Справа № 463/9251/19
Провадження № 1-кп/463/151/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001840 від 06.08.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 27 липня 2019 року близько 02 год. 00 хв., знаходячись на загальному балконі будинку АДРЕСА_2 , знаючи, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс кулаком правої руки удар у верхню частину тулуба потерпілої ОСОБА_7 . Внаслідок нанесеного удару, потерпіла отримала забійну підшкірну гематому грудної клітки зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, суд показав, що він проживає по сусідству з потерпілою, за адресою: АДРЕСА_1 . 27.07.2019 року він знаходився вдома, кілька разів голосно крикнув і розізлився, оскільки йому впав брусок, який перебив кабель до інтернету. Після цього він почув стук у двері, прийшла потерпіла, яка почала обурюватися, що він голосно кричить. Між ними відбулася словесна перепалка, після чого він закрив вхідні двері, а брусок поставив на балконі в загальному коридорі. Через деякий час він знов вийшов на балкон та побачив, що горить тумба. В цей час, ОСОБА_7 вийшла зі своєї квартири та почала знімати на мобільний телефон, як він гасить пожежу. Він її відштовхнув, при цьому жодних ударів не наносив. В подальшому, тумбу він викинув на перший поверх, після чого приїхали працівники поліції. Твердження потерпілої про нанесення їй тілесних ушкоджень є надуманими та не відповідають дійсності, просить визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, достовірних доказів.

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що вона проживає по сусідству з обвинуваченим, який протягом тривалого часу вночі постійно шумить, наносить тілесні ушкодження іншим сусідам. 27.07.2019 року вночі, вона постукала у двері квартири, де проживає ОСОБА_6 . Він відчинив двері, вона просила його припинити пищати та голосно кричати. При цьому, обвинувачений відразу почав висловлюватися в її сторону нецензурною лексикою та погрожувати їй. Після цього, вона вирішила повернутися до своєї квартири за мобільним телефоном, щоб зафіксувати на відео таку його поведінку. Біля квартири обвинуваченого стояла тумба, на ній знаходилися пляшки з-під горілки, накриті газетою, яка горіла. Вона намагалася почати фіксувати дану ситуацію на відео і в цей час ОСОБА_6 раптово налетів на неї і вдарив рукою в її ліве плече, в результаті чого телефон випав з її рук. В подальшому, вона пішла до своєї квартири, щоб викликати працівників поліції, а обвинувачений залишився на сходовій клітці. 01.08.2019 року вона звернулася за медичною допомогою до КНП ЛОР «8-а міська клінічна лікарня м.Львова», де у неї виявлено забій м`яких тканин грудної клітки зліва.
Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 27.07.2019 року вночі у себе під вікнами почула крики. Через вікно вона чула як ОСОБА_6 виражався в сторону ОСОБА_7 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. При цьому, вона бачила як обвинувачений наніс рукою один удар в плече потерпілої, після чого у неї з рук випав мобільний телефон. Через деякий час приїхали працівники поліції.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 . 27.07.2019 року вона знаходилася вдома та вночі почула гуркіт і крики на загальному коридорі, чула як ОСОБА_6 кричав «я тебе вб`ю і спалю». З її вікна не видно коридор загального користування, де проживає обвинувачений, до кого він кричав вона не знає. Більш детальніше про нічні події вона дізналася на наступний день від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченого, суду показала, що 27.07.2019 року її сину у кімнаті впав брусок за шафу, він почав злитися та голосно виражатися. Близько опівночі у вхідні двері до квартири постукала сусідка ОСОБА_7 , син відкрив двері, при цьому, ОСОБА_7 на підвищених тонах почала з`ясовувати у сина чому він шумить та голосно кричить, після чого він закрив двері. Через деякий час, вона попросила сина набрати води на загальному коридорі, де він побачив, що горить тумба біля їхньої квартири та почав її гасити. В цей час, потерпіла знімала усе на мобільний телефон. Підійшовши ближче до їхнього коридору, вона бачила як її син відштовхнув потерпілу рукою, при цьому, жодних ударів їй не наносив. Як чином випав телефон з рук потерпілої вона не бачила, крім цього зазначила, що при даних подіях інших свідків не було.
Разом з тим, суд вважає, що покази свідка ОСОБА_11 є не повністю правдивими і дані з метою захисту її близької людини. При цьому, суд вважає, що саме показання потерпілої, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідають фактичним обставинам справи, об`єктивно підтверджують їх і доповнюють обставини заподіяння потерпілій обвинуваченим легкого тілесного ушкодження.
Тому суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є особами поважного віку, перебувають у неприязних відносинах з родиною Цебрівських та останнім відомо про обставини справи зі слів потерпілої ОСОБА_7 . Дані свідки попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, і під час допиту як у суді, так і під час досудового розслідування, що відображено у протоколах проведення слідчих експериментів, надавали послідовні й логічні показання, які за своїм змістом повторюють та доповнюють картину події вчиненого кримінального правопорушення.
Як вбачається з виписки-епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 39 від 01.08.2019 року КНП ЛОР «8-а міська клінічна лікарня м.Львова», у ОСОБА_7 виявлено забій м`яких тканин грудної клітки зліва (а.с.55).
Згідно з висновком експерта № 736 від 15.08.2019 року вбачається, що при обстеженні ОСОБА_7 лікарями КНП ЛОР «8-а міська клінічна лікарня м.Львова» 01.08.2019 року було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин грудної клітки зліва. Забійна підшкірна гематома грудної клітки зліва». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої тілесних ушкоджень не виявлено. «Гематома» утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути незадовго до звернення за медичною допомогою, і 27.07.2019 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.с.57).
Крім цього, допитана в судовому засіданні для роз`яснення наданого висновку № 736 від 15.08.2019 року, експерт ОСОБА_12 показала, що експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 13.08.2019 року, потерпіла самостійно з`явилася до експерта та надала медичну документацію. Висновок експерта вона повністю підтримує та підтверджує, що судово-медична експертиза проведена з дотриманням всіх вимог щодо проведення даного виду експертиз та у неї було достатньо документів для складення відповідного висновку.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 23.10.2019 року та фототаблиці, за участі потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 , статиста, у присутності понятих вбачається, що свідок ОСОБА_9 вказала на місце, де знаходився ОСОБА_6 , який заподіяв тілесних ушкоджень потерпілій, де потерпіла знаходилася, як ОСОБА_6 наніс удар потерпілій у верхню частину тулуба та вказала на місце, де впав телефон (а.с.77-84).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 23.10.2019 року та фототаблиці, за участі потерпілої ОСОБА_7 , статиста, у присутності понятих, потерпіла вказує на місце, де виник конфлікт, де вона знаходилася і на якій відстані від ОСОБА_6 , місце розташування її квартири та як саме ОСОБА_6 наніс їй удар рукою в область грудної клітки (а.с.86-94).
Як вбачається із заяви ОСОБА_6 від 28.10.2019 року, останній, в статусі підозрюваного, відмовився від проведення слідчого експерименту (а.с.96).
З протоколу огляду предмету від 23.10.2019 року та фототаблиці вбачається, що предметом огляду був мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-G530H» білого кольору із захисним склом. На захисному склі зверху з правої сторони наявне механічне пошкодження у вигляді тріщин. На задній поверхні телефону наявні потертості. Даний телефон був визнаний речовим доказом згідно постанови слідчого від 23.10.2019 року та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 (а.с.69-75).
В судовому засіданні було оглянуто мобільний телефон марки «Samsung», який наданий потерпілою ОСОБА_7 . Телефон білого кольору у чохлі, екран телефону пошкоджений (має тріщини), задня частина телефону має потертості. Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту, що у потерпілої не має жодного підтвердження, що телефон належить їй, оскільки такий судом був оглянутий в судовому засіданні та відповідає за своїми ідентифікуючими ознаками телефону, що зображений на фототаблиці до протоколу огляду предмета. Щодо зазначення у протоколі огляду предмету «слідчого ОСОБА_13 » та «приміщення службового кабінету № 22» суд вважає, що в даному випадку мала місце описка, оскільки як і протокол так і фототаблиця до протоколу складена слідчим ОСОБА_14 та сам протокол відповідає вимогам ст.104 КПК України.
Окремі неістотні розбіжності у показаннях потерпілої та свідків, на які вказала сторона захисту у промові в судових дебатах, не впливають на фактичну сторону обвинувачення та пов`язані, передусім, як з тривалим часом, що пройшов з моменту події злочину, так і з досить тривалою за часом подією кримінального правопорушення. При цьому, потерпіла, як безпосередній учасник конфлікту, в судовому засіданні найбільш повно показала про обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення.
Крім цього, сторона захисту зазначила, що з показань потерпілої, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається, що представник потерпілого не був зазначений у протоколах проведення слідчих експериментів, при цьому, допитані у судовому засіданні зазначені особи про такі обставини не повідомляли.
Покликання сторони захисту, що протоколи слідчих експериментів є неналежним доказом, такі проведені без участі підозрюваного, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст.240 КПК України залучення до участі у слідчому експерименті підозрюваного є правом, а не обов`язком слідчого.
Також суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що висновок експерта № 736 від 15.08.2019 року є неналежним доказом, оскільки він відповідає вимогам ст.102 КПК України щодо його змісту. У висновку експерта викладені відповіді на всі запитання поставлені відповідно до ухвали слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи від 13.08.2019 року.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував і встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_6 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Разом з тим, суд вважає, що обвинувачений не усвідомив своєї протиправної поведінки і не розкаявся у вчиненому.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, зміст досудової доповіді відносно ОСОБА_6 , особу обвинуваченого, який раніше не суджений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку з приводу наркологічного та психічного захворювання не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт.
07 листопада 2019 потерпілою ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.11.2019 року, цивільний позов прийнято до розгляду.
Позивач ОСОБА_7 просить стягнути з відповідача ОСОБА_6 2500,0 гривень матеріальної шкоди та 10000,0 гривень моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає у вартості телефону, який ОСОБА_6 вибив з рук потерпілої, після чого телефон впав на бетонну поверхню, такий зазнав ушкоджень і втратив товарний вид. Мобільний телефон вона купила у спеціалізованому магазині у 2015 році за ціною 7900,0 гривень, на даний час вартість телефону такої марки і моделі оцінюється в межах 2500,0 гривень. Моральна шкода полягає у тому, що після конфлікту з ОСОБА_6 вона сильно розхвилювалася, у неї піднявся артеріальний тиск, появилась головна біль, внаслідок чого вона змушена приймати відповідні медичні препарати.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні позов підтримав повністю.
Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні зазначили, що оскільки у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ч.3 ст.129 КПК України позов слід залишити без розгляду.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
На підтвердження понесеної позивачем матеріальної шкоди, остання не долучила жодних документів до матеріалів кримінального провадження, які б підтверджували суму шкоди у розмірі 2500,0 гривень.
Вивчивши цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає, що вимога про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 2500,0 гривень не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не подано жодних документів на підтвердження факту заподіяння такої шкоди.
Що стосується стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних та фізичних страждань і переживань потерпілої.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер емоційних, моральних, а насамперед фізичних страждань, які перенесла потерпіла, зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 слід стягнути 1000,0 гривень моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнала моральних страждань, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-G530H» білого кольору - залишити потерпілій ОСОБА_7 .

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 60 годин (шістдесят годин) громадських робіт.

Строк покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1000,0 гривень (одна тисяча гривень) моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовити.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-G530H» білого кольору - залишити потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1