Справа № 603/528/20
Провадження № 1-кп/603/93/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000101 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 року,
про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Заліщики Тернопільської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженої, з середньою спеціальною освітою, працюючої продавцем у магазині «Люкс» с.Горигляди Монастириського району Тернопільської області, раніше не судимої, депутата Гориглядівської сільської ради сьомого скликання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,
за участі:
обвинуваченої ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
та провівши судове засідання зазначеного кримінального провадження,
ВСТАНОВИВ:
07.09.2020 року до Монастириського районного суду Тернопільської області від прокуратури Монастириського відділу Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000101, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 року відносно вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.
Як убачається з обвинувального акту, що 06.11.2015 року на першій сесії Гориглядівської селищної ради сьомого скликання прийнято рішення № 1 «Про результати виборів та визнання повноважень сільського голови та депутатів Гориглядівської сільської ради», яким визнано повноваження ОСОБА_3 , передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» як депутата Гориглядівської сільської ради по виборчому окрузі № 4.
У зв`язку з цим ОСОБА_3 , згідно п. «б» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, та згідно ч.1 ст.45 Закону, зобов`язана щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларації), за минулий рік за формою, що визначається Національним агенством.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» ОСОБА_3 зобов`язана була у період з 01 січня по 01 квітня 2017 року подати декларацію за 2016 рік, з 01 січня по 01 квітня 2018 року подати декларацію за 2017 рік, з 01 січня по 01 квітня 2019 року подати декларацію за 2018 рік.
Проте ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування, достовірно знаючи про необхідність подання щорічної декларації, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ч.1 ст.45 Закону не подала у період з 01 січня по 01 квітня 2017 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2018 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Крім цього, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи всі необхідні умови та технічні можливості, в порушення ч.1 ст.45 Закону не подала у період з 1 січня 2019 року по 1 квітня 2019 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 366-1 КК України умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні подала клопотання про закриття відносно неї кримінального провадження №0000101 від 26.08.2020 року у вчиненні злочину передбаченого ст. 366-1 КК України у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Прокурор в судовому засіданні клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 підтримала та пояснила, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом Укриїни рішення від 27.10.2020 року №13-р/2020 про визнання такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст. 366-1 КК України і яка втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення тому кримінальне провадження підлягає закриттю.
Суд, дослідивши клопотання, заслухавши думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, дійшов наступних висновків.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Разом з тим, у даному випадку не відбулось скасування норми внаслідок прийняття законодавцем іншої норми закону. Стаття 366-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_3 , втратила чинність внаслідок визнання її неконституційною, однак ч. 1 ст. 284 КПК України не містить підстави закриття кримінального провадження у зв`язку з визнанням Конституційним Судом України закону (норми закону), таким що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
Проте, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК України).
Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.2020 № 13-р/2020 визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 366-1 Кримінального кодексу України. Норма втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (частини 1 та 2 статті 152 Конституції України, стаття 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України»).
Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Позиції Конституційного Суду України слід розглядати, як загальнообов`язкові правові висновки внаслідок тлумачення ним Конституції України та/або положень законів, інших нормативних актів у межах його компетенції, що мають загальний характер, усувають конституційно-правову невизначеність, слугують підставою для прийняття остаточного рішення, викладені у його акті, які діють на усій території України та є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами права.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2000 № 15-рп/2000: «… додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».
Отже, підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України. Як у першому та і другому випадку наслідком є фактична втрата нормою чинності.
Розуміння наслідків втрати чинності ст. 366-1 КК України, яку Конституційний Суд України визнав неконституційною, пов`язане з принципом дії в часі закону та інших нормативно-правових актів, що закладений у положеннях ст. 58 Конституції України.
У Рішенні від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 Конституційний Суд України зазначив, що «згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення», «кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо» (абзац третій пункту 2, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини).
Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності (ч. 1 ст. 5 КК України).
Отже, з урахуванням таких загальних засад кримінального провадження як верховенство права та законність, у зв`язку з тим, що ст. 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), суд вважає за можливе клопотання обвинуваченої задовольнити та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 284, 371, 372 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_3 - задовольнити.
Кримінальне провадження №0000101 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_1