У Х В А Л А
про відмову у відкритті апеляційного провадження

4 серпня 2020 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року, якою покладено на обвинувачену ОСОБА_2 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

встановила:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2020 року, задоволено клопотання прокурора та покладено на обвинувачену ОСОБА_2 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому обвинувачена проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з Україну в в`їзд в Україну.

Обвинуваченою ОСОБА_2 до апеляційного суду подана апеляційна скарга, в якій вона просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2020р., скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору Одеської місцевої прокуратури №2 в задоволенні клопотання про накладення на ОСОБА_2 обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам закону, вважаю, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, виходячи з наступного.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 р., положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу. Можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті, насамперед, уникнення свавільного позбавлення волі.

Тобто, право на апеляційне оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, належить виключно особі, відносно якої застосовано або продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та її захиснику.

Виходячи зі змісту зазначеного рішення Конституційного суду України та положень КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України (крім ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті), окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених КПК України. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст.392 КПК України.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачена оскаржує ухвалу суду, якою на неї покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України. Тобто, оскаржує судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 392, 399, 404, 405, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси 25 червня 2020 року, якою на неї покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом з апеляційною скаргою та всіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду ОСОБА_1