ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2298/20 Справа № 204/2719/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 1, 28 ч. 4, 305 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 2, 27 ч. 3, 28 ч. 4, 307 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 3, 28 ч. 4, 311 ч. 2, 28 ч. 4, 311 ч. 3, 28 ч. 4, 313 ч. 2 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 1, 28 ч. 4, 305 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч.2, 27 ч. 3, 28 ч. 4, 307 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 3, 28 ч. 4, 311 ч. 2, 28 ч. 4, 311 ч. 3, 28 ч. 4, 313 ч. 2 КК України;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 1, 28 ч. 4, 305 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 3, 28 ч. 4, 311 ч. 2, 28 ч. 4, 311 ч. 3, 28 ч. 4, 313 ч. 2 КК України;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч. 1, 28 ч. 4, 305 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 2, 28 ч. 4, 307 ч. 3, 28 ч. 4, 311 ч. 3, 28 ч. 4, 313 ч. 2 КК України;
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року, було задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії застосованих відносно обвинувачених запобіжних заходів.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , до 16 серпня 2020 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 2 500 000 гривень.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_12 , до 16 серпня 2020 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 2 500 000 гривень.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_16 , до 16 серпня 2020 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 1 000 000 гривень.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , до 16 серпня 2020 року, з альтернативою внесення застави у розмірі 3 500 000 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких, у разі доведеності їх вини, передбачено покарання у виді тривалого строку позбавлення волі. Прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наразі залишаються дійсними. Оцінюючи в сукупності відносно всіх обвинувачених обставини, зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії застосованих щодо обвинувачених відповідних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення раніше визначеної застави, строком до 60 днів, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення розміру застави, не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам та пом`якшенню не підлягають.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
Вважає, що в ухвалі суду не було дотримано всіх вимог закону.
На думку апелянта, прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням яке не відповідало вимогам ст. ст. 184, 199 КПК України. З клопотання не вбачається якими доказами підтверджується обґрунтованість підозри відносно саме ОСОБА_16 , додатки до клопотання взагалі відсутні, що підтверджує відсутність доказів обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Апелянт посилається на те, що ОСОБА_16 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, в матеріалах доданих до клопотання прокурора відсутні.
Судом, на думку апелянта, не було враховано дані про особу ОСОБА_16 , який має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, має родину, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання.
Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим спроб незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати розгляду справи.

- обвинувачена ОСОБА_10 , не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід та змінити розмір застави.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що обраний щодо неї запобіжний захід занадто суворим та таким, що не відповідає даним про її особу.
Зазначає, що судом не було враховано, що вона має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, за час розгляду справи не було надано жодних доказів про її негативну репутацію.
Вказує, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

- обвинувачений ОСОБА_11 не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати цілодобовий домашній арешт, або змінити розмір застави.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що висновки суду є безпідставними.
Вказує, що обраний щодо нього запобіжний захід занадто суворим та таким, що не відповідає даним про його особу.
Вказує, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що розмір застави є занадто великим, що на його думку, суперечить вимогам ст. 182 КПК України.

- обвинувачена ОСОБА_12 не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати цілодобовий домашній арешт, або змінити розмір застави.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що висновки суду є безпідставними.
Вказує, що обраний щодо неї запобіжний захід занадто суворим та таким, що не відповідає даним про її особу.
Обвинувачена вказує, що судом першої інстанції не було враховано дані про її особу, а саме, вона має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання.
Вказує, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що розмір застави є занадто великим, що на його думку, суперечить вимогам ст. 182 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_13 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, на адресу суду апеляційної інстанції подав заяву про відмову від апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження за вказаною скаргою.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 підтримали свої апеляційні скарги.
Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційні вимоги своїх підзахисних.
Прокурор не заперечував проти задоволення заяви захисника ОСОБА_13 , заперечував проти задоволенні апеляційних скарг обвинувачених.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до змісту статті 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи, що захисник ОСОБА_13 відмовився від апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 та просив закрити апеляційне провадження, а також те, що інші особи не заперечували проти задоволення заяви захисника, апеляційний суд приходить до висновку за необхідне прийняти відмову захисника ОСОБА_13 від апеляційної скарги, поданої ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 та закрити апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи обвинувачених про незаконність ухвали суду є безпідставними.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 18 червня 2020 року в судовому засіданні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора (а.с.161-189) про продовження строку дії тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Твердження обвинувачених про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є не обґрунтованими.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , обвинувачуються у вчиненні інкримінованих тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за що у разі доведеності їх вини, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема до дванадцяти років. Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду. Процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовили попереднє продовження строку дії застосованих запобіжних заходів не змінились, обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосовані відносно обвинувачених запобіжні заходи є доцільними та достатніми для запобігання визначеним ризикам та пом`якшенню не підлягають.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинувачених та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення правопорушення чи вчините інше кримінальне правопорушення, тому застосування до обвинуваченого жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які не зменшилися та існують на даний час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову захисника ОСОБА_13 від апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року.
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4