ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3314/20 Справа № 182/1973/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який не має місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
- 28.10.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
- 30.01.2013 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 18.03.2013 року по відбуттю строку покарання;
- 21.09.2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнився 23.09.2019 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186КК України, у кримінальному провадженні № 0000374,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, а саме до 11 листопада 2020 року, з визначенням розміру застави у сумі кратній 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43940 гривень.
У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу - відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
05.02.2020 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
06.02.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.02.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
02.04.2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_10 передано на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2020 року, 28.05.2020 року, 23.07.2020 року продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину стосовно особи похилого віку ОСОБА_11 , 1939 р.н., який вчинений через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, де останній відбував покарання за вчинення аналогічних корисливих злочинів, об`єктивно існує ризик ухилення від суду, оскільки у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного місця проживання і вчинив злочин, тимчасово перебуваючи в м. Нікополі, в гостях у свого брата, який мешкає в гуртожитку, і зі слів, обвинуваченого є причетним до вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, оскільки саме брат обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , разом з цивільною дружиною, перебували разом з ним в момент відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 . Крім того, за місцем тимчасового проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , де постійно проживає гр. ОСОБА_13 цивільна дружина його брата, яка є свідком обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні, на допиті якої наполягають сторони кримінального провадження, був вилучений викрадений у потерпілої ОСОБА_11 телевізор, а тому є очевидним ризик можливого впливу на свідків, які є родичами обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, жодна особа, зокрема і рідна сестра обвинуваченого ОСОБА_6 , за адресою проживання якої він просить обрати йому домашній арешт, до тепер не звернулася до суду з клопотанням поручитися за нього. У зв`язку з чим обґрунтовано існує ризик того, що він може вчинити інші кримінальні правопорушення, що також в подальшому може спонукати його до переховування від суду.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , який зможе запобігти існуванню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину щодо особи похилого віку, який вчинено ним через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, де останній відбував покарання за вчинення аналогічних корисливих злочинів, оскільки судовий розгляд не закінчено, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і призначено судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, не має постійного місця проживання, вчинив злочин тимчасово перебуваючи у м. Нікополі, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду, - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4