490/8832/16-к 27.07.2020
н/п 1-кп/490/339/2017
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8832/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 15.06.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одеса, є громадянином України, має базову загальну середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив строкову військову службу на посаді водія автомобільного взводу підвозу продовольства речової і військового технічного майна групи ГМЗ військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

20.05.2016 року громадянин ОСОБА_3 . Приморським РВК м.Одеси призваний для проходження строкової військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) від 20.05.2016 року №130 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта навчальної роти зазначеної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) від 30.06.2016 року №171 за розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.06.2016 року №15/2/2043, матрос ОСОБА_3 вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) від 30.06.2016 року №127 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства речового і військового технічного майна групи ГМЗ зазначеної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

01.06.2016 року матрос ОСОБА_3 був виписаний з психіатричного відділення Військово-медичного клінічного центру Південного регіону та того ж дня направлений до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_5 ).

01.06.2016 о 20 год. 30 хв. матрос ОСОБА_3 , діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_5 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

06.06.2016 року о 21 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад 3 доби, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині НОМЕР_3 та до 06.06.2016 року перебував за адресою: АДРЕСА_1 . У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

В судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.407 КК України, у вигляді штрафу.

Так, відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій та активне сприяння розкриттю злочину, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність декількох пом`якшуючих вину обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 положення ст.69 КК України, тобто вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого покарання, не визначеного санкцією ч.4 ст.407 КК України, а саме: покарання у вигляді штрафу.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) грн..

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1