Справа № 953/9325/20
н/п 1-кп/953/295/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського суду в м. Харкова клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу та захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0001193 від 19.03.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комінтернівське, Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, осіб на утриманні немає, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України триває та стадії дослідження доказів.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2020 для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів у складі: Головуючий суддя - ОСОБА_6 та суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .
Чергове судове засідання по вказаній справі призначено на 16.02.2021 року, однак головуючий по справі - суддя ОСОБА_6 з 02.02.2021 року перебуває на лікарняному.
Як вбачається з матеріалів справи, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 закінчується 21 лютого 2021 року.
Відповідно до п. 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

Передбачено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2021 року в задоволенні клопотання захисника про відвід судді ОСОБА_1 відмовлено.
16 лютого 2021 року до канцелярії суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, визначений в КПК, оскільки на його думку існують обґрунтовані підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а саме: переховування від суду, неправомірно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, до суду подано клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. В обґрунтування зазначає, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 відсутні, у обвинуваченого міцні соціальні зв*язки, ризики прокурором недоведені.
В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відхилити клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник просили змінити запобіжний захід на особисте зобов*яання, заперечуючи проти клопотання прокурора.
Відповідно до ст. 331 ч.3 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Вирішуючи заявлені клопотання щодо міри запобіжного заходу, суд приходить до наступного.
При розгляді питання доцільності продовження строку запобіжного заходу та клопотання захисту про зміну запобіжного заходу, суд, дослідивши всі надані в даному судовому засіданні обґрунтування враховує наявність станом на теперішній час ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, що не допитані судом.

При цьому суд оцінив сукупність обставин, передбачених в ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, характер злочинів, що інкриміновані обвинуваченому у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, надані до суду відомості щодо віку та стану здоров*я обвинуваченого, відомості про соціальні зв*язки обвинуваченого, його репутацію, дані про час перебування в умовах ізоляції.

Доводи захисту щодо відсутності ризиків суд відхиляє, зважаючи на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи
Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.
Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 є уродженцем смт. Комінтернівське, Комінтернівського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток. ОСОБА_4 є отримувачем послуг КУ «Соціальний гуртожиток для осіб з числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак обвинувачений пояснював що до затримання проживав у м. Харкові. Станом на теперішній час відомостей про постійне місце проживання Гадяцького у м. Харкові суду не надано.
Також, з матеріалів справи вбачається, що брат та сестри обвинуваченого дійсно мешкають в Одеській області, проте не має підстав вважати, що ці обставини зменшують ризики втечі обвинуваченого. Суду також відомо, що ОСОБА_9 , яка виконує роль матері обвинуваченого, є громадянкою Сполучених штатів Америки та має там постійне місце проживання, що хоча опосередковано, проте також може свідчити про існування можливості обвинуваченого переховуватися від суду поза межами території України.
Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_4 передбачають покарання у виді позбавлення волі на достатньо великий строк із конфіскацією майна.
Надаючи оцінку ризику незаконного впливу на свідків суд зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.
Отже, на даний час існує загроза того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо його участі та ролі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності, враховуючі ті обставини, що не всі заявлені свідки допитані судом.
Щодо ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення прокурор, у своєму клопотанні, не навів жодних обставин, обмежившись зазначенням того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд вважає недоведеною можливість існування такого ризику, погоджуючись з позицією захисту з даного питання.
А посилання захисту на необґрунтованість підозри та відсутність доказів на підтвердження цього також є безпідставним, оскільки суд встановлює винуватість чи невинуватість особи при винесенні судового рішення по суті та вже після проведення судового розгляду, що на теперішній час проведено не було, судовий розгляд триває.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами, що і було оцінено в даному засіданні.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду спростовує доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Щодо доводів обвинуваченого про застування практики Європейського Суду з прав людини, суд зазначає, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини вказує, що суд повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, суд зазначає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Отже, на переконання суду, єдиним можливим запобіжним заходом з урахуванням встановлених судом ризиків, майнового стану, особистості ОСОБА_4 , має бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.
Щодо клопотання про застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд зазначає, що наведені в клопотанні дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш м'якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання.
Згідно ст. 182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.2,3 ч.5 ст. 182 КПК України - в розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 113 500 грн. (50 х 2270 = 113500).

Суд вбачає, що визначення розміру застави у даному випадку встановлює альтернативний запобіжний захід, який враховує встановлені ризики, характер протиправного діяння інкримінованого обвинуваченому.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182,183, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.
Вважати продовженим застосування обраного під час досудового розслідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уродженця смт. Комінтернівське, Комінтернівського району Одеської області) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб - до 16.04.2021 року включно.
Визначити суму застави у розмірі 113 500 грн., яку необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.
При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатись із м. Харкова без дозволу суду;
- повідомляти суд про своє місце перебування та в разі його зміни про зміну свого місця проживання.
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Попередити заставодавця, що в разі не виконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Встановити строк дії даної ухвали з 16 лютого 2021 року по 16 квітня 2021 року включно.
У задоволенні клопотань захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала суду в частині запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1