

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечені кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України а рештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 вказаної статті арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначено у ч.3 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України с лідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.2 вказаної статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно зі ст.62 Конституції та ст.17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях.
Відповідно до ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, установленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст.87 КПК докази, отримані внаслідок проведення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.
За змістом ст. ст.223, 237 КПК, огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, який згідно зі ст.234 КПК проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
Згідно з ч. 2 ст. 233 КПК України під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Також у ст.233 КПК встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Винятком із цього правила є невідкладні випадки, пов`язані з урятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються в скоєнні злочину, у разі чого прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після вчинення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, а останній, розглядаючи таке клопотання згідно з вимогами ст.234 КПК, зобов`язаний перевірити, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, установлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню.
Як убачається з протоколу огляд місця події від 26.08.2020, при огляді автомобіля, який у іншому кримінальному провадженні з 4 серпня 2020 року мав статус тимчасового вилученого майна, до якого ОСОБА_6 доступу не мав, слідчим відкривався бардачок, піднімались килимки, тобто проведений органами досудового розслідування огляд місця події фактично був обшуком, який згідно з приписами ч.2 ст.234 КПК проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді.
Верховний Суд уже визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема в постановах від 7.06.2018 (справа №740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа №266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа №380/157/14-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені в ст.233, ч.2 ст.234 КПК.
З клопотанням про проведення обшуку прокурор, слідчий до слідчого судді не зверталися, тому відповідно до згаданих положень отримані внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані судом при прийнятті рішення.
Як уже зазначав ВС у своїх попередніх рішеннях (постанови від 26.02.2019 у справі №266/4000/14-к, від 12.02.2019 у справі №159/451/16-к), для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, не обмежуючись наявністю письмового підтвердження такої.
В протоколі огляду місця події адвокат ОСОБА_7 виклав свої заперечення, зазначив, що автомобіль зупинено працівниками поліції через приблизно 30 хвилин після повернення автомобіля Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області, де він зберігався як тимчасове вилучений 04.08.2020, та не замикався, і в ході огляду місця події 4.08.2020 не було вилучено металу та ґрунту.Враховуючи наведене, запис у протоколі про те, що огляд проведений зі згоди ОСОБА_6 суд не приймає до уваги як підставу для проникнення до автомобіля без ухвали слідчого судді.
Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного й сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 7.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п.1 ст.8 конвенції повинне бути виправданим у розумінні п.2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст.8 конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.
Всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, після здійсненого 26 серпня 2020 року працівниками правоохоронного органу огляду автомобіля «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , навіть незважаючи на викладені адвокатом заперечення, всупереч положенням ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий не звернувся невідкладно з клопотанням до слідчого судді про надання дозволу на проведення вже проведеного огляду, а 27 серпня 2020 року подав лише клопотання про накладення арешту на тимчасове вилучені в ході огляду автомобіля речі.

За таких обставин суд приходить до висновку про здійснення вказаної слідчої дії з порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбачених ч. 2 ст. 237, ч. 2 ст. 233 КПК України.

Таким чином, вказані тимчасово вилучені в ході огляду місця події 26 серпня 2020 року речі отримані незаконним шляхом, та не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, є недопустимими доказами, передбачені ст. 170 КПК України правові підстави для накладання арешту на вищевказане майно відсутні, а тому клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, тому вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої воно вилучене.

Керуючись ст. ст. 168, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про накладання арешту на тимчасово вилучене майно в ході проведення 26 серпня 2020 року огляду місця події за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 257, в автомобілі «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , а саме металевої пластини розміром 10х8 см, зразку ґрунту з багажного відділення - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1