ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2585/20 Справа № 190/726/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не надав належної уваги, що він позитивно характеризується, працює днювальним та прибиральником, відбув 2/3 строку покарання, не відшкодував судові витрати, так як відсутня заробітна плата та ставка, також немає виконавчого листа.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року відмовлено у задоволені подання ДУ «П`ятихатська виправна колонія №122» та спостережної комісії П`ятихатьської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, суд врахував дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, не відшкодування судових витрат по вироку, суд прийшов до висновку про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт відбуття засудженим 2/3 строку призначеного покарання та наявність 2 заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні подання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в УВП № 4 м. Дніпро характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. Під час перебування в ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 характеризується добре, має 2 заохочення, стягнень не має. Працевлаштований днювальним кімнат побачень на загальних засадах без оплати праці, до роботи та робіт з благоустрою установи ставиться добре. Приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу Професія.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 22.05.2018 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він позитивно характеризується, працює не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Також, судом обгрунтовано взято до уваги той факт, що засудженим не сплачено процесуальні витрати, визначені вироком суду, за яким ОСОБА_7 відбуває покарання.
Відсутність виконавчого листа не спростовує висновків суду, оскільки відсутні відомості щодо вжиття засудженим заходів для погашення процесуальних витрат.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи щодо ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що останній протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4