ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2252/20 Номер провадження 11-сс/814/47/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
користувача майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 3.12.2020, -
В С Т А Н О В И Л А :
3.12.2020 слідчим суддею Лохвицького районного суду Полтавської області задоволено частково клопотання начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 26.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Накладено арешт на 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилася в кузові автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , та на зразки піщаної суміші, які будуть зберігатися на території Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області по вул. Гоголя, 19 у м. Лохвиця Полтавської обл. з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних чи інших видів робіт до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Відмовлено у накладенні арешту на автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , користувачем якого є ОСОБА_9 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, користувачем якого є ОСОБА_7 , автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_10 , користувачем якого є ОСОБА_11 .
Прийняття такого судового рішення слідчий суддя мотивував тим, що: прокурором не надано доказів щодо предмета кримінального правопорушення, а саме піску, зазначеному в клопотанні, тобто не зазначено напрям використання чи видобування родовища корисної копалини (піску) загальнодержавного значення, який визначається рішенням Державної комісії по запасах корисних копалин; санкція ч.2 ст.240 КК України не містить додаткового покарання у виді конфіскації майна; відомості про наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні відсутні. Крім того, слідчий суддя зазначив, що у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі ненакладення арешту на транспортні засоби, та органами досудового розслідування не доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України і те, що саме автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

У свою чергу, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, для збереження речових доказів, слідової інформації, проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину, приховування, пошкодження, псування, знищення речових доказів, з метою з`ясування походження речового доказу піску, для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення та в подальшому забезпечення відшкодування, заявлених в ході досудового розслідування цивільних позовів, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилась в кузові автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 та на зразки піщаної суміші.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді місцевого суду, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 3.12.2020 скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на: автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , піщану суміш, яка знаходилась в кузовах вантажних автомобілів та відібраних зразках пробах шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам права відчужувати, використовувати та розпоряджатися вказаним майном.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчим суддею не враховано докази, які могли істотно вплинути на його висновок, а саме протокол огляду місця подій та постанову про визнання речових доказів від 27.11.2020.
Водночас апелянт зазначає, що передчасне повернення тимчасово вилученого майна позбавляє можливості проведення трасологічної експертизи.
З метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, на думку прокурора, необхідно накласти арешт на вказане майно з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання, оскільки вилучені транспортні засоби у відповідності до ст.98 КПК України є знаряддями вчинення злочину, адже зберегли на собі його сліди, фактично без використання автомобілів та навантажувача неможливо було б здійснити незаконне заволодіння піском.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, користувача майна ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення та повідомив, що навантаження піску для власних потреб відбувалось не у кар`єрі, а на смітнику, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що 26.11.2020 о 19:07 до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про те, що біля с. Піски Лохвицького р-ну були затримані два автомобіля і навантажувач, які незаконно добувають пісок (а.м.с.п. 5).
26.11.2020 відомості за вказаним фактом, внесено до ЄРДР за №0000461 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України (а.м.с.п. 4).
26.11.2020 проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходилось прилизно 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, навантажувач «Manitou», без державних реєстраційних номерів; автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов якого повністю заповнений піщаною сумішшю, що підтверджується протоколом огляду місця події від 26.11.2020 (а.м.с.п. 6-7).
27.11.2020 зазначені вище транспортні засоби, піщану суміш та її зразки визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000461 від 26.11.2020, що підтверджується постановою заступника начальника СВ Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області(а.м.с.п. 8).
З матеріалів судового провадження вбачається, що власником автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_8 (а.м.с.п. 9), користувачем - ОСОБА_9 (а.м.с.п. 23), користувачем навантажувача "Manitou", без державних реєстраційних номерів, є ОСОБА_7 (а.м.с.п. 27-29), власником автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_10 (а.м.с.п. 10), користувачем - ОСОБА_11 (а.м.с.п. 22).

1.12.2020 начальник Лохвицького ВП Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на: автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого знаходиться приблизно 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов якого повністю заповнений піщаною сумішшю та зразки піщаної суміші з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних чи інших видів робіт до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

У даному клопотанні не зазначено осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

3.12.2020 слідчим суддею Лохвицького районного суду Полтавської області зазначене вище клопотання начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про арешт майна задоволено частково, та, як наслідок, накладено арешт на 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилася в кузові автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , на зразки піщаної суміші, й водночас відмовлено у накладенні арешту на автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_3 .

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ухвала слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 3.12.2020 в частині накладення арешту на 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилась в кузові автомобіля марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , та зразки піщаної суміші ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому у відповідності до положень статті 404 КПК України, оскаржувана ухвала слідчого судді місцевого суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.
Положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.
Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Диспозиція ч. 2 ст. 240 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Предметом даного кримінального правопорушення, є, зокрема, незагальнопоширені корисні копалини загальнодержавного значення. Не визнаються предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України корисні копалини місцевого значення, які розглядаються як загальнопоширені (наприклад, галька, гравій, пісок (крім формувального, скляного, такого, що використовується у фарфорово-фаянсовій, вогнетривкій і цементній промисловості), глина (крім вогнетривкої, тугоплавкої, фарбувальної та деякої іншої), крейда (крім крейди для цементної, хімічної, скляної, гумової промисловості та для одержання глинозему з нефеліну), черепашник, камінь бутовий, сланець (крім горючого і покрівельного)).

У ч.5 ст.132 КПК України чітко регламентовано, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про те, що прокурором не надано доказів щодо предмета злочину, а саме піску, зазначеному в клопотанні, тобто не зазначено напрям використання чи видобування родовища корисної копалини (піску) загальнодержавного значення, який визначається рішенням Державної комісії по запасах корисних копалин.
Всупереч доводам апеляційної скарги, з`ясовуючи чи відповідає тимчасово вилучене в ході огляду місця події майно вимогам ст.98 КПК України, з огляду на ту правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в рамках якого подане клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку щодо того, що прокурором не доведено, що саме транспортні засоби, на які він просить накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, в той час як подане до слідчого судді клопотання містить лише формальний перелік підстав, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт на дане майно. Зазначені обставини не було доведено й у суді апеляційної інстанції.
Встановлюючи відсутність правових підстав для арешту транспортних засобів, слідчий суддя, на виконання вимог ч.2 ст.170 КПК України зазначив, що санкція ч.2 ст.240 КК України не містить додаткового покарання у виді конфіскації майна; відомості про наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні відсутні.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, наведені в клопотанні слідчого підстави для накладення арешту на майно, належним чином перевірені слідчим суддею, при цьому, були з`ясовані всі обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, а тому доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не враховано докази, які могли істотно вплинути на його висновок, а саме протокол огляду місця подій та постанову про визнання речових доказів від 27.11.2020 є неспроможними. Водночас слід зауважити, що постанова про визнання майна речовим доказом не може бути безумовною підставою для накладення арешту на транспортні засоби, зважаючи на те, що слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна самостійно вирішує питання щодо наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
За обставин викладених вище, колегія суддів дійшла висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників та користувачів транспортних засобів, про які йдеться в клопотанні про арешт майна, що спростовує як доводи даного клопотання, так і доводи апеляційної скарги прокурора.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 3.12.2020 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4