Справа № № 585/2766/20
Номер провадження 1-кп/585/171/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
22 січня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000097 від 28.10.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого охоронником ТОВ «Секюрайті», військовозобов`язаний, раніше не судимий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що 25 жовтня 2020 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , повернулася додому з м. Ромни, куди їздила на місцевий ринок продавати птицю. Коли ОСОБА_4 зайшла до свого подвір?я, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між нею та її чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виникла сварка з приводу того, що його дружина приїхала додому, на думку чоловіка, в стані алкогольного сп`яніння. Під час сварки між подружжям у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , так як ОСОБА_5 не подобається, що його дружина вживає алкогольні напої. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи супільно-небезпечний характер свого діяння посягання на здоров?я іншої людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшовши до ОСОБА_4 наніс їй один удар долонею лівої руки по обличчю в область правої щоки і правого ока та наніс один удар долонею правої руки по обличчю в область лівої щоки, після чого завів ОСОБА_4 до погребу де ще раз наніс два удари кулаком правої та кулаком лівої руки в область задньої поверхні тулуба у нижньому краю лівої лопатки, один удар долонею лівої руки по обличчю в області виска з права та один удар долонею правої руки по обличчю в області виска зліва. Зазначені тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи від 29.10.2020 року №375 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні 22 січня 2021 року потерпіла ОСОБА_4 надала письмову заяву про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за ст.125 ч.1 КК України, так як вона відмовляється від обвинувачення, вони примирилися і претензій вона не має.

Прокурор ОСОБА_3 проти закриття кримінального провадження не заперечувала.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти закриття кримінального провадження по даній справі.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, вбачається, що кримінальне провадження розпочате на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є кримінальними провадженнями у формі приватного обвинувачення.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Законом №2227-VIII, який набрав чинності 11.01.2019, унесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів.

Зокрема, п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».

Кримінальний кодекс також було доповнено ст.1261 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, було внесено зміни й до ч.1 ст.67 КК України, яку доповнено п.61 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, скоєння злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

З матеріалів провадження убачається, що до початку судового розгляду потерпіла подала до суду заяву, в якій просила закрити провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з її відмовою від обвинувачення.

Як зазначено колегією суддів Касаційного кримінального суду ВС у постанові від 10.03.2020 року справа №531/270/19 поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п.7 ч.1 ст.284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст.1261 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.

Про це, зокрема, свідчать щонайменше такі два аргументи.

По-перше, якщо б законодавець вважав за необхідне обмежити дію заборони щодо закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК виключно справами, порушеними за ст.1261 КК, то, за правилами законодавчої техніки, з метою правової визначеності він би використав у цій нормі формулювання «крім… злочину, передбаченого ст.1261 КК» (зокрема, в ситуаціях, коли законодавець вважає за необхідне визначити вичерпний перелік злочинів, щодо яких застосовуються ті чи інші процесуальні правила, він прямо вказує на конкретні розділи, статті та частини статей «Особливої частини» КК, навіть якщо такий перелік є досить довгим див., наприклад, ч.8 ст.214, ч.1 ст.250, п.9 ч.1 ст.284, ч.2 ст.2971, ст.477 КПК тощо). Натомість більш широке формулювання «крім… злочину, пов`язаного з домашнім насильством», очевидно, має на меті поширити дію цієї заборони на невичерпний перелік злочинів, які за тих чи інших умов підпадають під ознаки домашнього насильства, визначення якого міститься в профільному законодавчому акті законі №2229-VIII («Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

По-друге, ст.1261 КК хоча і має назву «Домашнє насильство», однак передбачає відповідальність не за всі діяння, пов`язані з домашнім насильством у розумінні закону №2229-VIII, а лише за форми фізичного, психологічного або економічного домашнього насильства, що вчиняються систематично.

Натомість ст.1 закону №2229-VIII містить більш широке визначення поняття «домашнє насильство», під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п.«b» ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами визначає домашнє насильство як усі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Такий чином, під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин скоєно в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Оскільки із самої назви закону №2227-VIII, яким п.7 ч.1 ст.284 КПК був доповнений словами «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством», випливає, що він має на меті реалізацію положень Стамбульської конвенції, то саме таке широке тлумачення слів «злочину, пов`язаного з домашнім насильством» найбільше відповідає цілям прийняття названого закону.

Саме такий підхід узгоджується із висновком об`єднаної палати ККС від 12.02.2020 у справі №453/225/19, згідно з яким злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст.1 закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК обвинувальний акт має містити, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по

батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

З обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні видно, що обвинувачений ОСОБА_5 і потерпіла ОСОБА_4 мають одне прізвище, проживають за однією адресою, за якою ОСОБА_5 і скоїв інкримінований йому злочин.

Отже, з викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважав установленими, чітко видно, що ОСОБА_5 скоїв злочин щодо ОСОБА_4 у межах місця їх спільного проживання, а тому, суд вважає, в обвинувальному акті зазначені всі необхідні відомості для встановлення судом факту скоєння ОСОБА_5 злочину, пов`язаного з домашнім насильством, без виходу за межі висунутого обвинувачення. До того ж обвинувачений та потерпіла не заперечували, що вони є чоловіком та дружиною.

Таким чином, у суда відсутні підстави для закриття кримінального провадження у даній справі на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 284, 290, 368, 392,395 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про закриття кримінального провадження №0000097 від 28.10.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1