КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4029/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року,
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.07.2020 року задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти під банківською упаковкою номіналом 500 грн. в кількості 18 купюр: АВ 7694528, АВ 7694525, АВ 7694519, АВ 7694522, АВ 7694521, АВ 7694526, АВ 7694523, АВ 7694518, АВ 7694514, АВ 7694516, АВ 7694511, АВ 7694507, АВ 7694512, АВ 7694513, АВ 7694515, АВ 7694509, АВ 7694524, АВ 7694510; номіналом 200 грн. в кількості 42 купюри: КИ 5047917, ХГ 3879339, ЕЖ 9034467, ТБ 8870163, КЗ 6903585, ТЕ 7430702, УЕ 5602354, ЄИ 8932041, СГ 9480589, СТ 0240709, УИ 5168350, КМ 9351755, УА 6409048, УС 1012643, ЗГ 5556120, УВ 0300581, ХЄ 4860769, УХ 3968748, ХВ 7455011, УИ 7180755, ТИ 9505588, УА 9750451, ЄШ 3696065, СЖ 1273522, УМ 0791863, ЕЕ 5317876, ХЗ 8015355, УХ 8188942, УД 0014944, КД 8681890, ТЖ 1828371, АБ 3079759, ЕИ 0679948, ЄЯ 1229571, ХЕ 7325809, КК 7991136, ВЄ 9429629, CM 6093893, ЕД 9891228, СВ 1240387, ХД 6237385, СА 0527983, усього в сумі 17400 грн.; грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, в сумі 10 000 грн., вилучені з сумки ОСОБА_6 ; карток АЗС «ВОГ» на 30 літрів дизельного пального, на 30 літрів бензину «А-95», вилучені з сумки ОСОБА_12 ; кредитних карток ОСОБА_6 . Приватбанк № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , Укргазбанк НОМЕР_3 ; виявлені у шухляді робочого столу ОСОБА_6 - грошові кошти, номіналом 500 грн. 12 купюр на суму 6000 грн., карток на пальне бензин «А-92» на 70 літрів, бензин «А-95» на 20 літрів, аркуш паперу з прізвищами та сумами грошових коштів, який був між грошима; грошові кошти 19 000 доларів США, 2 060 Євро, виявлені за місцем мешкання ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подав в інтересах власника майна ОСОБА_6 апеляційну скаргу, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.07.2020 року скасувати частково, в частині накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць: ЗД3612230, ФБ6118046, СЗ0356911, ФГ3182636, ФД6218278, ВА2450604, ФЗ1090272, ФЗ84460178, УБ6697390, УБ0222678, ЛЗ4559071, АА5973504, ФЖ1271508, СБ2709955, ВБ4798560, ВГ9416363, ЗЗ0351926, ФД5234805, ЗИ5319851, МВ2564355; грошові кошти номіналом 500 грн. 12 купюр: ФГ7731131, ЛИ7613853, СЗ1798098, БИ3509280, ЛИ5094373, МБ8700246, АА3652611, ФЖ6846071, ВГ6048512, МВ7521735, ВЕ7667842, ФЗ3814718; кредитні картки: ПриватБанк НОМЕР_1 , ПриватБанк НОМЕР_4 , УкргазБанк на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні слідчого у частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, в сумі 10 000 грн., грошові кошти номіналом 500 грн. 12 купюр, в сумі 6 000 грн., кредитні картки: ПриватБанк НОМЕР_1 , ПриватБанк НОМЕР_4 , УкргазБанк НОМЕР_3 в рамках кримінального провадження № 0000691 від 30.03.2020 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник стверджує, що вилучені під час обшуку кредитні картки та грошові кошти є власністю ОСОБА_6 . Останні є частиною (16.000 грн.) залишку від його офіційної заробітної плати. Тому майно, яке вилучене під час обшуку та на яке накладено арешт не може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Представник просить звернути увагу, що клопотання містить неточності щодо місця проведення обшуку та вилучення майна, а відтак і оскаржувана ухвала не ґрунтується на дійсних обставинах справи, крім того, остання була постановлена із порушенням строків, визначених п.2 ч.5 ст. 171 КПК України.

Слідчим суддею було здійснено розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без участі власника вилученого майна та його представника, незважаючи на наявність відповідного клопотання зі сторони представника власника на думку адвоката суперечило принципу верховенства права та законності. Більше того, адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 було подано заперечення на клопотання про арешт майна із відповідними доказами.
Посилаючись на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати що власником цього майна вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 191 КК України. Даних про оголошення підозри будь якій особі в рамках даного кримінального провадження матеріали клопотання не містять.
Крім того, представник зазначає, що в даному випадку, накладений арешт є безпідставним обмеженням права власності ОСОБА_6 , оскільки вказане майно не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а таке втручання у права і свободи власника майна не виправдовується потребами досудового розслідування.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді була постановлена без виклику представника власника тимчасово вилученого майна, а повний текст ухвали адвокатом отримано 15.07.2020 року, а тому ним порушено питання про поновлення строків на апеляційне оскарження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, вбачається, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна або його представника, а копію вказаної ухвали останнім було отримано лише 15.07.2020 року. Апеляційну скаргу було подано 20.07.2020 року засобами поштового зв`язку, тобто вона є такою, що подана в межах передбаченого законом строку, а тому поновленню він не підлягає.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000691, відомості щодо якого внесені 30.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
Органом досудового розслідування зазначено, що заступник начальника управління - начальник відділу з фізичної безпеки Управління поліції охорони з фізичної безпеки в місті Києві ОСОБА_6 , систематично, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, договори на здійснення фізичної охорони осіб не укладає, замовникам розрахункові рахунки управління не надає, а грошові кошти отримує готівкою, які у подальшому привласнює. Вказану протиправну діяльність ОСОБА_6 здійснює із заступником начальника управління ОСОБА_13 та командиром роти УПО ФБ в м. Києві ОСОБА_14 .
За дорученням слідчого працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України зазначено, що 12.03.2020 року до ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_15 , з проханням надання йому послуги із забезпечення особистої безпеки 18 та 19.03.2020 року, а також надання автомобіля для супроводу.
ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_16 , що вказані послуги будуть коштувати 380 грн. за 1 год. одного працівника поліції та 30 грн. за 1 км. пробігу автомобіля супроводу. ОСОБА_17 погодився на вказані умови, однак ОСОБА_6 , всупереч вимогам вказаного наказу, офіційно договір із замовником не уклав.
Після цього ОСОБА_6 залучив до забезпечення особистої безпеки ОСОБА_18 , молодшого інспектора роти №1 УПО ФБ в м. Києві ОСОБА_19 та інспектора роти №1 УПО ФБ в м. Києві ОСОБА_20 , останнього на власному автомобілі TOYOTA COROLLA, сірого кольору, 2009 р.в., н.з. НОМЕР_5 , та надав їм для зв`язку номер телефону ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19
18.03.2020 року та 19.03.2020 року у період часу з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. на території міста Києва, у відповідності до вказівки ОСОБА_6 , здійснювали фізичну охорону ОСОБА_18 , у тому числі й на вищевказаному автомобілі. ОСОБА_6 19.03.2020 року о 16 год. 00 хв. повідомив ОСОБА_16 , що за надання вищевказаних послуг йому необхідно сплатити готівкою кошти у сумі 12 120 грн. та вказані грошові кошти йому необхідно передати наступного дня в його службовому кабінеті №24 по вул. Чумака, 8-А в м. Києві. ОСОБА_17 20.03.2020 року о 12 год. 00 хв. у службовому кабінеті №24 по вул. Чумака, 8-А в м. Києві передав ОСОБА_6 готівкою грошові кошти у сумі 12 200 грн., який в порушення вимог наказу МВС України №577 від 07.07.2017 року грошові кошти на розрахунковий рахунок УПО ФБ в м. Києві не перерахував, а привласнив їх, при цьому частину вказаної суми, а саме 1000 грн. передав інспектору ОСОБА_20 , як компенсацію за використання власного автомобіля, 3500 грн. передав командиру роти УПО ФБ в м. Києві ОСОБА_14 .
Крім цього, зазначено, що 09.03.2020 року до ОСОБА_6 звернувся заступник начальника того ж управління ОСОБА_21 щодо виділення 4-х працівників управління на здійснення фізичної охорони ОСОБА_22 , та його дружини ОСОБА_23 з малолітніми дітьми, у порушення вимог наказу МВС України №577 від 07.07.2017 року без укладання офіційного договору між замовником та виконавцем. У подальшому, після завершення здійснення фізичної охорони вказані посадові особи мають намір привласнити грошові кошти передані їм ОСОБА_22 за вказані послуги.
У свою чергу, ОСОБА_6 погодився на вказану пропозицію і виділив для здійснення фізичної охорони на період з 12.03.2020 року по 31.05.2020 року чотирьох працівників управління, а саме: інспекторів управління ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та молодшого інспектора ОСОБА_27 .

За наявною інформацією керівництвом управління до відомостей нарядів підрозділу вноситься завідомо неправдива інформація щодо перебування ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 у резерві інших офіційних договорів. В той же час, зазначено, що інспектор ОСОБА_28 взагалі перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вказані працівники у порушення вимог відомчих нормативних актів табельну вогнепальну зброю не отримують та на інструктажі не прибувають.
Під час обшуку 22.06.2020 року за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено вищевказані речі.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 від 22.06.2020 року вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000691.

03.07.2020 року слідчий Другого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 звернуся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна.

Слідчий вказав на те, що з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, для слідства є необхідним провести та дослідити всі наявні та встановлені дії, пов`язані з походженням цих грошових коштів. Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням переховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження іншим способом, з метою збереження речових доказів, притягнення винних осіб до відповідальності необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту, в зв`язку з цим, слідчий просить накласти арешт.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.07.2020 року задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти під банківською упаковкою номіналом 500 грн. в кількості 18 купюр: АВ 7694528, АВ 7694525, АВ 7694519, АВ 7694522, АВ 7694521, АВ 7694526, АВ 7694523, АВ 7694518, АВ 7694514, АВ 7694516, АВ 7694511, АВ 7694507, АВ 7694512, АВ 7694513, АВ 7694515, АВ 7694509, АВ 7694524, АВ 7694510; номіналом 200 грн. в кількості 42 купюри: КИ 5047917, ХГ 3879339, ЕЖ 9034467, ТБ 8870163, КЗ 6903585, ТЕ 7430702, УЕ 5602354, ЄИ 8932041, СГ 9480589, СТ 0240709, УИ 5168350, КМ 9351755, УА 6409048, УС 1012643, ЗГ 5556120, УВ 0300581, ХЄ 4860769, УХ 3968748, ХВ 7455011, УИ 7180755, ТИ 9505588, УА 9750451, ЄШ 3696065, СЖ 1273522, УМ 0791863, ЕЕ 5317876, ХЗ 8015355, УХ 8188942, УД 0014944, КД 8681890, ТЖ 1828371, АБ 3079759, ЕИ 0679948, ЄЯ 1229571, ХЕ 7325809, КК 7991136, ВЄ 9429629, CM 6093893, ЕД 9891228, СВ 1240387, ХД 6237385, СА 0527983, усього в сумі 17400 грн.; грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, в сумі 10 000 грн., вилучені з сумки ОСОБА_6 ; карток АЗС «ВОГ» на 30 літрів дизельного пального, на 30 літрів бензину «А-95», вилучені з сумки ОСОБА_12 ; кредитних карток ОСОБА_6 . Приватбанк № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , Укргазбанк НОМЕР_3 ; виявлені у шухляді робочого столу ОСОБА_6 - грошові кошти, номіналом 500 грн. 12 купюр на суму 6000 грн., карток на пальне бензин «А-92» на 70 літрів, бензин «А-95» на 20 літрів, аркуш паперу з прізвищами та сумами грошових коштів, який був між грошима; грошові кошти 19 000 доларів США. 2 060 Євро, виявлені за місцем мешкання ОСОБА_6 .
Оскільки дана ухвала оскаржена представником ОСОБА_7 тільки в частині накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, в сумі 10 000 грн., грошові кошти номіналом 500 грн. 12 купюр, в сумі 6 000 грн., кредитні картки: ПриватБанк НОМЕР_1 , ПриватБанк НОМЕР_4 , УкргазБанк НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а тому, з урахуванням цього прийшов до висновку про існування підстав для арешту майна.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За ч. 2 цієї ж статті, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно ч. 1, 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.
З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, слідчий, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 від 22.06.2020 року згідно якої майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема і те, про яке зазначає у апеляційній скарзі представник власника майна, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.
Вказане свідчить, що, всупереч доводам апеляційної скарги представника, на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, в матеріалах провадження наявна ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.06.2020 року про проведення обшуку, відповідно до якої надано дозвіл слідчому, слідчим слідчого групи та прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні на проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Василя Чумака, 8-а, у службовому приміщенні адміністративної будівлі Управління поліції охорони з фізичної безпеки вмісті Києві, з метою відшукання та вилучення знарядь та засобів скоєння злочину, чорнових записів, документів фінансово-господарської, службової діяльності Управління поліції охорони з фізичної безпеки в місті Києві, бухгалтерського обліку управління, що містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також з метою виявлення та вилучення інформації, яка може міститися на комп`ютерній техніці, флеш-накопичувачах, жорстких дисках, мобільних телефонах.

Відповідно до протоколу обшуку від 22.06.2020 року, останній був проведений органом досудового розслідування за адресою: м. Київ, вул. Чумака, 8-А, під час якого було вилучено, зокрема, грошові кошти, вилучені з сумки ОСОБА_6 номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, з номерами та серіями, повний перелік яких зазначений в описі, кредитні картки з номерами: ПриватБанк НОМЕР_1 , ПриватБанк НОМЕР_4 , УкргазБанк НОМЕР_3 , грошові кошти номіналом 500 грн. 12 купюр, виявлені у шухляді робочого столу ОСОБА_6 , серії та номери яких зазначені в описі та інше майно.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника в частині наявності неточностей щодо місця проведення обшуку та вилучення майна є необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчим суддею було здійснено розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без участі власника вилученого майна та його представника, незважаючи на наявність відповідного клопотання зі сторони представника власника, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивала про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, слідчий просив розглянути клопотання без виклику власника майна, його представника чи законного представника, з метою забезпечення арешту майна. З урахуванням викладеного, розгляд клопотання здійснювався без повідомлення учасників кримінального провадження.

Представник стверджував, що вилучені під час обшуку кредитні картки та грошові кошти є власністю ОСОБА_6 , зокрема останні є частиною (16.000 грн.) залишку від його офіційної заробітної плати, а тому майно, яке вилучене під час обшуку та на яке накладено арешт не може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Крім того, даних про оголошення підозри будь-якій особі в рамках даного кримінального провадження матеріали клопотання не містять.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні слідчий зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, порушення органом досудового розслідування строку на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово волученого майна не є підставою для скасування такого арешту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника власника майна та у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, а саме: грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць, в сумі 10 000 грн., грошові кошти номіналом 500 грн. - 12 купюр, в сумі 6 000 грн., кредитні картки: ПриватБанк НОМЕР_1 , ПриватБанк НОМЕР_4 , УкргазБанк НОМЕР_3 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_11 про арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти номіналом 500 грн. в кількості 20 одиниць в сумі 10 000 грн., грошові кошти номіналом 500 грн. - 12 купюр, в сумі 6 000 грн., кредитні картки ОСОБА_6 Приватбанк № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , Укргазбанк НОМЕР_3 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4