Дата документу 19.08.2020 Справа № 318/1232/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/1232/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1476/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,

розглянула 19 серпня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, пп. 1, 4, 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.187, пп. 4, 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, пп. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
В судовому засіданні судом в порядку ст.331 КПК України поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що термін обраного запобіжного заходу спливає, а закінчити судовий розгляд справи не представляється можливим.
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 19 вересня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вказані ризики не зникли та не зменшилися, а застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною і такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що ризику переховування ОСОБА_8 від суду не існує. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення обвинувачений не збирається, і протилежному також немає доказів. Ризик незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні не існує, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала. Звертає увагу, що немає законних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 має намір тиснути на учасників кримінального провадження. Крім цього, в ухвалі суду в порушення вимог ст. 196 КПК України відсутні будь - які докази які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК.

У зв`язку із відсутністю клопотання про забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_8 при апеляційному розгляді та відсутністю питань щодо погіршення становища, позиції захисника про можливість апеляційного розгляду на відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Адвокат підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог законодавств.
Судова колегія, з урахуванням пояснень учасників провадження про здійснений в суді першої інстанції допит потерпілих та свідків, перебування судового розгляду у стадії дослідження письмових доказів, приходить до висновку про відсутність на даний час існування ризику впливу на потерпілого та свідків.
Між тим, апеляційний суд погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які навіть за спливом часу не зменшилися.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкі, зокрема, за ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання в вигляді позбавлення волі строком до 15 років, за пп. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання до позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що останній, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого та невідворотність покарання, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинних діянь, за відсутності сталих соціальних зв`язків, може вдатися до відповідних дій.
Беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності (9 разів) за вчинення як корисливих, так і насильницьких злочинів, відсутність постійного місця робити свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики вже усталеної негативної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із зазначеними вище ризиками,колегія суддів вважає непереконливими.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час альтернативного запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4