Провадження №1-кс/932/6593/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2 ,. по кримінальному провадженню № 0000390 від 03.12.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого прокурор просить накласти арешт на майно, яке було вилучене 03 грудня 2020 року, під час проведення огляду транспортного засобу марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, ним подано заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Клопотання підтримав у повному обсязі та прохав задовольнити.

За клопотанням прокурор справа розглянута у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані до клопотання додатки, приходжу до висновку про те, що у його задоволенні необхідно відмовити, за наступних підстав.

Так, встановлено, що 03.12.2020 дізнавачем СД ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події, а саме транспортного засобу марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого було вилучено ряд майна вказаного у клопотанні. Вказаний огляд проводився у порядку передбачений ч. 3 ст. 233 КПК України.

04.12.2020 ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2 , про проведення огляду вказаного транспортного засобу, який проводився у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, а від так відсутні підстави передбачені ст. 170 КПК України для накладення арешту на вказане майно, що і підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 369, 371, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2 ,. по кримінальному провадженню № 0000390 від 03.12.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційного скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1