Справа № 357/717/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква клопотання ОСОБА_3

про зняття арешту з нерухомого майна,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про скасування арешту з усього нерухомого майна, накладеного в порядку, визначеному кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року) на підставі постанови слідчого Білоцерківського МВВС від 08.01.2008 та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 28.02.2008 за № 6684330.

В обгрунтування клопотання посилається на те, що вона являється спадкоємицею майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 , а саме: 1/3 частини квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки (паю) площею 4.2636 га, розташованої на території Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області. Однак оформити свої спадкові права вона не може у зв`язку з наявністю арешту спадкового майна. Зазначає, що обтяження на все нерухоме майно її сина зареєстровано на підставі постанови слідчого Білоцерківського МВВС від 08.01.2008, яка винесена під час досудового розслідування в рамках кримінальної справи № 02-3398 по обвинуваченню, зокрема і ОСОБА_5 , з метою забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 .. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження зареєстроване 28.02.2008 за № 6684330 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2009 у справі № 1-1-443/2009 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 186 ч.2, 187 ч 2 КК України і засуджено до 7 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частки майна. Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 2000.00 грн, на користь ОСОБА_6 115.00 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Під час ухвалення вироку судом не було вирішено питання про зняття арешту з майна, накладеного під час досудового розслідування з метою забезпечення цивільного позову.

Зазначає, що ОСОБА_5 відбув покарання у виді позбавлення волі та відшкодував потерпілим шкоду шляхом передачі готівкових коштів, у зв`язку з чим потерпілі до органів державної виконавчої служби із заявою про примусове стягнення не зверталися. Відповідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_5 немає. Згідно відповіді Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у провадженні виконавчої служби перебував виконавчий лист № 148053/1 від 18.12.2020 щодо конфіскації 1/2 частини майна та провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 11618 від 18.08.2017 про стягнення з ОСОБА_5 коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Зважаючи, що арешт майна не стосується виконання вироку в частині конфіскації майна, вважає, що його потреба відпала.

Зазначає, що оскільки постанова слідчого про накладення арешту на майно прийнята під час дії КПК в редакції 1960 року, який втратив чинність із набранням чинності новим КПК України від 13.04.2012, то вказане питання має бути вирішене відповідно до вимог ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали заяву за викладених у ній обставин та просили її задовольнити.

Заслухавши заявника та її представника, вивчивши клопотання з доданими до нього матеріалами, оглянувши матеріали кримінальної справи № 1-255/09 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно з ч. 5 ст. 404 КПК України (в ред. 1960 року), якщо у виправданого, чи особи, стосовно якої справа припинена, були вилучені документи, цінності чи інші предмети, або накладений арешт на майно, копія відповідного рішення суду направляється відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей чи інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України (в ред. 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи застосування кримінального закону, що має зворотну силу, відповідно до частини другої та третьої статті 5 Кримінального кодексу України, вирішуються судом, який постановив вирок.

Питання, зв`язані з виконаням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора (ч. 1 ст. 411 КПК України в ред. 1960 року).

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства 08.01.2008, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України ( в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126), або під час ухвалення вироку (ст. 324).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Таким чином, в даному випадку чинним КПК України порядок скасування раніше накладеного арешту на майно в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року - не передбачено. У разі накладення арешту на майно при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінальної провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Так, арешт на спірне нерухоме майно, належне обвинуваченому ОСОБА_5 , було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, оскільки постанова слідчим була винесена 08.01.2008, а новий КПК набрав чинності 19.11.2012.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2009 у справі № 1-255/09 ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 186 ч.2, 187 ч 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією 1/2 частки майна. Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 2000.00 грн, на користь ОСОБА_6 115.00 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

05.05.2017 власник арештованого майна ОСОБА_5 помер. Відповідно до довідки про коло спадкоємців, виданої приватним нотаріусом, ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Таким чином, у даній кримінальній справі заявник ОСОБА_3 не має жодного процесуального статусу, тобто вона не являється ні учасником кримінальної справи, ні власником арештованого майна, а перебування спадкового майна під арештом позбавляє її права реалізувати свої спадкові права.

Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що спадкові права особи, яка не є учасником кримінального провадження, мають захищатися шляхом звільнення майна з-під арешту, тобто на ці правовідносини поширюється законодавство про захист права власності та про захист спадкових прав.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 та від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження, а якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт майна, про скасування якого просить ОСОБА_3 був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України 2012 року, враховуючи, що такі процесуальні рішення уповноважених посадових осіб органу досудового розслідування щодо арешту майна, про які зазначено в клопотанні, не можуть бути на даний час предметом розгляду, а скасування арешту, накладеного у такий спосіб, не відноситься до повноважень суду у розумінні положень ст.174 КПК України, а також те, що Перехідними положеннями чинного КПК України чітко визначено порядок вирішення питань про скасування арешту майна, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Разом з тим, заявнику слід роз`яснити, що він не позбавлений права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку.

Керуючись ст.ст. 126, 234 КПК України 1960 року, ст.ст. 5, 7, ч.6 ст.9, 174, п.9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, судя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зняття арешту з майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1