печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 в рамках кримінального провадження № 0001426,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому попросить скасувати арешт майна накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 у кримінальному провадженні № 0001426, на грошові кошти в розмірі: 47 105 доларів США, 197 440 Євро, 80 грузинських ларі, 17 220 російських рублів, 116 000 вірменських драм, 6 гривень, 10 швейцарських франків.
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що перебування грошових коштів, які належать ОСОБА_4 під арештом необґрунтованим та таким, що порушує існуючі конституційні гарантії права власності ОСОБА_4 . Крім того, через тривалість арешту та недотримання органом досудового розслідування розумних строків проведення слідства, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Заявник вказує, що виходячи з правової кваліфікації злочину в ухвалі слідчого судді від 03.03.2019 відсутні фактичні дані, які свідчать про те, що грошові кошти ОСОБА_4 відповідають критеріям, які ставляться до речового доказу. Зокрема, як в клопотанні слідчого, так й ухвалі слідчого судді, не міститься відомостей про те, що грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом.
Окрім того, вказує, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2019 у справі №757/50669/19-к, відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0001426 на вилучені під час обшуку грошові кошти у ОСОБА_4 в розмірі: 47 105 доларів США, 197 440 Євро, 80 грузинських ларі, 17 220 російських рублів, 116 000 вірменських драм, 6 гривень, 10 швейцарських франків.
Заявник також вказує, що виявлені та вилучені під час обшуку грошові кошти жодним чином не ідентифіковані, у протоколі обшуку та, відповідно, у клопотанні про арешт майна відсутні будь-які відомості про їх серійні номери. Додаток до протоколу, який містив би опис вилучених коштів чи іншу їх ідентифікацію, теж відсутній. Відтак, дані обставини вказують на відсутність підстав вважати грошові кошти речовими доказами у кримінальному провадженні.
У судове засідання представник заявника не з`явилася. До суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 в якій останній просить розглянути клопотання за його відсутності, просить задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 189, ч. 3, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.
Як вбачається із матеріалів клопотання, в рамках кримінального провадження №0001426, за клопотанням прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 накладено арешт на грошові кошти в розмірі: 47 105 доларів США, 197 440 Євро, 80 грузинських ларі, 17 220 російських рублів, 116 000 вірменських драм, 6 гривень, 10 швейцарських франків.
Так, статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадження.
Разом з тим, доказів які б вказували, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину, яке розслідується у вказаному кримінальному провадженні не має.
При цьому, є слушними доводи сторони захисту, що грошові кошти жодним чином не ідентифіковані, у протоколі обшуку та, відповідно відсутні будь-які відомості про їх серійні номери, дані обставини вказують на необґрунтованість віднесення грошових коштів до речових доказів.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 в рамках кримінального провадження № 0001426 задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019, на грошові кошти в розмірі: 47 105 доларів США, 197 440 Євро, 80 грузинських ларі, 17 220 російських рублів, 116 000 вірменських драм, 6 гривень, 10 швейцарських франків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1