УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та особи, яка подала заяву про відвід ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0013810, установила:

ОСОБА_3 звернувся, у порядку ст. 81 КПК, із заявою про відвід слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0013810 через наявність у нього обґрунтованих сумнівів щодо безсторонності вказаних суддів, з огляду на прийняті ним судові рішення під час розгляду його звернень у порядку ст. 303 КПК, які, на думку заявника, є постановленими з порушенням норм КПК України та права на захист.
Зокрема, у заяві указано, що 05.12.2019 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 ухвалено рішення в справі №755/18479/18, провадження № 1- кс/755/9061/19, яким в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 від 07.11.2019 року про закриття кримінального провадження № 0013810 відмовлено.
25.01.2020 Київським апеляційним судом ухвалено рішення в справі №755/18479/18 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено та скасовано ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 та постановлено нову, якою призначено новий судовий розгляд.
25.02.2020 слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 ухвалено рішення в справі №755/18479/18, провадження № 1-кс/755/704/20, яким у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 07 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження № 0013810 від 08 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовлено.
07.09.2020 Київським апеляційним судом в справі № 755/18479/18 провадження №11-сс/824/1877/2020 ухвалено рішення, яким ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 07листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0013810 від 08 жовтня2017року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013810 задоволено.
Постанову старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_6 від 07.11.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013810 від 08 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скасовано, а матеріали повернуто до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві для продовження досудового розслідування.
Що власне і викликає у автора заяви сумнів в неупередженості зазначених слідчих суддів.
На підставі викладеного, у зв`язку із необхідністю виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді нових справ, недопущення у подальшому сумнівів щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади України, виключення суб`єктивних підстав для сумніву заявника в неупередженості суду, керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 55-57, 75-83 КПК України, ст.ст. 7, 9 ст. Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 19, 55, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник просить відвести слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0013810.

Указаний відвід заявник підтримав безпосередньо в судовому засіданні 22.10.2020 .
У судове засідання інші учасники та судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будучи повідомленими про цей судовий розгляд, згідно вимог ст. 135 КПК України, не прибули, а судді бажання приймати участь в судовому розгляді та надавати певні пояснення не виразили.

Вивчивши заяву заявника про відвід, дослідивши матеріали провадження, заслухавши думку ОСОБА_3 , приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).
У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».
Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».
У цій ситуації, у ракурсі доданих до заяви про відвід доказів, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо учасників провадження або обставин кримінального провадження.
Не встановлено і інших підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б викликали необхідність їх відводу.
Як і інформації, яка б указувала на те, що ці судді не є безсторонніми, адже особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного, як наслідок, побоювання заявника що останні є небезсторонніми не можна вважати об`єктивно обґрунтованими.
При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості суддів.
Сама ж по собі незгода з діями суддів у кримінальному провадженні, чи постановленими ними рішеннями не є підставою його відводу.
У справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 ВС сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.
Те, що указані судді, як слідчі судді, раніше вже ухвалювали певні рішення у кримінальному провадженні за зверненнями ОСОБА_3 , у порядку ст.ст. 303, 307 КПК, не може саме по собі бути підставою тверджень про їх упередженість у разі повторного розгляду того самого питання (див. з цього питання висновок Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Тесля проти України» («ECHR. Ukrainian Aspect», заява № 52095/11, за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng-press#%22itemid%22:[%22003-6103%22]), адже суддя вважається безстороннім, поки не доведено зворотного. Те, що суддя вже ухвалював рішення у справі, не свідчить про його упредженість. Не існує підстав для сумнівів у безсторонності і у випадку, коли саме слідчий суддя бере участь в ухваленні рішення в суді першої інстанції, а тоді знову переглядає його в разі, коли таке рішення скасували та повернули на повторний розгляд (див. те ж саме рішення ЄСПЛ).

Відповідно не може уважатися упередженістю факт наявності у того чи іншого судді внутрішнього переконання щодо оцінки доказів, у порядку ст. 94 КПК, протилежного до переконання заявника, чи то суду апеляційної інстанції.

У ході цього розгляду, також не установлено з боку суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні кримінального провадження або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.

Як наслідок, суддя проаналізувавши матеріали судового провадження у порядку ст. 94 КПК України, не убачає передумов для відводу суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з підстав наведених у заяві заявника, у порядку ст. 75 указаного Кодексу.

Керуючись ст.ст. 1-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України суддя постановила:

у задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0013810 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:00 год. 23.10.2020.

С у д д я Оксана БІРСА