Номер провадження: 11-кп/813/818/20
Номер справи місцевого суду: 500/957/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2019 року у кримінальному проваджені № 0002380, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городнє, Болградського району, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_7 не обирався.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 06.09.2018 року приблизно о 16:00 годині в м. Ізмаїлі Одеської області, знаходячись на парковці напроти будинку № 16 по пр. Миру в м. Ізмаїлі керував автомобілем «Тоуоtа» номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись заднім ходом з боку вул. Івана Франка в напрямку вул. Гагаріна, в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме п.10.9, не переконавшись у відсутності пішохода на проїжджій частині по якій він здійснював рух заднім ходом, де біля будинку № 16 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час рухалась по проїжджій частині з ліва на право по ходу руху транспортного засобу.

В результаті наїзду, пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої плечової кістки зі зміщенням, підвивих головки правої плечової кістки, які згідно висновку судово - медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я більше ніж 21 день.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вироком суду потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене покарання недостатнім для виправлення засудженого за вчинений злочин.

Доводи обґрунтовує тим, що суд не врахував позицію по справі обвинуваченого та його відношення до скоєного, який намагався уникнути покарання, пом`якшити свою долю та ухилитись від відповідальності, у зв`язку з чим вважає, що йому повинно бути призначено суворе покарання у верхніх межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком до трьох років.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_9 , будучи неодноразово належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили, в зв`язку з чим у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе провести судовий розгляд за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; пояснення прокурора, який також заперечив проти доводів апеляційної скарги потерпілої, посилаючись на законність вироку та призначення обвинуваченому покарання у відповідності до вимог кримінального закону; вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та не заперечував, що здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_10 , в результаті чого останній спричинено тілесні ушкодження. При цьому зазначив, що причиною наїзду крім його дій, стало також порушення потерпілою правил дорожнього руху, а саме п.п. 4.1, 4,8 ПДР. Після скоєння дорожньо-транспортної події він запропонував потерпілій надати допомогу від якої остання відмовилась та на місце події він викликав працівників поліції.

Наведені вище показання обвинуваченого свідчать про фактичне визнання останнім своєї винуватості у повному обсязі.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що допитана в судовому засіданні потерпіла пояснила, що знаходилась біля будинку № 16 на парковці автомобілів та надійшла до краю проїжджої частини проспекту Миру, щоб подивитися чи не приближається с боку вул. Гагаріна (залізничного вокзалу) маршрутне таксі, але в цей час на неї здійснено наїзд автомобілем, яким керував ОСОБА_7 , і який рухався заднім ходом з боку вул. Івана Франка в напрямку вул. Гагаріна. В результаті наїзду їй спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої плечової кістки зі зміщенням, підвивих головки правої плечової кістки. Потерпіла вважає, що винним в ДПТ є саме ОСОБА_7 , який рухався заднім ходом та повинен був її побачити. Після ДТП ОСОБА_7 викликав швидку допомогу та поліцію, а матеріальної підтримки під час лікування їй не надавав.

В якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення районний суд навів як доказ висновок експерта № 69-А від 28.01.2019 року, згідно якої у даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_7 убачається невідповідність вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.

За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_8 та дослідивши в судовому засіданні письмові докази у сукупності, які є в матеріалах справи (а.с. 36-76) дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений визнав себе винним повністю та пояснив, що неодноразово намагався відшкодувати завдані кримінальним правопорушення збитки від яких потерпіла відмовлялась. Вказав, що на даний час у Ізмаїльському міськрайонному суді перебуває цивільна справа про відшкодування завданого збитку кримінальним правопорушенням за результатами якої він відшкодує встановлені судом збитки. Просив не призначати додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки професія водія є єдиним його заробітком а позбавлення його цього права унеможливить утримання ним своєї сім`ї. Крім цього зазначив, що здійснює регулярне перевезення своєї доньки на зайняття та змагання, оскільки вона займається тренуванням чотири рази на тиждень у вечірній час доби.

На підтвердження вищевказаного обвинувачений ОСОБА_7 надав апеляційному суду відповідні документи.

При призначені обвинуваченому покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 67 КК України, враховуючи характер і міру громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, його майновий стан, висновок органу пробації, обставини, які обтяжують і пом`якшувальні покарання.

Так судом першої інстанції у якості обставин, що пом`якшують покарання враховано часткове визнання своєї провини обвинуваченим, розкаяння в скоєні злочину та сприяння в його розкритті.

Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Доводи потерпілої ОСОБА_8 що обвинувачений ОСОБА_7 не є особою, яка щиро розкаялась в скоєні злочину та є таким, що будь-яким чином намагався уникнути кримінального покарання та поліпшити долю апеляційний суд вважає такими, які не знайшли свого підтвердження, оскільки як свідчать матеріали обвинувачений намагався відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду (а.с. 132-133). Більш того як зазначив обвинувачений він готовий сплатити визначений судом розмір шкоди за результатами розгляду справи районним судом в порядку цивільного судочинства.

Безпідставними є також доводи потерпілої про відсутність намагання обвинуваченим відшкодувати спричинену їй шкоду, оскільки надані обвинуваченим копії документів та пояснення сторін кримінального провадження в судовому засіданні районного суду, свідчать про небажання потерпілої отримувати зазначену допомогу.

Також при визначені покарання суд першої інстанції прийняв до уваги ту обставину, що посвідчення водія, яке є в ОСОБА_7 є єдиним документом для його працевлаштування та заробітку коштів для утримання як його самого, так і членів його родини.

Апеляційний суд приймає до уваги, що злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості та є злочином, що вчинено з необережності, наслідки скоєного правопорушення - спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також відсутність даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_7 правопорушення та їх наслідки, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а саме штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке є належним та достатнім для виправлення обвинуваченого та досягнення мети покарання.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, що свідчить про обґрунтованість вибору саме такого покарання.

Призначення обвинуваченому додаткового покарання позбавить останнього належного існування та матеріального забезпечення його родини.

Інших доводів, які б не були враховані судом першої інстанції, апеляційному суду представлено не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в зв`язку з чим вважає оскаржений вирок законним, обґрунтованим та мотивованим і вважає за необхідне залишити його без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2019 року у кримінальному проваджені № 0002380, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2018 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України,- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4