ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3518/20 Справа № 183/4273/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, до 24.12.2020 року включно.
Вказана ухвала обґрунтована тим, що санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді лише позбавлення волі, обставини, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення продовжують існувати, на даний час судом тільки розпочато судовий розгляд, тому суд першої інстанції зробив висновок, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду не відповідає ст. 370 КПК України, оскільки не підтверджено доказами, а аргументи сторони захисту не оцінені судом першої інстанції.
Захисник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги позицію сторони захисту щодо того, що тяжкість злочину і можливість суворого покарання не може бути самостійною підставою для тримання особи під вартою.
Також захисник вважає, що суд першої інстанції невірно оцінив ризик переховування обвинуваченого, оскільки з моменту скоєння злочину та до моменту обрання запобіжного заходу сплинуло три місяці і обвинувачений за цей час міг вжити відповідні заходи для переховування.
Захисник зазначив, що потерпілий першим наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що спровокувало його на скоєння злочину, а після подій обвинувачений сам викликав поліцію та швидку, залишався на місці події та в подальшому співпрацював зі слідством, а тому суд першої інстанції невірно зробив висновок про можливість скоєння обвинуваченим нових злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке, у випадку доведеності його вини, може бути призначено покарання на строк до 8 років, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховуватися від суду, або перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, знову обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, тобто належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника щодо можливості застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід колегія суддів не приймає, оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, і не зможе забезпечити його процесуальну поведінку, враховуючи його особу, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб, раніше вчиняв злочини з корисливих мотивів, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння правопорушень.
Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів по справі у розумінні ст.ст. 84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4