Справа № 567/1509/19
У Х В А Л А

06 листопада 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Назарук В.А.

при секретарі Самолюку А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про звернення стягнення на рухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку

встановив:

начальник Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на рухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Свої вимоги державний виконавець мотивує тим, що на виконанні Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №61428247 відносно примусового виконання виконавчого листа №567/1509/19, виданого 26.02.2020 року Острозьким районним судом про конфіскацію у власність держави трактора червоного кольору з причепом та бензопили «Гранит», що передані на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .

Як зазначає заявник, в ході примусового виконання рішення було розшукано майно боржника, однак згідно інформації з ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області зареєстрованої сільськогосподарської, дорожньо-будівельної та іншої техніки за ОСОБА_1 не значиться.

Посилаючись на викладені обставини, а також на положення ст.440 ЦПК України, державний виконавець просить надати дозвіл на звернення стягнення на вказане рухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились. Заявником подано на адресу суду заяву про розгляд подання у відсутності представника відділу. Згідно ч.5 ст.539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали подання, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на виконанні Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №61428247 щодо примусового виконання виконавчого листа №567/1509/19, виданого 26.02.2020 року Острозьким районним судом про конфіскацію у власність держави трактора червоного кольору з причепом та бензопили «Гранит», що передані на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 6, 8 частини третьої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

У порядку, передбаченому КПК України, суди вправі вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

При зверненні до суду заявник, як на правову підставу свого звернення, посилається на ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та на ст.440 ЦПК України.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу зазначених норм вбачається, що ними регламентовано порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника в порядку цивільного судочинства. Питання звернення стягнення на рухоме майно боржника нормами ЦПК України не врегульовано.

Однак у своїх вимогах державний виконавець просить звернути стягнення на незареєстроване рухоме майно боржника, що не узгоджується з наведеною нормою закону.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У такому випадку виконавцю, окрім надання відповідних документів обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. Це обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Водночас, в даному випадку, примусове виконання виконавчого листа №567/1509/19 здійснюється щодо конфіскації рухомого майна боржника, як речових доказів, та дане провадження розглядалось в порядку кримінального судочинства, що виключає можливість застосування вказаних норм закону в даному випадку.

Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого.

Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Після одержання виконавчого листа державний виконавець негайно перевіряє наявність майна засудженого, зазначеного в опису, виявляє інше майно, що підлягає конфіскації та складає акт опису та арешту цього майна. При наявності довідки про те, що опису майна не проводилося, державний виконавець вживає заходів до виявлення майна засудженого, що підлягає конфіскації шляхом направлення запитів до органів Міністерства доходів та зборів, органів Державної автомобільної інспекції, реєстраційної служби тощо та перевіряє майновий стан боржника за останнім місцем його прописки, проживання, місцезнаходження майна.

У разі виявлення майна державний виконавець складає опис цього майна.

Подальша реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем було вжито заходів щодо опису та арешту майна боржника, що підлягає конфіскації.

Одночасно, з матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем не викладено обставин із зазначенням доказів щодо наявності перешкод для подальшого виконання виконавчого листа, а також не здійснено заходів щодо встановлення факту наявності чи відсутності реєстрації транспортного засобу, що є об`єктом конфіскації.

Разом з тим суд зазначає, що у вироку суду від 23.01.2020 року щодо ОСОБА_1 вже практично вирішено питання за яким державний виконавець звернувся до суду, оскільки судом вже вирішено конфіскувати у власність держави зазначені предмети.

Згідно п.14 ст.537 КПК України, суд вправі вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Вивчивши надані документи, суд дійшов висновку, що подання є передчасним, оскільки державним виконавцем не у повному обсязі використано надані виконавцю права, та не проведено усіх виконавчих дій для виконання рішення суду, а також враховуючи, що нормами закону, на які посилається заявник, не передбачено звернення стягнення на рухоме майно боржника, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог подання та відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.78 КК України, п.9 ч.1 ст.537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні подання Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про звернення стягнення на рухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10.11.2020.

СуддяНазарук В.А.