СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1065/20 ун. № 759/7996/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час судового розгляду кримінального провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя та обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, клопотання сторони захисту про визнання доказу очевидно недопустимим, -

сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
За результатами подання та дослідження під час судового розгляду доказів сторони обвинувачення випливає, що висунуте КАЛЮЖНОМУ обвинувачення обґрунтовується даними, які містяться, зокрема, у протоколі огляду місця події від 31 серпня 2016 року, в якому фіксуються фактивиявлення та вилучення у КАЛЮЖНОГО певних предметів.
Допитаний судом КАЛЮЖНИЙ результатів вказаного протоколу огляду місця події не визнав, а його захисник, якого він підтримав, заявив клопотання про визнання цих даних очевидно недопустимими доказами через їх отримання внаслідок істотного порушення прав людини, а саме за правилами особистого обшуку затриманої особи без оформлення такого її затримання, без роз`яснення права на захист і без оформлення результатів такого обшуку належним процесуальним документом протоколом обшуку.
Прокурор заперечував у задоволенні клопотання захисту, вважаючи його безпідставним.
Заслухавши думу сторін провадження, проаналізувавши доводи поданого клопотання та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов таких висновків.
Оцінюючи, як доказ, вказаний протокол огляду місця події, який розпочатий о 13 год. 00 хв. 31 серпня 2016 року (а. 45-47), на предмет його очевидної недопустимості, суд враховує передусім те, що речовини, які стороною обвинувачення визнаються предметом злочину, були нібито вилучені під час огляду підозрюваного КАЛЮЖНОГО, про що зазначено у вступній та описовій частинах протоколу. Одночасно у цьому ж протоколі міститься посилання на те, що предметом огляду була лише певна ділянка місцевості.
Як видно з даних дослідженого судом службового рапорту працівників поліції (а. 44), КАЛЮЖНИЙ фактично був затриманий уповноваженими службовими особами працівниками поліції та перебував під їх контролем з 11 год. 45 хв. 31 серпня 2016 року.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України КАЛЮЖНИЙ на момент проведення слідчої дії огляд місця події, беззаперечно являвся особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою, відтак мав право на захист, гарантоване процесуальним законом для затриманого, а його особистий обшук міг бути проведеним тільки з дотриманням правил ч. 3 ст. 208 КПК України.
Однак, у матеріалах провадження відсутній протокол затримання КАЛЮЖНОГО, складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України, відсутні дані і про вручення підозрюваному пам`ятки про його процесуальні права, а тому є очевидно незаконним проведення обшуку такого затриманого всупереч вимогам ч. 3 ст. 208 КПК України в результаті її особистого огляду.
Зокрема, згідно з правилами ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор здійснюють обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України саме для обшуку.

За вимогами ч. 4 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 КПК, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені КПК України. За ч. 8 ст. 42 КПК України підозрюваному вручається пам`ятка про його процесуальні права одночасно з їх повідомленням та роз`ясненням.

Цих вимог закону дотримано явно не було.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно з вимогами ч. 1, п.п. 1, 3 та 4 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій з порушенням суттєвих умов наданого на їх проведення дозволу за законом; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права особи на захист такі докази повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім випадків, які відношення до даної справи не мають.

За правилами ч. 2 ст. 89 КПК Україниу разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

З урахуванням наведеного, суд в порядку ч. 2 ст. 89 КПК України з підстав, передбачених ч. 1, п.п. 1, 3 та 4 ч. 2 ст. 87 КПК України, вважає наявними правові підстави для визнання очевидно недопустимими доказами всіх даних, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування 31 серпня 2016 року під час огляду місця події, починаючи з 13 год. 00 хв. фактично вже затриманого ОСОБА_7 , який перебував під контролем поліції, і відображені у протоколі цієї слідчої дії як результат виявлення та вилучення у гр-на ОСОБА_7 певних предметів (а. 45-47), оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 208 КПК України вказаний огляд фактично затриманої особи був проведений як огляд місця події за правилами особистого обшуку, в порушення вимог ч. 8 ст. 48, ч. 4 ст. 208 КПК України фактично затриманій особі не була вручена пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки, не роз`яснено право відмовитися свідчити проти себе, чим порушено право на захист.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 89, ст. ст. 373-376 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказу очевидно недопустимим задовольнити.

Визнати очевидно недопустимими доказами всі дані, які були встановлені (одержані) органом досудового розслідування 31 серпня 2016 року під час огляду ОСОБА_7 і відображені у протоколі огляду місця події від 31 серпня 2016 року як результат виявлення та вилучення у гр-на ОСОБА_7 певних предметів (а. 45-47).

Ухвала набирає законної сили негайно та окремому оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_8