КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/921/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0001037 - прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , громадянина України, українця, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, здобув неповну середню освіту, одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

05.05.2001 Мінським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

17.02.2005 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

08.09.2009 Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці із конфіскацією майна;

19.07.2012 Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 125 КК України до остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці,

за участю: прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілої ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Судом також вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 20 жовтня 2018 року приблизно о 16 год. 30 хв., точно часу не встановлено, ОСОБА_9 ,перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , в кімнаті житлового будинку вчинив сварку із своєю матір`ю ОСОБА_15 , під час якої ОСОБА_9 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_15 в область правої гомілки один удар ножем, який приніс із собою та тримав у лівій руці, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, яке призвело до короткочасного розладу здоров`я.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції визнав доведеним факт умисного спричинення обвинуваченим потерпілій тілесного ушкодження, а саме різаної рани правої гомілки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я, однак без умислу здійснити напад з метою заволодіння чужим майном.

Крім того, суд погодився з доводами сторони обвинувачення про те, що загалом підтверджується факт заволодіння обвинуваченим майном потерпілої, яке зазначене у обвинувальному акті, але вважав, що доводи обвинувачення про протиправність такого діяння залишились недоведеними, а окремі твердження слідчого в обвинувальному акті щодо вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження, не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», отже обвинувачення в цій частині ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

За таких обставин, суд визнав кваліфікацію вчиненого ОСОБА_9 діяння за ч. 2 ст. 187 КК України неправильною та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність таневідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
За позицією прокурора, висунуте ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні розбою доводиться доказами у кримінальному провадженні, але суд у вироку надав оцінку лише показанням потерпілої та свідків (понятих під час проведення слідчої дії) в суді, проте не надав належної правової оцінки дослідженим під час судового розгляду іншим доказам, а саме висновкам експерта, відеозаписам протоколів проведення слідчих експериментів. Зокрема, суд без належного обґрунтування фактично відкинув показання потерпілої ОСОБА_15 під час слідчого експерименту, в ході якого вона вказала на свого сина, як на особу, котра із застосуванням насильства заволоділа належним їй майном та взяв до уваги показання потерпілої в суді в частині нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , дійшовши безпідставного висновку про відсутність у останнього умислу на заволодіння майном потерпілої. Не зважаючи на такі істотні суперечності, встановлені при безпосередньому дослідженні доказів, суд не надав їм оцінки та не зазначив мотивів, через які приймає до уваги одні докази та відкидає інші. Залишилося поза увагою суду і те, що після вчинення злочину ОСОБА_9 не надав потерпілій медичної допомоги, виклик до поліції надійшов від іншої людини, до якої ОСОБА_15 звернулась про допомогу.
Відсутність належної, об`єктивної, повної оцінки наявних доказів, як вважає прокурор, свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки надання оцінки всім дослідженим доказам у сукупності, а також окремим доказам, а саме: протоколу пред`явлення речей до впізнання, слідчих експериментів за участі потерпілої та обвинуваченого прямо впливає на доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Що стосується покарання, то прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше судимий, в тому числі за вчинення розбійного нападу, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, доходів не має, що спонукає його до вчинення злочинів проти власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого, захисника та потерпілої, які вважали вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому просили залишити його без змін, частково дослідивши за клопотанням сторони обвинувачення докази у провадженні,провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом із тим, суд вказаних вимог не дотримався, а його висновки про те, що фактичні дії ОСОБА_9 з огляду на представлені стороною обвинувачення докази в суді доводять вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтується на тих доказах, які були досліджені під час судового розгляду. При цьому суд, як обґрунтовано на це звертає увагу прокурор, безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що в сукупності потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

А тому, відповідно до ст. ст. 409, 411, 413 КПК України указаний вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 420 КПК України.

Так, колегія суддів за результатами повторного дослідження в суді апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, діючи відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, встановила та вважає доведеним, що 20 жовтня 2018 року приблизно о 16 год. 30 хв., точно часу не встановлено, ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, зайшов на неогороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , а в подальшому потрапив у будинок, в кімнаті якого в той час перебувала його мати ОСОБА_15 , де між ними виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, здійснив напад на потерпілу та наніс їй в область правої гомілки один удар ножем, який приніс із собою та тримав у лівій руці, спричинивши ОСОБА_15 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. Подолавши таким чином волю потерпілої до опору та скориставшись її безпорадним станом, ОСОБА_9 незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 380 грн., що знаходилися в гаманці ОСОБА_15 та належним їй майном, а саме мобільним телефоном марки «LG» P698, вартістю 264 грн. 67 коп., мобільним телефоном марки «Fly» FS 509 Nimbus 9, вартістю 1016 грн. 67 коп., а також моторолером марки «Honda» Dio 34, 2008 року випуску, без номерного знаку, вартістю 9 347 грн. 67 коп., який знаходився у кімнаті, розташованій поруч виходу з будинку, після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 11 008 грн. 01 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав. Показав, що 20 жовтня 2018 року в обідній час він приїхав до своєї матері, яка проживає в будинку АДРЕСА_3 , оскільки посварився з дружиною. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння та з цього приводу між ним та мамою виникла сварка, тому остання сказала, щоб він повертався додому та дала гроші на дорогу. Вони ще деякий час сварилися та він випадково, розмахуючи ножем, поранив їй ногу, але відразу ж надав допомогу, хотів викликати швидку, тому взяв мобільний телефон, але зв`язку не було. Він хотів на моторолері поїхати в центр села, знайти чоловіка матері та повідомити лікарів про поранення. Моторолер не зміг завести, викотив його на подвір`я, відкотив на незначну відстань та кинув у кущах, пішов у центр села, ще випив та поїхав додому. Коли виходив із будинку матері, остання побігла до сусідки.

Заперечив як наявність умислу на заволодіння майном матері, так і наявність умислу на заподіяння їй тілесних ушкоджень, стверджував, що один мобільний телефон взяв, щоб зателефонувати у швидку медичну допомогу, а інший випадково, але передав його знайомому. Повідомив також, що мати дозволяла йому користуватися моторолером та самостійно ним не керувала.

Потерпіла ОСОБА_15 спочатку відмовилася давати показання на підставі ст. 63 Конституції України, але в подальшому самостійно виявила бажання повідомити суду фактичні обставини події.

Як показала потерпіла, вдень 20 жовтня 2018 року до неї приїхав син та повідомив, що посварився з дружиною. Між ними виникла сварка, бо син перебував у стані алкогольного сп`яніння та продовжив випивати у її будинку. Вона декілька разів вдарила його по обличчю та дуже сварила, сказала йому їхати додому, миритися з дружиною. Коли він сказав, що не має грошей, вони дала йому на дорогу та цукерки дітям близько 300 грн. Сварка між ними продовжилася ще деякий час, бо вона просила його не пити, і під час цієї сварки син наніс їй невеликим розкладним ножем, яким розмахував поруч з нею, ножове поранення на правій нозі ближче до гомілки, але як це відбулося вона вже не пам`ятає. Після цього вона відразу ж побігла до сусідки, щоб та зробила їй перев`язку. Не бачила і не знає навіщо син забрав її мобільні телефони, бо він швидку в її присутності не викликав і медичну допомогу їй не надавав, швидку допомогу викликали сусіди. Ствердила, що дозволу на керування моторолером сину не давала, бо він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпіла також показала, що того дня тривалий час перебувала у відділку поліції, бо слідчий був зайнятий, тому слідчий експеримент був проведений вночі, але вона не знала, що можна було проти цього заперечити.

Під час проведення слідчого експерименту, як показала потерпіла, слідчому вона все розповідала правильно, ніякого тиску на неї не було, лише не повідомила, що бійку розпочала саме вона, коли сварила сина за вживання алкоголю, та декілька разів під час цього вдарила його по обличчю.

Між тим, як встановила колегія суддів, під час допиту в суді апеляційної інстанції потерпіла неодноразово змінювала свої показання, але в цілому залишилася на тій позиції, що гроші вона дала сину добровільно на проїзд додому. Тілесне ушкодження він спричинив їй за обставин, повідомлених нею під час слідчого експерименту. Щодо мобільних телефонів, то вона взагалі не пам`ятає того, щоб син їх брав у її присутності, але у швидку допомогу він не телефонував. Що стосується моторолеру, який належить їй на праві власності та яким вона особисто постійно користувалася, то ОСОБА_9 його взяв без її дозволу, того дня він перебував у стані сп`яніння, отже вона не дозволяла йому користуватися моторолером. Повернули їй моторолер працівники поліції.

Не дивлячись на таку позицію потерпілої, яка пояснюється близькими родинними стосунками з обвинуваченим, відкидаючи показання обвинуваченого в суді апеляційної інстанції, які до того ж не узгоджуються з показаннями потерпілої, колегія суддів доходить висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні нападу на потерпілу ОСОБА_15 з метою заволодіння її майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, доводиться доказами у кримінальному провадженні, а також частково показаннями потерпілої, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів провадження, 20 жовтня 2018 року о 16.28 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_16 про те, що цього дня за адресою: АДРЕСА_4 син ОСОБА_17 азар порізав ногу сусідці ОСОБА_18 , потрібна швидка медична допомога (т. 1 а.с. 194-195).

20 жовтня 2018 року о 17.30 ОСОБА_15 повідомила про вчинене кримінальне правопорушення, а за змістом відповідного протоколу, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, вона зазначила, що 20 жовтня 2018 року близько 16.15, коли вона перебувала за місцем проживання, до неї прийшов син та вимагав гроші, наніс їй декілька ударів та забрав мобільні телефони, мопед та пішов у невідомому напрямку (т. 1 а.с. 196).

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0001037), відомості про кримінальне правопорушення із визначенням правової кваліфікації діяння за ст. 187 КК України, були внесенні 21 жовтня 2018 року саме на підставі повідомлення ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 190).

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу тощо.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Порядок збирання доказів сторонами кримінального провадження регламентується положеннями ст. 93 КПК України.

На переконання колегії суддів, органом досудового розслідування були виконані вимоги ст. 91 КПК України та під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 з метою перевірки повідомлення про злочин ОСОБА_15 здійснені необхідні й достатні слідчі та процесуальні дії з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Так, згідно з даними протоколу огляду місця події від 22 жовтня 2018 року, проведеного слідчим за участі потерпілої, двох понятих, а також за згодою та в присутності власника домоволодіння АДРЕСА_3 ОСОБА_14 , у вказаному документі та додатках до нього зафіксована обстановка як в будинку, так і безпосередньо в кімнаті, де відбувся напад на потерпілу. Належних потерпілій мобільних телефонів та моторолера, про викраденнях яких вона повідомила, в будинку виявлено не було, водночас на ліжку, поряд із ліжком потерпілої на підлозі, а також на підлозі біля виходу з будинку були виявлені сліди бурого кольору схожі на кров.

Крім того, під час цієї слідчої дії потерпіла для огляду надала коробку від належного їй та викраденого ОСОБА_9 радіотелефону систем стільникового зв`язку торгової марки Fly FS 509 Nimbus 9, що також відображено в указаному протоколі (т. 1 а.с. 205 - 220).

Під час слідчого експерименту, проведеного слідчим 22 жовтня 2018 року з потерпілою за місцем її фактичного проживання, що слідує із протоколу та відеозапису, остання досить детально показала де вона знаходилась, коли її син ОСОБА_9 зайшов до будинку; повідомила про розташування обвинуваченого відносно неї в той час, коли він став вимагати у неї гроші, розмахуючи при цьому на рівні її грудей ножем; показала яким чином обвинувачений штовхнув її на ліжко, а вона потім намагалась відштовхнути його ногами, проте він, вимагаючи надати гроші, вдарив її ножем, влучивши у праву ногу, а саме в гомілку, після чого з рани пішла кров. Потерпіла також показала де саме в кімнаті знаходився її гаманець, обидва мобільні телефони і вказала на місце, де зберігались ключі від моторолера, які вимагав передати обвинувачений, та на місце, де стояв моторолер. Повідомивши, що гаманець знаходився на ліжку, вона показала як саме ОСОБА_9 витрусив його вміст та забрав гроші, потім забрав два мобільні телефони та, довідавшись від неї про місце зберігання ключів від моторолера, взяв їх, намагався завести моторолер, але не зміг, витягнув його на подвір`я, а вона тим часом вибігла із будинку та побігла за допомогою до сусідки.

Зі змісту протоколу та відеозапису слідує, що потерпіла не заперечила проти проведення слідчого експерименту в нічній час, брала активну участь у проведенні цієї слідчої дії, самостійно демонструвала всі свої дії та дії ОСОБА_9 під час вчинення на неї розбійного нападу, внаслідок чого у слідчого було лише декілька уточнюючих питань щодо механізму завдання їй тілесного ушкодження та щодо інших подій, які відбувались в будинку за участі обвинуваченого (т.1 а.с. 204, 225 - 230).

Відповідно до висновку експерта № 112 від 02 листопада 2018 року, у ОСОБА_15 , згідно наданої медичної документації, виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки, яке утворилось від дії предмета з ріжучими властивостями, за часом утворення може відповідати терміну, вказаному в ухвалі слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Виявлене у ОСОБА_15 тілесне ушкодження могло утворитись за обставин, вказаних під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої (т. 1 а.с. 239).

Як убачається з протоколу від 21 жовтня 2018 року ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий цього дня о 21 годині 40 хвилин та під час обшуку у нього були вилучені ніж та мобільний телефон марки «LG» (т. 1 а.с. 250-251).

22 жовтня 2018 року вказаний ніж було пред`явлено для впізнання ОСОБА_15 в порядку ч. 3 ст. 229 КПК України та потерпіла, описавши зовнішній вигляд ножа, підтвердила, що саме пред`явленим їй ножем було нанесено тілесне ушкодження 20 жовтня 2018 року, що відображено у протоколі пред`явлення речей для впізнання від 22 жовтня 2018 року та фототаблиці до нього ( т. 1 а.с. 231-234).

Результати проведеного слідчим 22 жовтня 2018 року за участі обвинуваченого із застосуванням відеофіксації слідчого експерименту викладені у протоколі цієї слідчої дії, за змістом яких ОСОБА_9 безпосередньо на місці події показав як він зайшов до будинку та кімнати, де в той час перебувала ОСОБА_15 , вказав яким чином він та його мати переміщувалися по кімнаті під час сварки, що між ними виникла, в процесі якої він вимагав у потерпілої грошові кошти, але вона відмовила в цьому; обвинувачений також показав звідки саме він дістав розкладний ніж та які рухи, тримаючи його в руці, здійснював біля обличчя потерпілої, а також повідомив про механізм завдання удару цим ножем в праву ногу потерпілої, після чого вона кинула гаманець на підлогу, а він забрав гроші приблизно 400 грн. Показав обвинувачений і де знаходились належні потерпілій мобільні телефони та ключі від моторолера, які він забрав, повідомив також яким чином викотив моторолер з будинку та пояснив, що сховав його в кущах на відстані приблизно 300 м від будинку (т. 2 а.с. 9 - 13).

За даними протоколу огляду місця події від 22 жовтня 2018 року моторолер марки «Honda» Dio був виявлений за повідомленням ОСОБА_9 на ділянці місцевості по вул. Березовій в с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, 22 жовтня 2018 року визнаний слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий для зберігання потерпілій ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 199 - 202).

Відповідно до висновку експерта № 12-4/1813 від 15 листопада 2018 року ринкова вартість моторолера марки «Honda» Dio 34, 2008 року випуску, який був у 2015 році бувшим у використанні, у справному робочому стані, без механічних пошкоджень, станом на 20 жовтня 2018 року могла становити 9 346 грн. 67 коп.; ринкова вартість мобільного телефону марки «Fly» FS 509 Nimbus 9, який був придбаний новим у 2017 року, в справному робочому стані без механічних пошкоджень, станом на 20 жовтня 2018 року могла становити 1016 грн. 67 коп., а ринкова вартість мобільного телефону марки «LG» P698 чорного кольору, який був придбаний в 2015 році, в справному стані без механічних ушкоджень, станом на 20 жовтня 2018 року могла становити 264 грн. 67 коп. (т. 1 а.с. 242 - 248).

Наведені документи, висновки експертів та речові докази, на переконання колегії суддів, є належними, допустимими і достовірними, у своїй сукупності та взаємозв`язку між собою доводять поза розумним сумнівом факт заволодіння ОСОБА_9 майном потерпілої з корисливих мотивів, а також факт застосування обвинуваченим насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, з метою заволодіння її майном.
Разом із цим, проаналізовані колегією суддів докази спростовують показання обвинуваченого в суді щодо відсутності у нього корисливого мотиву та щодо завдання матері тілесного ушкодження внаслідок необережних дій і такі показання ОСОБА_9 в даному випадку визнаються колегією суддів позицією захисту та сприймаються як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним тяжке кримінальне правопорушення.

Обвинувачений, захисник та потерпіла не ставили під сумнів допустимість та достовірність документів, висновків експертів та речових доказів, окрім таких документів як протоколи слідчих експериментів з відеозаписами до них.

При цьому підстав не брати до уваги фактичні дані, які містяться в протоколах слідчих експериментів та додатках до них, у колегії суддів немає з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України належать до документів і є самостійними процесуальними джерелами доказів.

Відповідно до встановлених у ст. 240 КПК України положень слідчий експеримент проводиться слідчим, прокурором шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Тобто у такий спосіб як проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор має змогу з`ясувати, зокрема, механізм подій, що відбувалися, в цілому або окремих їх деталей, підтвердити або спростувати можливості існування якогось явища, з`ясувати механізм утворення слідів і таке інше.

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Як вбачається з досліджених під час судового розгляду протоколів проведення слідчих експериментів у вказаному кримінальному провадженні та відеозаписів до них, потерпіла та обвинувачений своїми діями відтворювали обстановку й обставини події кримінального правопорушення.

Протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої та обвинуваченого відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, не містять жодних зауважень від їх учасників, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України. Проведення слідчого експерименту з потерпілою у нічний час було обумовлено необхідністю збереження слідів кримінального правопорушення, в тому числі й обстановки в будинку, де відбулася подія кримінального правопорушення, здійснювалося за згодою потерпілої, що не спростовано в суді стороною захисту.

При цьому колегія суддів враховує, що під час досудового розслідування та судового розгляду жодних скарг на неправомірні дії слідчого від потерпілої та обвинуваченого не надходило. Пояснення обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про те, що начебто під час слідчого експерименту він перебував у стані алкогольного сп`яніння, суперечить відеозапису цієї слідчої дії, а тому до уваги не приймаються.

Разом із цим, відтворені як потерпілою, так і обвинуваченим обставини кримінального правопорушення, не мають істотних суперечностей між собою та в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у кримінальному провадженні переконливо доводять, що дії обвинуваченого носили відкритий, насильницький характер; відносно потерпілої був скоєний напад, оскільки з боку ОСОБА_9 мала місце агресивна, насильницька дія, спрямована на протиправне заволодіння чужим майном, тобто обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення діяв з корисливим мотивом; в процесі розбою потерпілій були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що призвели за собою короткочасний розлад здоров`я. Отже зазначені дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ст.187 КК України.

Захисник у судових дебатах поставив під сумнів допустимість такого доказу, як протокол огляду місця події. Колегія суддів, досліджуючи такі доводи захисника, перш за все виходить із того, що огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук. Зокрема, огляд місця події - слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для проведення 22 жовтня 2018 року огляду домоволодіння АДРЕСА_3 стало повідомлення потерпілої про вчинення протиправних дій щодо неї ОСОБА_9 із застосуванням насильства саме у вказаному будинку. З метою перевірки цієї інформації, отримавши при цьому дозвіл власника домоволодіння ОСОБА_14 , що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 233 КПК України, слідчим, в тому числі за участі потерпілої, було здійснено огляд місця події, в процесі якого зафіксовано обстановку під час вчинення злочину. А тому колегія суддів вважає, що вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_9 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, будучи при цьому особою, яка раніше вчинила розбій, бо має непогашену судимість за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року, в тому числі за вчинення розбою, а тому його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 187 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує тяжкість, характер та спосіб вчиненого обвинуваченим злочину, позицію потерпілої, яка заперечила щодо призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходів, в цілому характеризується негативно, є батьком малолітньої дитини.

З огляду на викладене, а також з урахуванням положень ст. 416 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції цього закону, а саме на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

Попереднє ув`язнення ОСОБА_9 у строк покарання підлягає зарахуванню за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності зі ст. 100 КПК України, а щодо процесуальних витрат у провадженні - за правилами ст. 124 КПК України.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 21 липня 2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання попереднє ув`язнення в періоди з 21 жовтня 2018 року по 27 вересня 2019 року включно та з 25 квітня 2020 року по 20 липня 2020 року включно.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 715 грн. (т.1 а.с. 241).

Речові докази: моторолер марки «Honda» Dio34 - залишити у розпорядженні ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 201), DVD-Rдиски з відеозаписами слідчих дій - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.с. 204, 224; т. 2 а.с. 13, 19), розкладний ніж - знищити, мобільний телефон «LG» P698 з картою пам`яті та сім-картою, який знаходиться на зберіганні в Обухівському ВП УНП в Київській області - повернути ОСОБА_15 .

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4