Номер провадження: 11-сс/813/1669/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою до 22.11.2020 року з визначенням застави в розмірі однієї тисячі розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 2102000 (два мільйони сто дві тисячі) гривень, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, до затримання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України (в ред. від 10.11.2015 року).

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що 21.09.2020 року до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням звернувся старший слідчий відділу розслідувань злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженим прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 підозрюваного в кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 (в редакції від 10.11.2015 року) КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 року клопотання слідчого задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.11.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205-1, ч.5 ст.27, ч.3 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, оскільки органом досудового розслідування надані докази, які свідчать про обґрунтованість підозри; слідчим під час досудового розслідування виконано значну кількість слідчих дій, разом з тим, для об`єктивного, всебічного та повного розслідування вказаних злочинів необхідно виконати ще ряд слідчих дій, які є необхідними для завершення досудового розслідування. Також слідчий суддя послався на те, що ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме підозрюваний може вжити спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків та вчинити інший злочин.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на необґрунтованість та невмотивованість прийнятого рішення слідчим суддею, відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваній, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою. Одночасно слідчим суддею визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК в розмірі однієї тисячі розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 2102000 (два мільйони сто дві тисячі) гривень.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, оскільки докази, які долучені до клопотання слідчого, на які послався слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в своїй сукупності доводять обґрунтованість підозри, та на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому, доводів щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

За таких обставин апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника щодо необґрунтованості підозри.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою слідчий суддя вірно послався на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено та задля його завершення необхідно провести ряд процесуальних дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, з огляду на таке.

Так, доводи захисника щодо непомірного розміру застави апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки розмір шкоди, спричиненої злочинами, які інкримінуються підозрюваному свідчить про те, що останній може мати грошові кошти, в тому числі і отримані злочинним шляхом, для внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі. Апеляційний суд звертає увагу, що жодного доказу щодо майнового стану підозрюваного, або його родини, з огляду на твердження захисника про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, стороною захисту надано не було. Доводи прокурора відносно того, що грошові кошти отримані від злочинної діяльності групи осіб, до складу якої за версією слідства, входив підозрюваний, були отримані юридичною особою, засновником та керівником якою був підозрюваний, стороною захисту спростовані не були.

Також є непереконливими доводи захисника щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки стороною захисту не надано належних документів, які свідчать про можливість проживання підозрюваного за будь-якою адресою на законних підставах. Апеляційний суд звертає увагу на те, що надана захисником заява громадянки ОСОБА_10 щодо можливості надання житла підозрюваному, яка не є членом родини останнього, непосвідчена належним чином, що на даному етапі викликає обґрунтовані сумніви щодо її походження. Крім того, захисник не надав суду раціонального пояснення, чому підозрюваний, який за твердженням захисника має родину, яка проживає в м. Одесі, не може проживати разом з родиною, що викликає сумніви щодо наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків. За таких обставин, на даній стадії, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити та надати оцінку доводам захисника щодо наявності у підозрюваного житла, де він може відбувати домашній арешт, та, більш того, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; продовжити злочину діяльність, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення слідчого судді про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що у разі проведення органом досудового розслідування всіх необхідних слідчих дій, з якими пов`язані існуючи ризики (допит свідків та проведення судових експертиз тощо), сторона захисту не позбавлена можливості надати слідчому судді або суду докази на підтвердження обставин, які свідчать про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні низки злочинів, один з яких є особливо тяжким (ч.4 ст.190 КК України), апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та існування ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника суд визнає безпідставними.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як слідчим суддею районного суду, так і у апеляційного суду, встановлено не було.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4