ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1980/20
№11-сс/818/1983/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001023 від 18.08.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року задоволено клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 .
Продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 18.11.2020 включно
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій її просить скасувати та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, такою, що винесена без дослідження всіх обставин, слідчим суддею зовсім не вказано жодних підстав, через які було зроблено висновок про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, жодним чином не обґрунтовано, нібито наявні ризики, та взагалі не взято до уваги заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подані захисником.
Вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є досить суворим для підозрюваного ОСОБА_9 , адже останній має постійне зареєстроване місце проживання, де мешкає разом з батьками, міцні соціальні зв`язки, гарно навчається на денній формі навчання в Харківському державному автомобільному коледжі, добре характеризується за місцем навчання та проживання, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, ОСОБА_9 виповнилося 18 років, та обставини, через які він тепер має статус підозрюваного, вже самі по собі вплинули на його свідомість.
Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 також оскаржив ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2020 року та просить ухвалу змінити в частині застосування ч.4 ст.183 КПК України та визначити суму застави в розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 посилається на те, що в ухвалі суду не наведено жодного доказу, який би міг свідчити про наміри або можливість ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Навпаки, такі фактори як міцні соціальні зв`язки підозрюваного, його спосіб життя, наявність постійного зареєстрованого місця проживання, де він мешкає з батьками, свідчать про відсутність ризику втечі підозрюваного.
Вказує, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні необережного кримінального правопорушення і після вчиненого підозрюваний одразу прибіг додому, повідомив все батькам, які одразу викликали поліцію та повідомили про вчинене самостійно. До того ж підозрюваний ОСОБА_9 одразу дав самостійні письмові показання, де щиро покаявся та визнав вину повністю.
Також, зазначає, що не знаходять свого підтвердження й інші ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме щодо знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.п.2,4,5 ч.1ст.177 КПК України).
Посилається на те, що в ухвалі слідчого судді безпідставно не визначено розмір застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просив розглянути апеляційну скаргу за участю підозрюваного.

З метою всебічності та повноти дослідження всіх обставин справи суддею доповідачем до початку апеляційного розгляду направлялись відповідний запит через адміністрацію слідчого ізолятора, в якому тримається підозрюваний, для з`ясування процесуальної позиції підозрюваного щодо його бажання брати участь у судовому засіданні за клопотанням захисника в режимі відеоконференції, але він відмовився, ігноруючи введені в Україні карантинні заходи, які спрямовані на запобігання розповсюдженняCOVID-19.

Інших заяв від підозрюваного до канцелярії апеляційного суду не надходило, що надає можливість проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_9 , що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційні скарги захисників не стосується погіршення становища підозрюваного.
Адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційних скарг, а також прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001023 від 18.08.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України.

18.08.2020 року ОСОБА_9 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та в цей же день йому повідомлена підозра за ч.2 ст.286, ч. 3 ст.135 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2020 стосовно підозрюваного ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16.10.2020 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 року
Постановою заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 07.10.2020 продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженню до 18.11.2020 року.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно наданих стороною обвинувачення даних, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України. Вказане об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка, оскільки існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Саме так він діяв безпосередньо після події, за версією органу досудового розслідування ДТП - намагаючись залишити у небезпеці потерпілого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням того, що ОСОБА_9 керуючи автомобілем порушив вимоги п. 18.1, п. 3.29 ПДР України та допустив наїзд на потерпілого. Внаслідок ДТП пішохід отримав множинні травми живота нижньої частини спини та таза, від яких загинув на місці події, після ДТП не переконався чи потребує потерпілий медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, з метою доставки потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого в небезпеці у безпорадному стані, лишивши його можливості до самозбереження та з місця події зник то зазначене свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема здоров`я населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.
Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_9 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження відомостях.
Колегією суддів взято до уваги особу підозрюваного та прийнято до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, навчається на 4 курсі факультету «автомобільно-транспортний» у Харківському державному коледжі, проте зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення протиправних дій, які стали наслідком смерті потерпілого та залишення його в небезпеці, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обранні підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КК України.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника, щодо необхідності застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.177-178, ч.ч.3,4 ст.183 КПК України, обґрунтовано у своїй ухвалі дійшов висновку щодо неможливості визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки злочин, спричинив загибель людини.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді