Справа № 348/907/18
Провадження № 11-кп/4808/329/20
Категорія ст. 185 ч.3КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 02.06.2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парища Надвірнянського району Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, працюючого по тимчасових заробітках, раніше судимого: вироком від 14.04.2003 року Яремчанського міського суду за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 6 років; вироком від 10.12.2009 року Надвірнянського районного суду за ст.ст.185 ч.3, 395, до покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки; вироком Богородчанського районного суду від 09.06.2016 року за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, вироком від 17.05.2016 року Бучацького районного суду Тернопільської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік; вироком Косівського районного суду від 18.06.2018 року за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, вироком Богородчанського районного суду від 12.06.2019 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі, громадянина України -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважає вирок Надвірнянського районного суду від 02.06.2020 року незаконним та необґрунтованим, в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема судом неправильно враховано та витлумачено висновок кваліфікуючої обставини вчинення злочину, а саме крадіжки з проникненням у інше приміщення. Вказує, що потрапляння обвинуваченого ОСОБА_8 16 лютого 2018 року в приміщення будівлі Делятинської міської лікарні, яка знаходиться за адресою селище Делятин, вул. Луги 5, Надвірнянського району Івано-Франківської області, не може бути кваліфікуючою ознакою проникнення в інше приміщення, скоєної ним крадіжки чужого майна, а саме потерпілої ОСОБА_10 , навіть при умові, що у нього був умисел на заволодіння таким майном в приміщенні даної будівлі. Підставою для цього є той факт, що режим доступу до даного приміщення є вільним і нічим не обмежений.

Окрім того, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме вчинення крадіжки шляхом проникнення в інше приміщення, аж ніяк не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються зібраними в ході судового розгляду доказами, а тому даний вирок не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України. Суд не дав належної оцінки доводам обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, які свідчать про відсутність у нього умислу на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме шляхом пов`язаного з проникненням в будь-яке інше приміщення.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 02.06.2020 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 КК України та ухвалити новий, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України і призначити йому мінімальне можливе покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, стверджує, що судом допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичних обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії за ст.185 ч.3 КК України за епізодом крадіжки з проникненням у інше приміщення. Окрім того, призначаючи йому покарання, судом не враховано усіх обставин що пом`якшують йому покарання, а саме щире каяття, його вік, сприяння розкриттю злочину, а також те, що на утриманні є неповнолітні діти, незадовільний стан здоров`я.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не зараховано строк відбування покарання за вироком Косівського районного суду від 18.06.2018 року.

Просить скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 року. Надати правову оцінку його діям, та перекваліфікувати його дії з ст.185 ч.3 КК України на ст.185 ч.2 КК України.

Вироком Надвірнянського районного суду від 02.06.2020 року, ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання у виді (3) три роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1, ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року більш суворим покаранням за даним вироком остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання - три роки шість місяців позбавлення волі.

В строк відбування покарання остаточно призначеного за даним вироком зараховано покарання, частково відбуте за вироком Тлумацького районного суду від 03.12.2019 року.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано рахувати з 12.06.2019 року з часу фактичного затримання на виконання вироку Богородчанського районного суду.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та в період не знятої та не погашеної судимості, повторно вчинив аналогічний корисливий злочин.

В період часу близько 15 год. 16.02.2018 року обвинувачений ОСОБА_8 приїхав в смт. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, маючи на меті вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_8 зайшов до будівлі Делятинської міської лікарні за адресою: смт. Делятин вул. Луги, 5 Надвірнянського району Івано-Франківської області переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, проник у побутову кімнату, звідки таємно викрав жіночу сумочку вартістю 100 грн., в якій знаходились гроші в сумі 2400 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 та банківську картку "ПриватБанк", а всього викрав майна в потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 2140 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

-прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вважає їх необґрунтовами та безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника на те, що досудове розслідування по данному кримінальному провадженні проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, що потрапляння обвинуваченого ОСОБА_8 в приміщення будівлі Делятинської міської лікарні не може бути кваліфікуючою ознакою (проникнення в інше приміщення), скоєної ним крадіжки чужого майна, а саме потерпілої ОСОБА_10 оскільки режим доступу до приміщення є вільним і нічим не обмежений, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження згідно з правилами ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно якого дії ОСОБА_8 були кваліфіковані саме за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, показаннями представників потерпілого, свідків та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях учасників кримінального провадження перевіркою матеріалів справи не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого злочину, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також письмові докази які по справі зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими , та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину.

Із матеріалів кримінального провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин справи при скоєнні злочину, у показаннях даних свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях.

Апеляційний суд цілком погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 було скоєно саме таємне викрадення чужого майна, крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення.

Таким чином, посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах на відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «проникненням в інше приміщення» не можна врахувати як належні, оскільки вони суперечать обставинам справи, які досліджені судом. Колегія суддів вважає наведені доводи як спосіб захисту обвинуваченого, оскільки покази обвинуваченого в цій частині спрямовані на штучну зміну обставин події з метою уникнення відповідальності за інкримінованою нормою закону та пом`якшення покарання в разі перекваліфікації його дій на простий склад злочину. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, колегія суддів не погоджується з даними доводами обвинуваченого, оскільки усі вищезазначені показання співпадають між собою, не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, а за таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено йому надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки всі переліченні ним в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст.ст. 65,66 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного який раніше судимий за корисливі злочини, відношення обвинуваченого до вчинених дій, який частково заперечує свою вину, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, працює по тимчасових заробітках думку потерпілої, яка просить обрати покарання на розсуд суду, відшкодування шкоди.

Окрім цього судом першої інстанції, враховано висновок досудової доповіді органу пробації Надвірнянського міськрайонного сектору філії ДУ "Центр Пробації" в Івано-Франківській області від 12.11.2018 року, де вказано що існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе та становить ризик небезпеки для суспільства.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, як необґрунтовані. Доводи апеляційних скарг поданих захисником ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_8 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 02 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5