Єдиний унікальний № 946/1865/20
Провадження № 1-кп/946/412/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

27 липня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001459, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ст. 395 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисниця ОСОБА_7 .

Суть питання, що вирішується
1.Прокурор ОСОБА_4 27.07.2020 р. подав клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 діб, строк тримання під вартою якого спливає 28 липня 2020 року. При цьому в клопотанні прокурор послався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Враховуючи тяжкість покарання, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, він може незаконно впливати на свідків з метою примусити їх не свідчити або змінити свої показання, впливати на інших співучасників, які його викривають. З урахуванням попередніх судимостей ОСОБА_3 , існує ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, знову може вчинити нове кримінальне правопорушення або буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Про можливість вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення свідчить також те, що обвинувачений не працює, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню підтверджується тим, що ОСОБА_3 не зробив будь-яких висновків з попередніх судимостей, переховувався від органів досудового слідства та суду, у зв`язку з чим оголошувався його розшук та судом надавався дозвіл на його затримання.

Встановлені судом обставини
2.У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 уточнив клопотання, зазначивши, що допущена технічна помилка щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК, просив не розглядати наявність цього ризику, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання, просили продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 .

3.Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисниця ОСОБА_7 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 та його захисниця ОСОБА_7 послалися на те, що стороною обвинувачення порушений строк подання клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, а саме не за десять діб, як того вимагає абз. 10 п. 205 КПК, а тому в клопотанні прокурора має бути відмовлено. Крім того, захисниця ОСОБА_7 також послалася на те, що до клопотання в порушення п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК не долучено матеріалів на його обґрунтування та доказів про вручення таких матеріалів обвинуваченому. Після спливу певного часу обґрунтована підозра не може бути підставою для тримання обвинуваченого під вартою, сторона обвинувачення має довести інший ризик тримання обвинуваченого під вартою, а такі ризики відсутні.

4.26 лютого 2020 року ОСОБА_3 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді від 05 лютого 2020 року про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Такий дозвіл на затримання ОСОБА_3 також був наданий і ухвалою слідчого судді від 01 жовтня 2019 року. 27 лютого 2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеса постановив ухвалу про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2020 року.

5.В подальшому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 продовжувався у встановленому КПК порядку, та спливає 28.07.2020 р. При цьому судом була встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тобто ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

6.Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не завершений та не може бути завершений до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
7.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення з огляду на таке.
8.За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якою суд керується в силу положень ч. 2 ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
9.При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
10.Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

11.При вирішенні клопотання прокурора, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого (32 роки, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою); відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він не має документів, що посвідчують його особу, постійного місця роботи та навчання, не має й утриманців. Як і раніше, суд не приймає до уваги документи про дітей, оскільки, свідоцтва про народження не мстять відомостей про батьківство саме ОСОБА_3 . А заява ОСОБА_8 не може бути належним документом, що підтверджує батьківство особи, крім того, ця заява є незавіреною фотокопією та не відповідає ч. 3 ст. 99 КПК, у зв`язку з чим у суду є сумніви щодо її достовірності. Суд враховує, що ОСОБА_3 має три не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких та в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за вчинення яких покарання відбував в місцях позбавлення волі.

12.А тому на даний час не зменшився ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, про що свідчить те, що під час досудового розслідування слідчим суддею неодноразово надавалися дозволи на затримання ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що він неодноразово не з`являвся до слідчого за викликом, тобто в даному випадку доведено, що не зменшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду. Про продовження існування цього ризику також свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_3 ніколи не отримував документів, що посвідчують його особу, що сприятиме його ухиленню від суду.

13.Враховуючи, що судовий розгляд у цьому кримінальному проваджені ще не закінчений, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК, не допитані свідки, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, останній, перебуваючи на свободі, може застосувати спроби незаконно вплинути на свідків з метою ухилення від покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується. Тому доведено, що не зменшився і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

14.Те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, в тому числі в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, після нетривалого часу після відбуття покарання за вчинення умисного кримінального правопорушення також в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто в даному випадку доведене, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, також не зменшився.

15.Отже зазначені обставини кримінального провадження про продовження існування доведених ризиків свідчать про те, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_3 на свободу.

16.При цьому заслуговують на увагу посилання сторони захисту про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою було подане прокурором в порушення абз. 10 п. 205 КПК не за десять днів. Так, згідно абз. 10 п. 205 КПК, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою закінчується 28 липня 2020 року, а клопотання прокурором подано до суду лише 27 липня 2020 року, що, безумовно, є порушенням вимог чинного КПК, про що суд вважає за необхідне звернути увагу самих прокурорів, а також їх керівника з метою недопущення в подальшому таких порушень. Разом з цим, чинним КПК не передбачені наслідки такого порушення. З урахуванням наявності обґрунтованих підстав для продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, на думку суду, вказане порушення прокурором вимог чинного КПК щодо строку подання клопотання про продовження строку тримання під вартою не є істотним порушенням вимог КПК та само по собі не може бути підставою для відмови в клопотанні.

17.Суд також відкидає посилання захисниці ОСОБА_7 , як підставу для відмови в клопотанні прокурора, недолучення до клопотання, начебто в порушення п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК, матеріалів на його обґрунтування та доказів про вручення таких матеріалів обвинуваченому, оскільки такі матеріали відсутні, а клопотання прокурора ґрунтується на досліджених раніше обставинах та не потребує додаткового обґрунтування, оскільки прокурором не заявлено про з`явлення нових ризиків, а лише наведено обґрунтування продовження існування вже встановлених та доведених ризиків.

18.Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_3 , того, що доведені ризики не зменшилися, а судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не може бути завершений до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_3 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_3 під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, до 25 вересня 2020 р.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 199, 331, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Клопотання прокурора задовольнити.

2.Продовжити застосування відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 307 КК, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 25 вересня 2020 року.

3.Строк дії наявної ухвали закінчується 25 вересня 2020 року.

4.Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , а також направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

5.Звернути увагу прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області про недопущення в подальшому порушень вимог чинного КПК щодо строків подання до суду клопотань про продовження строків тримання під вартою, і наголосити на необхідності неухильного додержання імперативних приписів КПК.

6.Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
7.Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1