Справа № 191/3370/20
1-і/206/3/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000063 від 13.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

13.11.2020 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду м. Дніпропетровська для розгляду надійшли матеріали клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 в порядку ст. 34 КПК України по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000063 від 13.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні помічник голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 надала суду для огляду матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000063 від 13.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор проголосив заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2020, обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якої спливає 14.11.2020. Ризики передбачені ст. 177 КПК України на сьогодні залишаються, а саме обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відносно нього в провадженні суду знаходиться декілька обвинувальних актів у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.1,ч.2 ст.307 КК України, однак обвинувачений на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних речовин. Отже, є наявні ризики, того що на свободі ОСОБА_3 буде переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення та буде намагатися вплинути на свідків, зокрема свідка ОСОБА_7 . З огляду на викладене, просив суд клопотання задовольнити з наведених у ньому підстав.

В судовому засіданні захисник-адвокат ОСОБА_8 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 посилаючись на наступне. Обставини на які посилається сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази причетності його підзахисного до інкримінованого останньому правопорушення. Окрім того, допитані під час судових засідань свідки по вказаному кримінальному зазначили, що ОСОБА_3 не займався збутом наркотичних засобів. Також, вважає, що ризики на які посилається прокурор не є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони не доведені та не обґрунтовані, а саме що обвинувачений може впливати на свідків, оскільки всі свідки вже були допитані судом, щодо ризику переховування від суду також вважає його необґрунтованим, оскільки його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, а саме у останнього батьки, цивільна дружина, малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній неофіційно працює, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий. За вказаних підстав вважає клопотання прокурора не обґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. Просив суд, змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Суд, вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників процесу, щодо заявленого клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу, суд, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України, суд враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14.11.2020 закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , визначений ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2020.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, є об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від суду, може вмовляннями, погрозами чи іншим способом незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними в подальшому свідчень по вищевказаному кримінальному провадженню, оскільки як було встановлено в судовому засіданні під час розгялду вказаного клопотання, що не всі свідки були до питані судом, зокрема свідок ОСОБА_7 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після направлення стороною обвинувачення до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальних актів за ч.1, ч.2 ст.307 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 на шлях виправлення не став і продовжив скоювати кримінальні правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних речовин.
Дані відносно особи обвинуваченого, що він раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрацію враховуються судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Окрім того, обставини викладені в обвинувальному акті та дані зазначені в Реєстрі досудового розслідування, вказують на можливу причетність ОСОБА_3 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування обставин у справі, є достатньою для застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
При цьому, суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Більш того, враховуючи, що на даній стадії судового розгляду у кримінальному провадженні розпочато, однак не допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_7 та не дослідженні докази, а також наявність всіх тих ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 на підставі ухвал Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2020, суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню.

А також, суд приймає до уваги, що обвинувачений та його захисник належного обґрунтування про можливість запобігання встановленим/наявним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, беззаперечних відомостей, що обвинувачений, виходячи з положень ст. 178 КПК України, є таким, що має стійкі соціальні зв`язки та допустиму репутацію, даних, які б свідчили про недоведеність стороною обвинувачення обставин визначених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 194 КПК України не навели, належних доказів не надали, а твердження обвинуваченого та його захисника, про те що в обвинуваченого на утриманні є малолітня дитина, не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про народження дитини.
За таких обставин, суд, враховує той факт, що кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, що свідчить про наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі: обґрунтованістю підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкістю покарання, на думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, в той час як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_3 , та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, визначені судом.
При цьому доводи обвинуваченого та сторони захисту про можливість уникнення наявним/встановленим раніше ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого та характер вчинення правопорушення, в якому він обвинувачується, вважає сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, заява № 25, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), у зв`язку з чим, останні є надуманими та не відповідають конкретним обставинам справи, на даному етапі провадження. Тому, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, також впливати іншим способом на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, як наслідок відмовити обвинуваченому та захиснику в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177,178, 197, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 13.11.2020 до 08.01.2020 включно до 12 год. 00 хв. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити. Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1