Справа № 161/2819/19
Провадження № 1-кп/161/264/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 18 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003572, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 18.02.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лобачівка Горохівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючого, не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.190 ч.1, 190 ч.2, 190 ч.3, 172 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 в середині 2013 року, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, повідомив неправдиві відомості ОСОБА_10 про те, що для розробки власного бізнесу - діяльності деревообробного цеху в м.Ківерці йому необхідно позичити кошти, які в подальшому він поверне, ввійшовши, таким чином, у довіру потерпілого, хоча наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та повертати кошти не мав.
Так, 26 червня 2013 року близько 14.00 год., перебуваючи на території ринку «Північний», що по вул.Домни Гордіюк, 49 м.Луцька, обвинувачений ОСОБА_4 , попередньо увійшовши в довіру до ОСОБА_10 , заздалегідь не маючи наміру виконувати зобов`язання з повернення коштів, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 38 000 грн, які використав у власних цілях, чим спричинив останньому майнової шкоди.
При цьому, 26.07.2013 з метою усунути сумніви ОСОБА_10 щодо ніби-то сумлінного виконання перед ним боргових зобов`язань, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння коштами потерпілого, оформив отримання у нього коштів розпискою.
Він же, повторно, 20 червня 2015 року близько 10.00 год, перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, повідомив неправдиві відомості потерпілому ОСОБА_10 про те, що для вирішення певних фінансових труднощів та повернення попередньо отриманих у нього коштів в сумі 38 000 грн, йому необхідно ще 5 000 доларів США, які ніби-то в подальшому поверне.
Переконавши потерпілого про обов`язкове повернення грошових коштів, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з повернення коштів, обвинувачений ОСОБА_4 отримав від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що по курсу Національного банку України становило 108 105 грн, які використав у власних цілях, чим спричинив потерпілому значної матеріальної шкоди, оскільки вказана сума в 100 і більше разів перевищує неподатковий мінімум доходів громадян.
При цьому, з метою усунути сумніви ОСОБА_10 щодо сумлінного виконання взятих на себе боргових зобов`язань, ОСОБА_4 20.06.2015 оформив отримання коштів розпискою, вказавши про надання в якості застави по даних боргових зобов`язаннях автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 .
Він же, повторно, в грудні 2015 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, повідомивши неправдиві відомості потерпілому ОСОБА_7 про те, що для ведення бізнесу у сфері деревообробної промисловості та придбання сировини йому необхідні кошти, які в подальшому поверне, увійшовши до нього в довіру, перебуваючи по пр.Перемоги м.Луцька, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з повернення коштів, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становило 13 153, 70 грн, які використав у власних цілях, чим спричинив останньому майнової шкоди.
Він же, повторно, протягом лютого 2016 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, повідомив неправдиві відомості потерпілому ОСОБА_8 про те, що для ведення бізнесу у сфері перепродажу об`єктів нерухомості (квартир), йому необхідні кошти, які ніби-то в подальшому поверне.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, протягом лютого 2016 року, точних дат та часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , умисно, увійшовши в довіру до потерпілого ОСОБА_8 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з повернення коштів, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти трьома платежами, відповідно, 5 000 доларів США, 5 000 доларів США та 1 160 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становило 293 508 грн, які використав у власних цілях, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 293 508 грн, що в 250 і більше разів перевищує неподатковий мінімум доходів громадян та є великим розміром.
Він же, будучи фізичною особою-підприємцем, у період з грудня 2015 року по лютий 2016 року, використовуючи найману працю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , без належного оформлення трудових відносин, фактично допустив останніх до виконання робіт у цеху, що за адресою: АДРЕСА_4 , зокрема, по обробці деревини та організації зазначеної роботи.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 всупереч положенням ст.ст.43,45,46 Конституції України, ст.ст. 2, 48 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 8, 24, 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з грудня 2015 року по лютий 2016 року трудові договори із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не уклав, записів до їх трудових книжок про працевлаштування не здійснив, чим грубо порушив права останніх та соціальні гарантії з охорони та забезпечення належних умов праці, права на пенсійне забезпечення за стажем роботи, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу у разі безробіття.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном (шахрайство) шляхом обману, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.1 КК України. Своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном (шахрайство) шляхом обману, вчиненого повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.2 КК України. Своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном (шахрайство) шляхом обману, вчиненого повторно, у великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.3 КК України. Своїми умисними діями, що виразились у грубому порушенні законодавства про працю, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 172 ч.1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної шкоди не визнав. Суду дав показання, зокрема:
1.По епізоду потерпілого ОСОБА_10 :
Зазначив, що знає ОСОБА_10 з 2011 року, з ним перебував у дружній відносинах та дійсно позичав у нього 5 000 доларів США і 38 000 грн, однак з якою метою не пам`ятає (можливо під бізнес по «броньованих дверях»). На момент закінчення судового провадження усі кошти потерпілому ОСОБА_10 повернув.
2.По епізоду потерпілого ОСОБА_7 , а також по епізоду потерпілого ОСОБА_9 :
З потерпілим ОСОБА_7 його познайомив ОСОБА_13 , в той час, коли він вже працював з ОСОБА_9 у столярному цеху (що у м.Луцьку, вул.Ціолковського, 17), саме ОСОБА_7 запропонував виготовляти заготовки («кльопку») з дуба. При зустрічі вони з ОСОБА_7 обговорили деталі та домовились про співпрацю, оскільки він знав де брати дуб, а в нього був цех та станки для обробки, в той період він вже орендував та особисто платив оренду за приміщення цеху ОСОБА_14 (близько 600-700 доларів США у місяць). ОСОБА_9 (який вже працював на той час у цеху) знайшов знайомого на ім`я ОСОБА_15 з м.Костопіль, який вмів виготовляти продукцію - «кльопку», і вони почали працювати: ОСОБА_7 постачав дуб, ОСОБА_9 організував роботу, при цьому, нікому з них він не обіцяв офіційного працевлаштування, оскільки підприємницьку діяльність не здійснював приблизно ще з 2011 році, подавши кінцеву фінансову звітність, а вже після проведення перевірки у 2018-2019 р.р. таку діяльність закрив. Ствердив, що на придбання матеріалу та виготовлення вищевказаної продукції ніхто йому не давав грошей, у цю діяльність він вклав свої особисті кошти 5600 доларів США. Під час спільної діяльності було виготовлено приблизно 6 кубів «кльопки», яку вони з ОСОБА_16 здали у Закарпатті та отримали приблизно 6200 Євро, з яких: заплатив приблизно 750 Євро ОСОБА_17 і ОСОБА_18 за роботу, 12 500 грн. за автомобіль, яким доставляли товар, а приблизно 4 400 Євро собі. Більше спільною діяльністю вони не займались, він зателефонував ОСОБА_14 (власнику цеха), залишив власні станки та матеріали та, таким чином, розрахувався за оренду.
Зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 його оговорює з власних неприязних відносин, останній заборгував йому кошти за проживання у його квартирі за 6 місяців, не бажає їх повертати, тому дає такі показання.
Отримання коштів від потерпілого ОСОБА_7 у сумі 500 доларів США заперечує.
При цьому ствердив, що мав і інші боргові зобов`язання перед фізичними особами, а також кредити у банківських установах, однак розраховувався по можливості, тому інших кримінальних проваджень не було.
3.По епізоду потерпілого ОСОБА_19 :
Від потерпілого ОСОБА_8 грошей жодного разу не отримував, однак зазначив, що точної дати не пам`ятає він брав у нього вироби з бурштина, які мав продати в Польщі (приблизно на суму 6800 чи 7200 доларів США). Однак по приїзду до вказаної країни, шахраї забрали у нього надані ОСОБА_8 вироби (до поліції з приводу цього не звертався), про що він, через кілька днів після повернення з Польщі, повідомив потерпілого. В подальшому, ОСОБА_8 почав вимагати повернути кошти 11 500 доларів США, хоча він їх не позичав, приходив додому та погрожував йому та членам його родини. Через такі погрози він змушений був написати ОСОБА_8 розписку про отримання коштів на суму 11 500 доларів США. Окрім того, його дружина повернула потерпілому 600 доларів США, а також він самовільно, перебуваючи у них дома, забрав кільце, подароване ним дружині та придбане приблизно за 800 - 900 доларів США (бірку з нього додав до матеріалів провадження), окрім того, він особисто перераховував кошти на картку, номер якої вказав ОСОБА_8 приблизно - 8700 чи 9200 грн. Категорично ствердив, що за усі придбані у ОСОБА_8 золоті вироби він повністю розрахувався.
Вважає, що потерпілий ОСОБА_8 його оговорює, як і свідок ОСОБА_20 , який є кумом потерпілого.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.1, ст.190 ч.2, ст.190 ч.3, ст.172 ч.1 КК України, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового провадження доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_10 суду дав показання, що тривалий час був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_4 , 26.03.2013 останній попросив для розвитку бізнесу - відкриття деревообробного цеху (нібито для придбання станків) 38 000 грн, пообіцявши повернути через короткий проміжок часу, тому він надав кошти, а через місяць той написав розписку, оскільки гроші ще не були повернуті. Через 2 роки (20.06.2015) обвинувачений повідомив, що у нього проблеми і йому потрібно для їх вирішення та повернення попередньо отриманої суми ще 5 000 доларів, які він, повіривши його словам, йому надав (під розписку, терміном на 1 рік). Про наявність у обвинуваченого інших боргових зобов`язань йому нічого не було відомо, оскільки у такому випадку він би однозначно коштів йому не дава. Після цього, до моменту написання заяви до правоохоронних органів він неодноразово звертався до обвинуваченого з вимогою про повернення коштів, на що той повідомляв, що бізнес не пішов, у нього скрутне становище, згодом змінив номер телефону та уникав зустрічей. Зазначив, що ОСОБА_4 почав частинами повертати кошти лише після подання ним заяви до поліції.
Щодо роботи цеху по виробництву «кльопки», то йому відомо, що він певний час працював (2-3 місяці) та виготовляв якусь продукцію, яку потім реалізував обвинувачений. Йому відомо, що до роботи на тому цеху були залучені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . При цьому ствердив, що особисто бачив як ОСОБА_7 передавав гроші ОСОБА_4 (це мало місце на перехресті пр.Перемоги м.Луцька) 500 доларів для закупівлі лісу.
Ствердив, що коли він надавав кошти ОСОБА_4 , то йому не було відомо про наявність у нього інших боргових зобов`язань, про це дізнався згодом. Подану ним позовну заяву про відшкодування шкоди просив залишити без розгляду, ствердив про відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим у повному обсязі (перед завершенням судового слідства). Щодо покарання покладався на вимоги закону.
Такі показання потерпілого об`єктивно стверджуються письмовими документами, які були предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду.
Так, згідно заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.07.2016 вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив правоохоронні органи про те, що ОСОБА_4 , шляхом обману, незаконно заволодів належними йому грошовими коштами в сумі, відповідно, 38 000 грн та 5 000 доларів США.

З розписки ОСОБА_4 від 26.07.2013 вбачається, що він отримав від ОСОБА_10 в борг 38 000 грн, який зобов`язався повернути до 31.12.2013.
Встановлено, що ні у вказаний у розписці строк, ні згодом, зокрема до написання заяви потерпілим до поліції та протягом судового провадження (до фактично завершальної її стадії) кошти обвинуваченим не повертались, фактично вся сума, що була отримана у ОСОБА_10 повернута обвинуваченим перед завершенням судового слідства у справі.
З розписки ОСОБА_4 від 20.06.2015 вбачається, що він отримав від ОСОБА_10 в борг 5 000 доларів США, який зобов`язався повернути до 01.09.2015, як гарантію повернення боргу - надав автомобіль марки «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 р.в.
При цьому, з інформації Територіального сервісного центру 0741 вбачається, що на гр.. ОСОБА_4 ні станом на 2015 рік, ні на даний час транспортні засоби не зареєстровані, автомобіль марки «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 р.в. зареєстровано за іншим власником: зокрема, станом на 2.06.2015 за ОСОБА_21 , ОСОБА_4 надано лише право користування; станом на 16.06.2015 за ОСОБА_22 , ОСОБА_4 надано лише право користування; 28.11.2015 даний автомобіль було реалізовано, згідно договору купівлі-продажу від 28.11.2015, власник ОСОБА_23 , після чого 15.04.2016 автомобіль повторно реалізовано, згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2016, власник ОСОБА_24 .
Таким чином, ні на момент написання розписки, ні в подальшому ОСОБА_4 не був власником вказаного ним у розписці у якості застави автомобіля, про що йому достовірно було відомо, що, на думку суду, свідчить про умисел обвинуваченого саме на вчинення шахрайський дій щодо потерпілого та написання розписок виключно для надання фактично вчиненим ним незаконним діям видимості цивільно-правових.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання, що на момент знайомства з обвинуваченим він працював на СП «Дубліта» - виготовляв вироби з дуба на експорт. Осінню 2015 році ОСОБА_10 познайомив його з обвинуваченим ОСОБА_4 , він розповів про той вид бізнесу, яким займався на вищевказаному підприємстві, вирішили зайнятись цим бізнесом спільно з останнім, оскільки у нього (з його слів) був свій цех та пилорама. Він особисто подивився цех та станки, знайшов працівника, в подальшому мав організувати виробництво, збут виготовленої сировини. При цьому, ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець мав його працевлаштувати з заробітною платою у 5000 грн та запевняв, що у нього працююча фірма. Приблизно в жовтні-листопаді 2015 року пилорама почала працювати (виробляли заготовки на бочки «кльопки»), пропрацювали вони спільно приблизно 3 місяці. Він сумлінно виконував свої обов`язки: замовляв сировину, організовував роботу. Згодом ОСОБА_4 повідомив, що їм трохи не вистачало грошей на придбання сировини дуба, тому він, в присутності ОСОБА_10 передав ОСОБА_4 500 доларів США (термін позики - тиждень-два). Через певний проміжок часу ОСОБА_4 готову продукцію (близько 8 кубів), яка зберігалась у цеху, самостійно здав, а отримані у нього кошти так і не повернув, як і не виплатив обіцяну заробітну плату за фактично виконану ним та іншими працівниками роботу. Після цього обвинувачений зник, на телефонні дзвінки не відповідав, тому вони змушені були перестати працювати. Збитки йому не відшкодовані, просить задовольнити поданий ним цивільний позов про відшкодування завданої шкоди. Наполягає на суворій мірі покарання обвинуваченого.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2018 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 повідомив правоохоронні органи з приводу незаконного заволодіння належними йому грошовими коштами 500 доларів США ОСОБА_4 .

Факт отримання вищевказаних коштів ОСОБА_4 у ОСОБА_7 підтвердив безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , підстав ставити під сумнів його показання суд не знаходить.

Про умисел саме на заволодіння вказаними коштами шляхом обману свідчить той факт, що обвинувачений скориставшись наявністю між ним та потерпілим тісних взаємних відносин, пов`язаних із веденням спільного бізнесу, отримавши кошти від реалізації виготовленої продукції, тобто маючи реальну можливість повернути борг як потерпілому ОСОБА_7 , так і, частково, потерпілому ОСОБА_10 , оскільки ці події мали місце осінню 2015, тобто у той строк, коли він згідно другої розписки зобов`язувався повернути кошти ОСОБА_10 , цього так і не зробив. При цьому, встановлено, що на це й же бізнес у той час, обвинувачений брав кошти і у свідка ОСОБА_16 .

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що з 2012 знайомий з ОСОБА_4 . Точної дати він не пам`ятає, однак приблизно 3 роки тому ОСОБА_4 запропонував спільно зайнятись виробництвом деревини. Він мав організувати роботу як начальник цеху (якого він обіцяв офіційно працевлаштувати), з цією метою ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_14 про оренду столярного цеху по вул.Ціолковського м.Луцька та здійснював орендну плату. Цех працював приблизно з травня по кінець грудня. ОСОБА_4 обіцяв йому заробітну плату у відсотках від виготовленої та реалізованої продукції і плюс ставка, однак заробітну плату за останні три місяці він так і не отримав. Цех займався переробкою сировини дуба, а в столярному цеху виготовляли столярні вироби. Усіма питаннями щодо виготовлення продукції та відправкою по дубу займався ОСОБА_4 . Ствердив, що наявні у нього борги (приблизно 300 доларів США) перед ОСОБА_14 дійсно погасив ОСОБА_4 ще перед початком роботи у вказаному цеху. В грудні вони вже не виготовляли нічого з дуба, фактична причина йому не відома, лише обвинувачений казав, що відсутні кошти для подальшої роботи. Окрім того, зазначив, що під час його роботи ОСОБА_4 брав у нього автомобіль марки «Мазда-6» терміном на два тижні, однак фактично забрати її він зміг лише через рік (тому і не писав заяву про злочин). Наполягає на його суворій мірі покарання.
Вказані показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 стверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2018, документами податкових органів: Горохівського відділення Володимир-Волинської ОДПІ ДФС України у Волинській області, згідно яких ОСОБА_4 значиться на обліку як фізична особа-підприємець та припинив здійснювати свою діяльність 20.12.2018, що стверджується витягом з Державного Реєстру фізичних, юридичних осіб. При цьому, у період, зокрема, 2015-2016 р.р. відсутні податкова звітність щодо роботи найманих працівників, хоча, як вбачається із показань потерпілих та свідків, безпосередню діяльність обвинувачений здійснював та отримував відповідний дохід. При цьому, серед видів діяльності, якою він мав право займатись вказано послуги пилорами та перевезення вантажів, що підтверджено свідоцтвами про сплату єдиного податку.

Окрім того, згідно звітів про суми нарахованого доходу застрахований осіб та суми нарахованого єдиного внеску, зокрема за період 2015-2016 р.р. вбачається, що ОСОБА_4 не було працевлаштовано жодного працівника.

Вказані документи отримані відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28.12.2018, на підставі ухвали слідчого судді від 30.11.2018, а тому, відповідно до ст.85, 86 КПК України є належними та допустимими.
Документи оглянуті, згіднопротоколу огляду від 28.12.2018 та постановою слідчого від цього ж числа визнані речовими доказами у даному провадженні.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання, що з ОСОБА_4 товаришує з дитинства. Приблизно у 2015-2016 року обвинувачений запропонував вигідний бізнес по обробці деревини (виготовлення «кльопки» з дуба), повідомивши, що є приміщення, цех і пилорама, лише не вистачає коштів. Оскільки він мав бути співвласником цього бізнесу (так обіцяв обвинувачений), тому приблизно у 2015-2016 році (точної дати не пам`ятає) дав обвинуваченому 5 000 доларів США, розписки не брав, оскільки реально йому довіряв. З обвинуваченим домовились, що він буде займатись станками, зробить порядок на території за власні кошти. ОСОБА_4 його запевняв, що бізнес офіційний, що він займається документацією, працевлаштуванням найманих працівників, бухгалтерією та поставкою деревини. На пилорамі дійсно працювали два працівники ОСОБА_15 та ОСОБА_25 , там було ще окреме столярне приміщення, де працювали інші люди (серед них був і працівник на ім`я ОСОБА_26 ). Обвинувачений обіцяв, що працівників офіційно влаштує на роботу після першої реалізації «кльопки». Потім виготовлену продукцію було продано в Закарпаття, за що отримано 7 000 - 8 000 Євро (точної суми та валюти не пам`ятає), з цієї суми ОСОБА_27 віддав йому 4 000 євро. Окрім того, ствердив, що на прохання обвинуваченого він давав на цей же бізнес ще 12 500 доларів США, які йому так і повернув, хоча обіцяв віддати. Однак обвинувачений перестав брати від нього трубку, а коли він приїхав до цеху, то охорона його не пустила, по приїзду дійсного власника цеху ОСОБА_14 з`ясував, що за кілька місяців тому нічого не оплачено ні за оренду цеху, ні інших витрат, пов`язаних з світлом, охороною і т.д.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_9 хотів брати в оренду приміщення пилорами і столярного цеху, але оскільки вони раніше працювали разом, останній не виконав свої зобов`язання, тому останньому він відмовив. Після цього, той познайомив його з ОСОБА_4 , з яким було домовлено про оренду цеху. Виробництво там дійсно здійснювали, спочатку 1-2 місяці все оплачували вчасно, а потім почались затримки, в зв`язку з чим договір було розірвано. Заборгованість по оренді погашена, оскільки в рахунок заборгованості ОСОБА_4 залишив обладнання.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що познайомився з обвинуваченим ОСОБА_4 в кінці 2012 року в відділенні «Укрсиббанку», де працював його знайомий. У той час він займався ювелірними виробами (зареєстрований як ФОП), тому обвинувачений став його клієнтом: купував ювелірні вироби. З цього приводу вони часто спілкувались, окрім того, зважаючи на тісне знайомство та співпрацю, обвинувачений часом брав невеликі позики коштів: від 500 до 1000 доларів США, які повертав. Вважає, що саме таким способом, обвинувачений входив до нього у довіру. Приблизно в кінці 2015 року обвинувачений попросив позичити йому 5 000 10 000 доларів США, або ж іншу прийнятну для нього суму, для ведення бізнесу (з його слів займався реалізацією квартир та виготовленням вікон), таку позику він хотів отримати терміном на місяць. Обговоривши це питання він повідомив ОСОБА_4 , що має кошти та зможе позичити суму від 12 000 до 15 000 доларів США. Приблизно у період зима-весна 2016 року, у вечірню пору, домовився з обвинуваченим про зустріч у нього дома. Він під`їхав з товаришем ОСОБА_28 додому, в цей час до них приїхав ОСОБА_4 , він пересів в його автомобіль, де передав йому у якості позики 5 000 доларів США. Через тиждень вони знову зізвонились, і він повідомив ОСОБА_4 , що має змогу позичити ще 5 000 доларів США. Передача коштів відбувалась у нього біля дому у присутності товариша, обвинувачений сів в автомобіль, де він передав останньому 5 000 доларів США. Через кілька днів він позичив обвинуваченому ще 1 160 доларів США, при цьому запитав, як йдуть справи, на що обвинувачений відповів, що все добре. Розписки ніякої на той час не брав, оскільки реально довіряв обвинуваченому. Коли пройшов місяць, то він почав цікавитись у обвинуваченого про конкретний термін повернення коштів, на що той повідомив, що є проблеми з підрядниками, тому прийдеться трохи зачекати. Згодом він почав уникати особистих зустрічей, лише відповідав по телефону, а потім - пропав і телефонний зв`язок, тому він змушений був шукати його по місцю проживання. Через 1 рік після вказаних подій, зрозумівши, що його ошукали і він може не отримати назад своїх коштів, почав вимагати у обвинуваченого написати відповідну розписку, яку той написав. Однак навіть не зважаючи на наявність цієї розписки, продовжував його ігнорувати, тому він намагався вирішити це питання через його родичів, однак це також не дало результату, тому він змушений був звернутись до правоохоронних органів. Вже після цього він дізнався про наявність у нього і інших боргових зобов`язань перед потерпілими. Ствердив, що дружина обвинуваченого дійсно віддавала йому ювелірні вироби (сережки та кільце з діамантом), коли він був у них дома, за які ОСОБА_4 не розрахувався. Збитки йому не відшкодовані, однак поданий ним цивільний позов просив залишити без розгляду, про що подав відповідну заяву. Щодо покарання покладався на вимоги Закону.
Показання потерпілого ОСОБА_8 стверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.08.2018.

Розпискою обвинуваченого ОСОБА_4 від 11.01.2017 стверджується факт отримання ним грошових коштів у сумі 11 160 доларів США від потерпілого ОСОБА_8 (який зобов`язався повернути до 12.01.2017).
Такі показання потерпілого об`єктивно стверджують і показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні дав показання, що на початку 2016 року був свідком передачі коштів в сумі 5 000 доларів США ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Через деякий час, за аналогічних обставин, ОСОБА_8 в автомобілі обвинуваченого знову передав останньому 5 000 доларів США. Під час третьої передачі коштів обвинуваченому він присутній не був, а тому факту їх передачі ствердити не може.
Свідок ОСОБА_29 , допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, дала показання, що їй відомо зі слів чоловіка, що він брав у ОСОБА_8 вироби з бурштину на суму 7 000 доларів США, які в Польщі у нього забрали шахрайським способом. Після цього, приблизно у 2016-2017 рр до них неодноразово приходив ОСОБА_8 з вимогою про повернення боргу, якому вона повернула 600 доларів США (ніхто цього не бачив), окрім того, він забрав кільце з діамантом приблизною вартістю 27 000 грн. та 9 200 грн обвинувачений скидав на банківську картку за вказівкою ОСОБА_8 . Останній неодноразово приходив та погрожував застосуванням насильства у випадку не повернення боргу, однак до правоохоронних органів вони не звертались. Вона реально побоювалась його погроз, оскільки після його приходу, через тиждень у них стався підпал. Окрім того ствердила, що з 2007 року її чоловік займався різним видом бізнесу: нині він продає картон, буряк, моркву, іншу сільськогосподарську продукцію; у 2010-2015 рр займався вікнами, дверима, мав столярний цех (2016-2017рр). Їй відомо, що як до них додому, так і до її батьків, приїздили люди (не ті, які є потерпілими у даному провадженні), з приводу наявних боргів її чоловіка ОСОБА_4 .
Показання даного свідка судом беруться до уваги, оскільки вони в тій чи іншій частині підтверджують обставини, встановлені в ході судового розгляду. При цьому, в частині показань вказаного свідка щодо отримання виробів з бурштина від ОСОБА_8 (а не грошових коштів) суд відноситься критично, оскільки вони дані з чужих слів зі слів обвинуваченого ОСОБА_4 (про що свідок зазначила в судовому засіданні), до показань якого суд відноситься критично.
Показання даного свідка в частині підпалу дверей квартири, де вони проживали стверджується актом про пожежу від 07.02.2017 в 2-х кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 о 03.49 год. Однак даних про те, що до вказаної події безпосередньо причетний потерпілий ОСОБА_8 або ж будь-хто з потерпілих у даному провадженні немає.
Таким чином, зважаючи на показання вказаного та інших свідків, потерпілих, допитаних в ході судового розгляду, враховуючи наявність інших боргових зобов`язань перед іншими особами суд вважає, що беручи кошти у кожного із потерпілих ніби-то у борг та надаючи їм, шляхом написання розписок, виду цивільно-правових зобов`язань, обвинувачений діяв виключно з метою введення потерпілих в оману та маючи намір переконати їх у своїй добропорядності, хоча він, маючи інші непогашені боргові зобов`язання у значних сумах, достеменно знав про неможливість їх повернення. Тому суд вважає доведеним наявність прямого умислу обвинуваченого на вчинення шахрайських дій щодо кожного з потерпілих.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вчинення шахрайства щодо потерпілих, у потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 взагалі коштів не отримував, а також, що не обіцяв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 працевлаштувати, оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинені ним кримінальні правопорушення.
Враховуючи, що показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , а також свідка ОСОБА_29 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 є послідовними, відповідають обставинам справи та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, кваліфікуючи його дії за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.1 ст.172 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і дані про особу винного.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст.66,67 КК України, суд не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив ряд умисних корисливих кримінальних правопорушень, які, згідно ст.12 КК України, відповідно, відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжкого та тяжкого злочинів, вину у вчиненні кримінальних правопорушень, визнаних судом доведеними не визнав, а тому, на думку суду, і не розкаявся у вчиненому, однак не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де згідно характеристики Лобачівської сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, хворіє, що стверджується доданою медичною документацією, має на утриманні та вихованні двоє малолітніх дітей, після вчинення останнього кримінального правопорушення пройшов значний проміжок часу, протягом якого він ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, одному з потерпілих ( ОСОБА_10 ) на протязі судового провадження відшкодував шкоду, враховуючи також позицію кожного з потерпілих щодо міри покарання, тому призначає йому покарання в межах санкції ст.ст.190 ч.1, 190 ч.2, 190 ч.3, 172 ч.1 КК України у виді, відповідно, штрафу, обмеження та позбавлення волі, із застосуванням ст.70 КК України та ст.ст.75, 76 КК України.

Згідно ч.1 п.1, п.2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, відповідно, два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.ст.190 ч.1, 172 ч.1 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до кримінальних проступків, з моменту вчинення ним останнього за часом злочину (лютий 2016 року) минуло понад, відповідно, два та три роки, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався, а тому, на підставі ч.5 ст.74, п.1 ч.1 ст.49, п.2 ч.1 ст.49 КК України обвинуваченого слід звільнити від призначеного за вказаними статтями покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Посилання сторони захисту та обвинуваченого щодо можливості застосування щодо ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році», що набрав чинності 07.09.2017 (в зв`язку з наявністю на його утриманні та вихованні малолітніх дітей) не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ст.1 вказаного Закону звільненню від відбування покарання підлягають особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, та особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким.

ОСОБА_4 визнається судом винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, який є умисним злочином та згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, а тому положення вказаного Закону на обвинуваченого не поширюються.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1166 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити повністю, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 13 153 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 70 (сімдесят) коп.
Матеріальна шкода за даним позовом судом стягується відповідно до розміру завданих збитків в межах пред`явленого обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , кожного зокрема, до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу - залишити без розгляду, згідно поданих ними заяв.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, залишити у матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 190 ч.1, ст.190 ч.2, ст.190 ч.3, ст.172 ч.1 КК України та призначити покарання:
-за ст.190 ч.1 КК України 1 (один) рік обмеження волі;
-за ст.190 ч.2 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;
-за ст.190 ч.3 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
-за ст.172 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.
На підставі ч.5 ст.74, п.п. 1,2 ч.1 ст.49 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від покарання, призначеного, відповідно, за ст.ст. 172 ч.1, 190 ч.1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 13 153 (тринадцять тисяч сто п`ятдесят три) грн 70 (сімдесят) коп.
Речові докази:
-документи, згідно постанови старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській
області ОСОБА_30 від 28.12.2018 залишити у матеріалах кримінального провадження.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1