ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/25/20 Номер провадження 11-кп/814/252/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 26.12.2016 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності двох заохочень не свідчить про його виправлення. Окрім того, в самій характеристиці засудженого вказано, що засуджений лише стає на шлях виправлення, тобто процес його виправлення ще не завершено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково на невідбуту частину покарання.
Зазначає, що весь час відбування покарання до нього застосовано лише одне стягнення, яке в подальшому оголошеним заохоченням було знято, також він два рази заохочувався за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України.
Згідно характеристики, яку суду надала адміністрація виправної установи, він дотримується санітарно-гігієнічних норм, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує роботи по самообслуговування, до виконання робіт по благоустрою території та приміщень установи виконання покарань відноситься із розумною ініціативою, приймає особисту участь у їх проведенні. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує лише за призначенням. Не допускав порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Правова допомога», заходи виховного впливу відвідує, робить для себе належні висновки. В середині засуджених не конфліктний, підтримує рівні відносини із засудженими позитивної спрямованості.
Не погоджується з висновками суду про свою працездатність, оскільки в матеріалах особової справи є медична документація, яка свідчить, що після тривалих лікувань його визнано обмежено працездатним і він не міг в колонії на рівні з іншими засудженими виконувати тяжку фізичну роботу.
Вказує, що за станом здоров`я він обмежено працездатний, а тому не може виконувати всяку роботу, але від роботи яку він може виконувати за своїм станом здоров`я він не відмовлявся, про що свідчить той факт, що до нього не застосовували заходи стягнення за відмову від праці та наведена характеристика. На даний час він працевлаштований днювальним у відділенні соціально-виховної роботи.
Вважає, що всі наведені позитивні зміни в його поведінці та ставленні до суспільно корисної праці не були враховані судом при вирішенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
Звертає увагу, що відмовляючи йому у застосуванні умовно-дострокового звільнення від призначеного судом покарання, суд застосував вимоги ст.107 КК України, яка регулює застосування умовно-дострокового звільнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин вчинений у віці до вісімнадцяти років, в той же час на дату скоєння злочину він був повнолітнім і під час розгляду його клопотання про умовне-дострокове звільнення повинні застосовуватись вимоги ст. 81 КК України,як до повнолітньої особи.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану засудженим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності існування обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

При цьому, з огляду на дані про особу засудженого ОСОБА_7 в цілому, колегія суддів вважає, що він не досяг необхідного ступеню виправлення.

Так згідно з характеристикою від 25.06.2020 ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.12.2015, кінцевий строк відбування покарання 23.12.2022.

За час перебування в УВП №23 м. Полтави характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 12.09.2018 відбуває покарання в державній установі «Полтавська виправна колонія № 64». 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має 2 заохочення.

За станом здоров`я працездатний. Дотримується санітарно-гігієнічних норм. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботу із самообслуговування. На даний час не працевлаштований. До виконання робіт по благоустрою території та приміщень установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, приймає особисту участь у їх проведенні. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Заходи виховного характеру відвідує, робить для себе належні висновки.

Соціально-корисні зв`язки підтримує з співмешканкою та братом шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки.

За характером спокійний, врівноважений. В середовищі засуджених не конфліктний, підтримує рівні відносини з засудженими позитивної спрямованості.

Станом на 20.06.2020 оцінка ступеню виправлення «Стає на шлях виправлення».

Доводи ОСОБА_7 про те, що він працездатний із обмеженнями та у зв`язку з цим не може виконувати певну роботу, що підтверджено випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 27.08.2019, - не можуть бути враховані при наданні оцінки ступеню виправлення засудженого, як обставина, що виключає можливість врахування вимоги закону «ставлення до праці засудженого» через відсутність у даній виписці у п. 8 «Лікувальні та трудові рекомендації» вказівки на повну чи часткову заборону трудової діяльності ОСОБА_7 . Також слід зазначити, що засудженому у зв`язку із проведеним лікуванням у вересні 2018 року не була встановлена група інвалідності, що безумовно б вказувало на обмеження працездатності ОСОБА_7 .

Водночас для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, повинна також враховуватися сумлінна поведінка засудженого, яка з огляду на накладене стягнення 17.09.2018 за відмову виконувати обов`язки чергового по дільниці КДІР, не є бездоганною.

Колегія суддів звертає увагу, що 16.10.2018 засудженому відмовлено в застосуванні пільги передбаченої ст. 101 КВК України. 02.03.2020 року рішенням комісії установи засудженому відмовлено в застосуванні пільги передбаченої ст. 82 КК України.

Наведені дані свідчать про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_7 , як правильно було встановлено районним судом.

Отже, з досліджених даних неможливо переконливо стверджувати про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково, а тому апеляційні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Поміж тим, є слушними доводи ОСОБА_7 про помилкове посилання районного суду в мотивувальній частині ухвали на положення ст. 107 КК України, оскільки дані положення регулюють порядок умовно-дострокового звільнення осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, а ОСОБА_7 , 1973 р.н., на момент вчинення злочину 26.12.2015 за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.12.2016, був повнолітнім та до нього дані положення не можуть бути застосовані, а тому підлягають виключенню з ухвали районного суду.

У зв`язку із наведеним, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду - зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на застосування ст. 107 КК України.

В іншій частині ухвалу районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3