Житомирський апеляційний суд
Справа №282/417/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 152 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

27 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000041 за клопотанням прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любар Любарського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
-18.01.2017 року Любарським районним судом за ч.2 ст.185, ч.1, 4 ст. 70 та ч.5 ст.72 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 05.04.2019 року звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2019 року. Невідбута частина покарання становить 1 рік 10 місяців 22 дні, -

-обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження №0000041 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року.

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Любарського районного суду Житомирської області від 18.01.2017 року за ч.2 ст. 185 КК України та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 10 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту затримання, тобто з 22 лютого 2020 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що розгляд даного кримінального провадження в апеляційній інстанції не може бути завершений до спливу строків тримання під вартою, проте, залишаються ризики того, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення та може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за інкримінований йому злочин.

Заслухавши прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.331 КПК України п ід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 152 КК України, яке є злочином середньої тяжкості, міцних соціальних зв`язків не має, оскільки не одружений, дітей на утриманні не має та офіційно не працює, а також раніше судимий за вчинення ряду умисних злочинів проти власності, які супроводжувалися вчиненням насильницьких дій, що може свідчити про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, яка має ознаки рецидиву.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 у разі зміни щодо нього запобіжного заходу на більш м`який може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на вказаний вирок апеляційному суду потрібен певний час.

Отже, вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Разом з тим, відповідно вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 23 вересня 2020 року на час апе6ляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 405 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 вересня 2020 року

Строк дії ухвали до 23 вересня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: