Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 серпня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне кримінальне провадження № 0000003 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестя Дубровицького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання - вісім років позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту його затримання 04 січня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 04.01.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 2751,25 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 01 січня 2016 року приблизно о 23.00 год, перебуваючи в належному ОСОБА_8 будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_9 , що виник на побутовому грунті, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин в момент розпиття спиртних напоїв, умисно наніс останньому близько п`яти ударів кулаками обох рук та біля п`яти ударів обома ногами в область голови та тулуба, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_9 помер.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводить, що судом, на його думку, не дотримано вимог процесуального закону, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено обставин предмета доказування, зокрема, діяння у формі нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого; наявності у діях обвинуваченого умислу, мотиву та мети, а також не надано будь-якого належного та допустимого доказу щодо підтвердження факту нанесення ОСОБА_5 потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень. Вказує, що виклад фактичних обставин справи і формулювання обвинувачення, зазначені в обвинувальному акті та вироку, є неконкретними, а перелічені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості не всі відносяться до категорії тяжких, а відтак, в тій сукупності, про які йдеться мова у вироку, не можуть перебувати у причинно-наслідковому зв`язку. Доводить, що в основу вироку покладено показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які за своїм змістом мають істотні суперечності, а також інші письмові докази, котрі, на його думку, є недопустимими, у зв`язку з чим вважає висновки суду про винуватість ОСОБА_5 такими, що грунтуються лише на припущеннях. Вказує, що протокол огляду місця події від 02.01.2016 року не відповідає вимогам КПК України щодо змісту та способу його проведення, всупереч вимог ст. 238 КПК України, на його думку, проведено огляд трупа, а також огляд речей ОСОБА_5 від 03.01.2016 року.

Просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомлена про день і час розгляду апеляційної скарги захисника, в судове засідання не з`явилася.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку, як законного і обґрунтованого, без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим, а покликання апелянта в апеляційній скарзі щодо відсутності достатніх доказів вини ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом.
З технічного носія інформації перебігу судового розгляду провадження вбачається, що ОСОБА_5 підтвердив факт перебування 01 січня 2016 року у вечірній та нічний час в будинку ОСОБА_8 , де відбувалося застілля, так і факт незначних ударів потерпілому ОСОБА_9 , оскільки дізнався від ОСОБА_13 , що останній її домагався та мав намір згвалтувати.

Вказує, що в будинку ОСОБА_8 перебувала його дружина - ОСОБА_13 , сам ОСОБА_8 , який спав, а згодом прокинувся, ОСОБА_11 , котрий був в іншій кімнаті, та ОСОБА_9 .

Твердження ОСОБА_5 про те, що від його ударів ОСОБА_9 не міг померти, не заслуговують на увагу.

З показань свідка ОСОБА_10 слідує, що 01 січня 2016 року під час розпиття спиртних напоїв в її будинку, в якому перебували її чоловік ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , останній, дізнавшись, що ОСОБА_9 приставав до свідка, наніс потерпілому п`ять ударів кулаками по грудній клітці та два чи три удари ногами по ногах останнього, який згодом втратив свідомість. Обвинувачений ОСОБА_5 обливав ОСОБА_9 , який залишився у них на ночівлю, водою і вивів на вулицю. Вранці побачили, що ОСОБА_9 помер.

Вказані показання свідка ОСОБА_10 повністю узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_8 , який вказав, що удари наносились потерпілому ОСОБА_9 саме ОСОБА_5 . Зокрема, ствердив про нанесення ОСОБА_5 . ОСОБА_9 п`яти ударів руками в ділянку грудної клітки, після яких потерпілий зігнувся від болі і почав просити пробачення, що більше так не буде робити, та через деякий час ще декількох ударів по тулубу.

З показань вказаного свідка також слідує, що після побиття ОСОБА_5 . ОСОБА_9 обвинувачений вивів його на вулицю, а згодом вони повернулися до будинку. Потерпілого ОСОБА_9 було виявлено мертвим в його будинку.

Аналогічні показання щодо обставин події, зокрема, кількості присутніх осіб в будинку ОСОБА_8 , причин конфлікту між присутніми, кількості нанесених ударів ОСОБА_5 потерпілому та стану ОСОБА_9 після побиття обвинуваченим, під час судового слідства дав і ОСОБА_11 , який ствердив, що 01 січня 2016 року близько 22.00 год. власники будинку, він, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої, в ході чого ОСОБА_5 підвівся і три чи чотири рази вдарив кулаками ОСОБА_9 в обличчя з приводу почутої історії, що останній приставав до ОСОБА_10 , а також наніс один удар по ребрах, від чого потерпілий впав на крісло, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вийшли на вулицю, однак на ночівлю ОСОБА_9 залишився в ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Згідно показань неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , допитаної судом першої інстанції за участю спеціаліста, її батьки святкували разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_5 . Новий рік. Під час вживання спиртних напоїв дядько ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) хотів забити дядька ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), удари ОСОБА_5 наносив ОСОБА_9 кулаками і ногами, бив по тулубу та в грудну клітину. Коли потерпілий лежав на підлозі, то ОСОБА_5 вдарив ще два рази його руками і два рази ногою. Потім ОСОБА_5 вивів ОСОБА_9 який стогнав, на вулицю. На вулиці пробув ОСОБА_9 приблизно дві години, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_20 завели його в хату, поклавши на дивані в одній із кімнат спати.

За показаннями свідка ОСОБА_20 він допоміг ОСОБА_5 затягнути ОСОБА_9 , який замерзав під помешканням ОСОБА_8 , в будинок, при цьому повідомивши, що ОСОБА_9 потрібно викликати швидку допомогу.

З протоколу огляду місця події (господарства) від 02.01.2016 року ( т. 1 а.с. 9-20) вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 в кімнаті біля дивану на землі виявлено оголений труп ОСОБА_9 з численними саднами, на обличчі якого є нашарування темно-бурого кольору, схожі на кров, а на лівому коліні садно округленої форми. Волосся на голові трупа вологе. Під час огляду виявлено та вилучено чоловічий вологий одяг.
З висновку судово медичної експертизи № 05 від 02.01.2016 року ( т.1 а. с. 32-47) слідує, що смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми шиї та голови, з ушкодженням зв`язкових структур шийного відділу хребта та розривом речовини спинного мозку, з крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку, мозочок, стовбур, що призвело до швидкого порушення функцій центральної нервової системи, зупинки серцевої діяльності та дихання.

Основним ушкодженням визнано травму ділянки шиї та потиличної ділянки голови, що обумовило швидке настання смерті внаслідок розриву спинного мозку.

Тілесні ушкодження виникли внаслідок множинних ( не менше десяти травматичних (ударних) дій тупим, тупим твердим предметом (предметами) із обмеженою контактуючою поверхнею, та могли виникнути внаслідок ударів кулаком, ногою нападавшого; іншим тупим твердим предметом, які в сукупності щодо живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_9 .

Висновки експерта відповідають вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, є чіткими та категоричними, і сумнівів у колегії суддів щодо належності таких доказів не викликають.

Доводи сторони захисту та самого обвинуваченого щодо недопустимості ряду письмових доказів, зокрема, протоколу огляду місця події (господарства) від 02.01.2016 року, протоколу огляду місця події (огляд речей ОСОБА_5 ) від 03.01.2016 року та протоколи проведення слідчих експериментів, не заслуговують на увагу і спростовуються дослідженими безпосередньо судом першої інстанції доказами, яким суд, з врахуванням вимог ст. 86 КПК України та практики Європейського Суд з прав людини щодо визнання допустимими/недопустимими відомостей в письмових доказах, надав правомірну правову оцінку.

На спростування тверджень сторони захисту про недопустимість зібраних доказів, які ніби-то підтверджують вину ОСОБА_5 , судом першої інстанції допитано слідчого ОСОБА_21 , який у 2016 році працював на посаді слідчого Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, і входив до групи слідчих, які проводили досудове розслідування у вказаному провадженні, як і слідчого ОСОБА_22 , начальника СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_23 та понятих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , показання яких досліджені судом, а тому підстав вважати їх недостовірними колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що суд з достатньою повнотою перевірив під час судового слідства доводи захисника щодо недопустимості, на його думку, доказів у кримінальному провадженні та у своїх висновках навів мотиви, за яких надав перевагу наявним у матеріалах кримінального провадження доказам щодо підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині та з яких підстав визнав недопустимими окремі докази.

Зокрема, судом першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, визнано недоведеними твердження захисту щодо визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 02 січня 2016 року, оскільки протокол складено згідно норм закону, а дані, що містяться в протоколі про перебіг даної процесуальної дії із зазначенням учасників та відомостей про них, не є спростованими.

Вся характеристика технічного засобу в протоколі вказана, ілюстративні таблиці підписані слідчим, а на аркуші 8 (том 1) міститься письмова заява власника вказаного домогосподарства ОСОБА_8 , згідно якої останній надав добровільну згоду працівникам поліції на огляд належного йому господарства, про що не заперечив в суді першої інстанції. Даний протокол ним було прочитано, заяви і зауваження не надходили.

Не заслуговують на увагу і покликання апелянта щодо недопустимості протоколів слідчих експериментів, проведених із свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 від 03 січня 2016 року, оскільки судом правомірно встановлено, що слідчі експерименти були проведені з дотриманням вимог КПК України, які встановлені для такого роду слідчих дій, за участі двох понятих, а їхні учасники ознайомлені з процесуальними правами, будучи заздалегідь повідомленими про застосування технічних засобів фіксації.

Всі дії зафіксовані на дисках, які є речовими доказами та були відтворені судом у повному обсязі, фактично відповідають змісту зазначених протоколів, і істотних порушень вимог законодавства не допущено.

Під час їх проведення свідки добровільно все розповідали, показували, протоколи містять особисті підписи понятих, свідків, якими вони засвідчили факт ознайомлення з даним протоколом, зауваження та доповнення відсутні. ОСОБА_8 в усній формі надавалась згода на проведення слідчого експерименту, зауважень, заперечень в протоколі не вказано.

Доводи захисника про недопустимість висновку експерта № 05 від 02 січня 2016 рок є безпідставними, так як судом надано належну оцінку вказаному висновку та обґрунтовано визнано його, як достовірний доказ, і покладено в основу обґрунтування вироку в частині встановлення фактичних обставин кримінального провадження, оскільки, як зазначено місцевим судом, його дані узгоджуються з показаннями свідків присутніх того вечора в будинку, де настала смерть ОСОБА_9 , в тій частині, в якій суд їх визнав достовірними.
Твердження апелянтів про недопустимість покладення в основу обвинувального вироку протоколу огляд речей ОСОБА_5 від 03.01.2016 року, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки огляд проводився в адмінбудівлі Дубровицького ВП у присутності двох понятих, із застосуванням технічних засобів фіксації, і згідно якого встановлено, що на правій колошві джинсових штанів виявлено сліди у вигляді плям темно-бурого кольору. На лівій передній частині курки виявлено краплю речовини темного кольору засохшу.
За вимогами КПК України, допустимими рахуються докази, в тому числі і показання з чужих слів, якщо вони узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 9/16 від 19.01.2016 року ( т. 1 а. с. 93-96) ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого йому діяння яким-небудь психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Твердження сторони захисту щодо невстановлення мотиву та мети заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, беручи до уваги докази, зазначені в обвинувальному вироку, що суперечать, на їхню думку, обставинам, встановлених безпосередньо під час судового слідства, є непереконливими.

Згідно ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
У мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Відповідно до ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. У цій частині потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаний доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів скоєного злочину. Після цього - докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що вказаним діям обвинуваченого ОСОБА_5 передував словесний конфлікт, який виник на грунті особистих неприязних відносин під час розпиття алкогольних напоїв, і саме внаслідок цих обставин ОСОБА_5 наніс потерпілому тілесні ушкодження.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_5 , умисно завдаючи без будь-якого попередження удари кулаками та ногами в життєво-важливий орган голову, та тулуб, хоча й не бажав, але свідомо припускав настання тяжких наслідків, а тому діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, виявляючи злочинну недбалість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив та перевірив зібрані у кримінальному провадженні докази і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого було позбавлено життя людини, особу ОСОБА_5 , який не працює, розлучений, в силу ст. 89 КК України не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя і здоров`я особи, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і обрав ОСОБА_5 за скоєне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, максимально наближене до мінімальної межі, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Поряд з цим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, та правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2018 року, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати його попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 04 січня 2016 року по 03 липня 2018 року та з 22 жовтня 2019 року до моменту проголошення ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 04 січня 2016 року по 03 липня 2018 року та з 22 жовтня 2019 року по 11 серпня 2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 13.08.2020 року