УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001666 за апеляційними скаргами прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.11.2018 року стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березово Хустського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, неодруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_9
захисник ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати на проведення експертиз в загальній сумі 3562 грн. 80 коп. на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Миколаївській області.
Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок в частині призначеного ОСОБА_9 покарання є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення.

Вказує, що суд не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, потерпілим від яких є інвалід, який через фізичні вади не міг вжити заходів до самозбереження. Через злочинну недбалість ОСОБА_9 скоїв грубе порушення вимог п.п.1.3.,1.5., п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода в інвалідному візку, в результаті чого настали незворотні наслідки - загибель людини.

Жодної обставини, передбаченої ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання судом не встановлено.

Проте, встановлено, що злочин вчинено за обтяжуючої обставини, а саме у стані сп`яніння. Факт вживання алкогольних напоїв (пива) обвинувачений не заперечував. Крім того, даний факт підтверджується результатами медичного огляду.

Виходячи з положень п.13 ч.1 ст. 67 КК України ступінь сп`яніння та міцність вжитих напоїв не має значення, адже водій усвідомлював, що вживав алкогольні напої, та що сідаючи за кермо у такому стані, порушує Правила дорожнього руху і піддає небезпеці не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху.

Сторона обвинувачення також вважає безпідставним виключення з формулювання обвинувачення факт керування ОСОБА_9 транспортним засобом, технічний стан якого не відповідав вимогам підпункту 31.4.7. Правил дорожнього руху, оскільки на передньому вітровому склі керованого ним автомобіля нанесено покриття, яке обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що при обранні міри покарання суд порушив вимоги ст.65 КК України, призначивши занадто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що автомобіль, яким керував обвинувачений, має тоновані стекла, що є порушенням п.31.4.7 Правил дорожнього руху. При цьому, цим порушенням він намагався скористатися як обставиною, що його виправдовує, посилаючись на те, що тонування нібито впливало на видимість об`єктів на дорозі. Хоча під час слідчого експерименту встановлено, що видимість навіть в умовах тонованих стекол була достатньою для того, щоб завчасно помітити на дорозі пішохода та вжити заходів для уникнення наїзду

Проте, виявивши ОСОБА_10 на інвалідному візку, який рухався у зустрічному напрямку, він не зменшив швидкість руху свого транспортного засобу та не зупинився, хоча мав таку технічну можливість.

Крім того, вказує, що ОСОБА_9 не визнав себе винним, упродовж розгляду справи намагався перекласти провину за скоєння ДТП на загиблого

Потерпілий зазначає, що у судовому засіданні по відношенню до нього обвинувачений та його батьки поводились зухвало. Така поведінка, на думку потерпілого, вказує на те, що ОСОБА_9 не відчуває каяття за скоєне.

Крім того, під час керування транспортним засобом ОСОБА_9 перебував у стані сп`яніння, чого не заперечував у судовому засіданні, визнаючи, що пив пиво.

Ця обставина є такою, що обтяжує відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні, та ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилалася сторона захисту під час розгляду справи, як на підставу невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину.

Зазначає, що протокол огляду місця пригоди не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а огляд, як слідча дія, проведений з суттєвими порушеннями правил його проведення.

Наявні в протоколі записи є нерозбірливим, які неможливо прочитати та сприйняти цю інформацію. В порушення п.1 ч.3 ст.104 КПК України у протоколі не наведено технічні характеристики жодного науково-технічного засобу (далі НТЗ).

Вказує, що до протоколу додана схема, яка вміщує велику кількість результатів замірів, умовних позначок. Однак, у протоколі відсутній опис та послідовність дій, пов`язаних із проведенням замірів, в ньому (протоколі) не зазначено якому об`єкту і яку позначку присвоєно, не вказано із застосуванням якого саме приладу - чи то рулетки, чи то лінійки, в яких одиницях і ким саме проводились заміри, а тому наведені у схемі відомості про місце наїзду на пішохода в інвалідній колясці та розташування об`єктів не підтверджені описом процесу їх отримання, тобто з порушенням правил фіксації ходу і результатів проведення огляду.

Про порушення вимог закону при проведенні даного огляду свідчать і інші відомості, так, складення протоколу розпочато о 22.50 год., закінчено о 23.40 год. і в цей же час слідчий, який проводить огляд (Стрекалов), знаходиться в МОНД м. Миколаєва.

Більше того, відповідно до протоколу участь в огляді брало п`ять осіб, з яких слідчий, який складав протокол, два понятих, слідчий СУ ГУНП - ОСОБА_11 та учасник пригоди водій ОСОБА_9 . На останньому аркуші протоколу та в схемі відсутній підпис ОСОБА_9 та не має пояснень, чому він відмовився від підпису. Захисник вважає, що виникає сумнів в тому, що ОСОБА_9 брав участь в огляді, так як о 23.10 год. 31.03.2017 року він знаходився в МОНД.

Крім того, в процесі огляду мало місце проникнення до автомобіля БМВ- 520 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на це вказують відомості про положення важеля перемикання передач 2-га передача, які неможливо отримати без проникнення в автомобіль.

Вказує, що у судовому засіданні достовірно встановлено і стороною обвинувачення не спростовано те, що саме під час огляду, слідчий не отримував письмовий дозвіл від ОСОБА_9 про проведення огляду належного йому автомобіля. Огляд автомобіля БМВ проводився без участі водія, який є власником ТЗ. Матеріали провадження також не містять даних про те, що наступного дня після проведення огляду місця події і відповідно транспортного засобу, слідчий чи прокурор звернулися до суду з метою отримання дозволу слідчого судді на обшук вказаного автомобіля «БМВ».

Отже, протокол огляду місця події, на думку апелянта, є недопустимим доказом.

Також, захисник вважає, що висновки авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз також є недопустимими доказами, а слідчий експеримент з ОСОБА_9 виконаний з порушенням методики його проведення.

Слідчі експерименти зі свідками та протоколи до них складені з порушеннями вимог КПК. Зокрема, у протоколі слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_12 зазначена присутність матері - ОСОБА_13 . Дана обставина спростовується відсутністю підпису матері, та показами ОСОБА_12 . На другій і третій сторінках даного протоколу також відсутні підписи ОСОБА_12 та його мами. До даного протоколу від 19.05.2017 року долучено схему від 18.05.2017 року.

Протокол слідчого експерименту з ОСОБА_14 складено 19.05.2017 року. Підписи ОСОБА_14 на другій і третій сторінках - відсутні. До даного протоколу від 19.05.2017 року долучено схему від 18.05.2017 року.

Під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 слідчий не встановив швидкість руху автомобіля, яким керував обвинувачений, безпосередньо перед наїздом.

Захисник зазначає, що слідчий експеримент потрібно було проводити з урахуванням руху візка, так як при зміні положення візка на проїзній частині змінюється і його видимість, тому необхідно було проводити посекундну розтяжку з урахуванням швидкості транспортного засобу і швидкості візка. Більш того, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду, він показав, що інвалідний візок виїздив з-за транспортного засобу, який стояв зліва по ходу його руху, тобто візок змінював положення на проїзній частині, а за такого змінювалась його видимість. Також, при допиті в судовому засіданні, експерт ОСОБА_15 зазначив, що для повноти встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди необхідно перевіряти всі можливі дані, в тому числі і зміну положення інвалідного візка на проїзній частині.

Крім того захисник стверджував, що підпис у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_9 виконано не обвинуваченим.

Більш того, висновок №437 від 31.03.2017 не містить роздруківки з «Drager Alcotest 6810», що унеможливлює встановити повірку приладу і в свою чергу достовірність даних отриманих в результаті використання даного приладу.

Даний висновок був отриманий стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування, не внесений до реєстру матеріалів досудового розслідування, а значить не відкривався в порядку ознайомлення. Невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обстеження ОСОБА_9 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проходило з порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2017 близько 21 год. 50 хв., водій ОСОБА_9 , в порушення Правил дорожнього руху (далі - ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом BMW-520, рухаючись по сухій асфальтобетонній проїзній частині, яка прилягає до дороги по вул. Космонавтів, зі сторони вул. Вінграновського в бік вул. Електронної в м. Миколаєві, зі швидкість 35-40 км/год, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, пп. «б» п. 2.3, 12.3 ПДР, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду керованого ним транспортного засобу на проїзній частині пішохід ОСОБА_10 рухається у інвалідному візку, не зменшив швидкість руху свого транспортного засобу до повної його зупинки, продовжив рух, внаслідок чого в районі будинку № 136 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, прокурора, потерпілого на підтримку вимог своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду ОСОБА_9 винним себе не визнав та пояснив, що 31.03.2017 року приїхав додому та поставив машину у дворі. Ввечері йому подзвонили та попросили вийти на роботу. В той момент він вже вжив дві пляшки пива, оскільки думав, що нікуди їхати не буде. Проте, його вмовили вийти на роботу та він усвідомлюючи, що знаходиться в легкому стані алкогольного сп`яніння поїхав. Їхати треба було недалеко. Рухався по прилеглій дорозі до вул. Космонавтів в сторону вул. Електронної зі швидкість близько 40 км/год з ввімкненим бортовим освітленням, коли із-за автомобіля Део Ланос, білого кольору, який був припаркований на зустрічній смузі для руху, раптово виїхав чоловік на інвалідному візку. Він встиг зреагувати в останній момент, а саме намагався здійснити маневр об`їзду перешкоди праворуч та гальмувати, але зіткнення уникнути не вдалося, оскільки відстань до нього була невелика. Після чого він вийшов з автомобіля та викликав поліцейських і швидку допомогу.
Побачити завчасно ОСОБА_10 , який знаходився у інвалідному візку без будь-яких світловідбиваючих елементів змоги в нього не було, а тому вважає, що будь-яких Правил дорожнього руху, за винятком знаходження в стані алкогольного сп`яніння, він не порушував.
Також зазначив, що дорога, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), пролягає біля житлових будинків з обладнаним тротуаром. Ця ділянка місцевості не освітлюється міським електроосвітленням та має ширину проїзної частини близько 8 м, де мають змогу розміститись по одному автомобілю в кожному напрямку. Також, перед місцем зіткнення з ОСОБА_10 , на асфальтному покритті міститься вибоїна, перед якою він гальмував та після її проїзду почав набирати швидкість, коли на проїзну частину виїхав ОСОБА_10 .
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 його винуватість в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_10 підтверджується дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на покази потерпілого, який в судовому засіданні пояснив, що про ДТП йому відомо від батька обвинуваченого. Його син ОСОБА_10 проживав разом з ним та він з дружиною доглядали за ним. Син був інвалід 1 групи та пересувався на інвалідній колясці, часто виїжджав на вулицю самостійно. В день події син був у стоматолога, після чого він зустрів його біля будинку, де той повідомив, що приїде додому через півтори години. Через обумовлений час син так і не з`явився та він почав періодично виходити на вулицю щоб його зустріти, але останнього так і не було. Близько 20 год. 00 хв. до нього прийшов батько обвинуваченого та повідомив про ДТП.
Потерпілий також повідомив, що його син їздив по тротуару і по дорозі, якщо тротуар не дозволяв рухатись на інвалідному візку. Чому він опинився на дорозі він не знає, оскільки в тому місці тротуар в доброму стані. Біля місця події великих ям, на що вказував обвинувачений, немає, а ширина проїзної частини становить більше ніж 8 м.
Також зазначив, що на ділянці дороги де сталася пригода автомобілі рухаються з великою швидкістю, але людину там помітити можливо. Міського освітлення на ділянці дороги немає, але є освітлення від будинку, якого достатньо. Інвалідний візок сина не обладнаний світловідбиваючими елементами. У нього була пластина для освітлення, але в день події він залишив її вдома. Матеріальні збитки обвинувачений відшкодував в повному обсязі.
Покази потерпілого щодо обставин за яких сталася ДТП, узгоджуються з іншими дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

А саме, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.03.2017 року, згідно якого слідчим, за участю понятих та обвинуваченого, проведено огляд місця ДТП на ділянці проїзної частини від вул. Вінграновського до вул. Електронної по вул. Космонавтів, в ході якого встановлено, що ДТП відбулася на горизонтальної ділянці проїзної частини, яка має асфальтобетонне покриття з середньозернистим асфальтобетоном, яке перебувало у сухому чистому стані, загальною шириною 9 м, призначене для руху в двох напрямках. На зазначеній проїзній частині відсутні смуги горизонтальної розмітки, ділянка дороги не регулюється та не має заборонних дорожніх знаків. До протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди додано схему від 31.03.2017 року з графічним зображенням місця ДТП з відображенням і фіксацією об`єктів виявлених під час огляду.
Протоколом огляду місця події від 31.03.2017, згідно якого оглянуто ділянку місцевості біля будинку № 136 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві. В ході огляду було виявлено металевий інвалідний візок, який знаходився у перевернутому стані та має пошкодження у вигляді деформації металевого каркасу та відсутністю переднього правого колеса.

Огляд місця події був проведений уповноваженою на те особою (слідчим) відповідно до вимог ст.ст. 223, 237 КПК України за участю учасника пригоди та понятих. Хід і результати проведення даної слідчої дії зафіксовані в протоколі огляду місця ДТП. Протокол слідчим складено відповідно до вимог ст.с.104, 106 КПК України, підписаний всіма учасниками даної слідчої дії, яким перед початком огляду роз`яснено їхні права та обов`язки. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний доказ належним та допустимим і послався на нього у вироку на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 . З урахуванням наведеного доводи сторони захисту про недопустимість вказаного доказу є безпідставними.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що вказана слідча дія можливо була проведена без участі ОСОБА_9 , так як відсутній його підпис на останньому аркуші протоколу та на схемі, спростовуються матеріалами справи. Протокол було складено за участю обвинуваченого, понятих, слідчим було оглянуто місце ДТП. Відсутність підпису на деяких аркушах протоколу суттєво не впливає на результат проведення огляду.

Крім того, відповідно до вимог КПК України залучення учасника пригоди, у даному випадку ОСОБА_9 , під час проведення огляду місця події не є обов`язковим.

Відповідно до висновку експерта № 247 від 15.05.2017 року на інвалідному візку в передній його частині є пошкодження і сліди ударно-динамічного походження, які відображують дію слідоутворюючого об`єкту і характерні для контактної взаємодії транспортних засобів.
Первинний контакт між автомобілем BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , та інвалідним візком відбувся наступним чином: автомобіль BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , розташовувався передньою лівою частиною (лівою частиною переднього бампера, лівими фарами головного світла, лівою частиною рамки радіатора і лівою частиною лівої декоративної решітки радіатора, передньою лівою частиною капота кузова) до передньої частини (передньої частини елементів рами) інвалідного візка.
Зіткнення між автомобілем BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , та інвалідним візком відбулося в межах смуги для руху в напрямку вул. Вінграновського по проїзній частині вул. Космонавтів в м. Миколаєві, перед початком відповідно напрямку руху автомобіля, розсипу фрагмента пластику, фрагменту одягу пішохода та іншої слідчої інформації позначеної на схемі до протоколу огляду місця ДТП від 31.03.2017 року.
Висновком експерта № 248 від 13.05.2017 року встановлено, що на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система і праві фари головного освітлення автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані.
Пошкодження лівих фар головного світла автомобіля виникли під час ДТП.
Згідно висновку експерта № 1171 від 15.05.2017 року смерть ОСОБА_10 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді численних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів, субарахноідального крововиливу.
Всі вищевказані тілесні пошкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів, які утворилися від дії тупих твердих предметів в умовах ДТП, при зіткненні легкового автомобіля з пішоходом.
Механізм травми можливо представити наступним чином: первинний удар вірогідніше всього прийшовся бампером автомобіля в область колінних суглобів та верхньої третини гомілок потерпілого, коли останній був звернений передньою поверхнею тіла до транспортного засобу та перебував у сидячому положенні в інвалідному візку. Далі відбулося закидання тіла на капот та після того відбулося відкидання тіла з послідуючим ударом лівої задньою половиною тіла об тверде покриття дороги.

Як на доказ того, що у скоєнні наїзду на ОСОБА_10 в наслідок ДТП ОСОБА_9 не винен, захисник посилається на те, що обвинувачений не мав можливості завчасно побачити ОСОБА_10 , який знаходився в інвалідному візку без будь-яких світловідбиваючих елементів.

Однак, вказані обставини спростовуються вищевказаними доказами, показами свідків, в тому числі даними, що містяться у протоколі огляду місця події та протоколі проведення слідчого експерименту та таблицею зображень до нього.

Так свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що з товаришем йшли по вул. Космонавтів, коли виходили з-за рогу будинку побачив, що автомобіль, який рухався по правій стороні проїзної частини здійснив наїзд на пішохода у інвалідному візку, який рухався по середині дороги. Контактування відбулося лівою стороною автомобіля, оскільки водій хотів вивернути вправо, але не уникнув зіткнення. На цій ділянці дороги більше транспортних засобів не знаходилось, а ділянка дороги штучним освітленням не освітлюється. Жодних світловидбиваючих елементів на візку або одежі пішохода не було.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що йшов по вул. Електронній навпроти супермаркету «Новус» з товаришем. Повернувши з-за рогу побачив чоловіка на інвалідному візку, який знаходився на середині проїзної частини та в цей час побачив автомобіль, який здійснив із зазначеним чоловіком зіткнення. Водій намагався уникнути зіткнення вивертаючи кермо праворуч. Автомобіль рухався нешвидко у своїй полосі для руху. Інших автомобілів на проїзній частині не було. На одязі чоловіка та на візку світловідбиваючих елементів не було. Після зіткнення водій транспортного засобу намагався надати допомогу потерпілому.

Свої пояснення свідки підтвердили під час досудового розслідування в ході слідчого експерименту за їх участю. Зазначили, що під час слідчого експерименту обстановка була відтворена ідентична тій, яка була на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_16 показав, що йшов додому близько 22 год. 00 хв. та побачив як чоловік на інвалідному візку рухався по середині проїзної частини. Чоловік на візку виляв по всій ширині проїзної частини, після чого побачив як транспортний засіб здійснив наїзд на нього. Від чоловіка на візку було чутно запах алкоголю. З лівої сторони по руху автомобіля обвинуваченого стояв автомобіль. Колір та марку автомобіля свідок не зміг зазначити. Характеризує потерпілого як особу, яка постійно вживає алкогольні напої та заробляє тим, що підставляє себе на візку під автомобілі для створення дорожньо-транспортної пригоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_9 проведено відповідно до вимог ст.ст.223, 240 КПК України з залученням понятих, за участю захисника обвинуваченого. Робились зауваження захисником обвинуваченого щодо людини на візку, яка була в світлому одязі, після того на візок встановили манекен у темному одязі.

Після закінчення слідчого експерименту у захисника та обвинуваченого виникла потреба у вимірюванні швидкості, про що заявили клопотання. Але встановлення цих вихідних даних не було прописано в ухвалі суду. До початку проведення слідчого експерименту та під час його проведення будь-яких клопотань щодо встановлення швидкості від учасників не надходило.

Крім того, даний доказ не є визначальним при встановлені доведеності винуватості обвинуваченого. Так як, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджена іншими, належним чином дослідженими судом і наведеними у вироку, доказами. А саме: протоколом огляду місця ДТП, висновками експертів, показами потерпілого та свідків.

Висновком експерта № 17-508 від 26.05.2017 року (помилково вказано 26.03.2017) встановлено, що оскільки ДТП мала місце в темний час доби, водієві автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , при виборі швидкості руху необхідно було у своїх діях керуватися вимогами, викладеними в п. 12.2 Правил дорожнього руху, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водієві автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , з моменту виникнення небезпеки для руху, у своїх діях необхідно було керуватись вимогами, викладеними в п. 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, швидкість руху обрана водієм автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , не перевищувала (відповідала) швидкості, допустимої за умовами видимості, а дії водія автомобіля за умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водієві автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , в частині обрання швидкості, відповідали п. 12.2 Правил дорожнього руху.

При цьому, за умов, викладених в постанові про призначення експертизи, дії водія автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , не відповідали п. 12.3 Правил дорожнього руху.

З технічної точки зору, дії водія автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 пояснив, що зазначена у висновку дата складання «26.03.2017» є опискою. Фактична дата складання цього висновку «26.05.2017». Також, пояснив, що висновки проведеної експертизи відповідають отриманим вихідним даним.

Доводи захисника про недоведеність перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння спростовуються показами самого обвинуваченого та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що в своїй сукупності підтверджує керування ОСОБА_9 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Всі докази, надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отриманні в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, а тому судом першої інстанції обґрунтовано визнані достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст.85 та 86 КПК України.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 і обґрунтовано кваліфікував його злочинні дії за ч.2 ст.286 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що ставлять під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_9 у зазначеному у вироку обсязі злочинних дій, не встановлено. Рішення судом постановлено відповідно до вимог ст.370 КПК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому доводи сторони захисту та обвинуваченого, щодо неповноти та неправильності судового розгляду є безпідставними.

Що ж стосується апеляційної скарги потерпілого та прокурора, то вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст..12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, сукупності усіх обставин, що характеризують даний злочин, особистості обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому.
Врахувавши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме грубе порушення Правил дорожнього руху, настання смерті ОСОБА_10 , особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`янінні, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому доводи потерпілого та прокурора про те, що ОСОБА_9 призначено надто м`яке покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, є безпідставними і необґрунтованими.

Всі інші доводи апелянтів не впливають на суть прийнятого судом рішення. З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м .Миколаєва від 30.11.2018 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий

Судді