КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0003973 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 12 липня 2020 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 може уникати суду та перебувати тривалий час в розшуку, так як раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, за які відбував реальний максимальний термін покарання. Окрім цього, обвинувачений був звільнений з місць позбавлення волі 31.01.2019 року, а 10.11.2019 року знову вчинив нові кримінальні правопорушення. При цьому ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, що може змусити його вчиняти нові корисливі злочини, або аналогічні інкримінованим злочини.
Крім того, обвинувачений може чинити тиск на потерпілу, з метою зміни нею показань, для уникнення кримінальної відповідальності.
А тому суд, з огляду на те, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, чинити тиск на потерпілу, _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2484/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1
внаслідок чого застосування інших більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім, визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою суду, просить відпустити його на підписку про невиїзд за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язуючись з`являтися до суду по першому виклику.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що свою у вчиненому не визнає, так як даних правопорушень не вчиняв, а справа сфабрикована зі слів потерпілої, яка у день події була сильно п`яною, та її матері, яка є працівником поліції у відставці.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003973 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 14 травня 2020 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 12 липня 2020 року включно.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів, за які відбував реальний максимальний термін покарання, а, звільнившись 31.01.2019 року з місць позбавлення волі, 10.11.2019 року як інкриміновано слідством, вчинив нові злочини, при цьому офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, що дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може ухилятися від суду та вчиняти нові корисливі злочини, або аналогічні інкримінованим злочини, а також чинити тиск на потерпілу, з метою зміни нею показів, для уникнення кримінальної відповідальності, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Доводи обвинуваченого про недоречність тримання його під вартою, з огляду на те, що інкримінованих правопорушень він не вчиняв, а справа сфабрикована зі слів потерпілої та її матері, є непереконливими, оскільки суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження тримання ОСОБА_6 під вартою на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував, як конкретні обставини провадження (тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , та покарання, яке йому загрожує у разі визнання ОСОБА_6 винним у їх вчинення), так і дані про особу ОСОБА_6 , дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченогоОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 12 липня 2020 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3