Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3227/20
Провадження № 1-кп/490/576/2020
У Х В А Л А

14 січня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000628 про обвинувачення

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує роботи з ремонту комп`ютерної техніки, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув загальну середню освіту, є одруженим, має доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює на ПП " ОСОБА_13 " поваром, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

та

ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, займається футболом, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Прокурор просив про продовження строку дії раніше обраного відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які були враховані під час обрання цього запобіжного заходу, а саме - того, що обвинувачені можуть ухилятись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинити інше правопорушення - наразі не усунуті та не зменшились.

2. Обвинувачені та захисники проти задоволення клопотання заперечували та просили про обрання відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спираючись про те, що перелічені прокурором ризики в дійсності є відсутніми.

Вони також зазначали, що, як на їх думку, їх тримання під вартою не є домірним дісно вчиненому ними злочину, адже, як на їх думку, вони вчинили злочин відносно особи, яка сама є "злочинцем", до того ж, потерпілий наразі жодних претензій до них не має.

Також вони звернули увагу й на те, що слідчий, який здійснював досудове розслідування цього кримінального провадження, наразі також підозрюється у вчиненні злочину.

Обвинувачені наголошували й на тому, що в місцях попереднього ув`язнення змушені перебувати поруч з "злочинцями", які негативно впливають на їх /обвинувачених/ світогляд.

Окрім того, обвинувачені звернули увагу на те, що мають міцні соціальні зв`язки, та їх сім`ї потребують їхньої допомоги.

Спираючись про таке, обвинувачені та їх захисники просили про зміну обраного відносно кожного з них запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується, загалом, у тому, що вони

зорганізувавшись в організовану злочинну групу, вимагали грошові кошти в ОСОБА_16 , при цьому позбавляючи його свободи та застосовуючи до нього насильство.
Ці дії кожного з обвинувачених органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 189, частиною 3 статті 146, частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

2. Ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 січня 2020 року відносно кожного з обвинувачених обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 березня 2020 року включно.

Подальшими ухвалами слідчих суддів цей строк був продовженим неодноразово, востаннє - до 09 липня 2020 року включно.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 19 листопада 2020 року - до 17 січня 2021 року включно.

Під час продовження строку дії запобіжного заходу суд виходив з існування ризиків, зокрема - того, що кожен з обвинувачених, перебуваючи на волі, може ухилятись від суду а також - вчинити нові злочини.

3. Наразі суд оголосив обвинувальний акт, з`ясував ставлення кожного з обвинувачених до висунутого кожному з них обвинувачення та встановив порядок дослідження доказів у справі та відповідно до встановленого порядку допитав потерпілого.

Після такого, з урахуванням неможливості подальшого дослідження доказів, судом оголошена перерва.

4. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19", Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та розпорядженням Миколаївського міського голови № 65р від 16 березня 2020 року та території України, зокрема - на території міста Миколаєва - запроваджені карантинні заходи, спрямовані на запобігання та зупинення спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; застосовані заходи передбачають певні обмеження, які у сукупності суттєво ускладнюють як можливість оперативної організації та проведення судових засідань, так й можливості виконання особами, які беруть участь у судовому розгляді, їх процесуальних обов`язків та реалізацію ними їх процесуальних прав

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до пункту 205 розділу ХІ "Перехідні положення" Кримінального Процесуального Кодексу України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено, що клопотання про продовження строку тримання особи під вартою у разі, якщо справа розглядається колегією суддів, може бути розглянуте, зокрема, головуючим у справі.

2. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

3. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

4. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Стосовно обставин цієї справи суд відзначає, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 або ОСОБА_7 , органи досудового розслідування або публічне обвинувачення діяли нечесно.

До того ж, з коментарів самих обвинувачених під час розгляду питання про доцільність їх подальшого перебування під вартою вбачається, що факт застосування сили до ОСОБА_16 з метою отримання від нього коштів захист зрештою не оспорює, надаючи цьому факту іншу оцінку.

За такого припущення про вчинення обвинуваченим злочину, який є описаним в обвинувальному акті, є таким, що можна перевірити у судовому розгляді та спонукає вдатись до практичних дій щоб перевірити, чи є таке припущення обґрунтованим.

За такого для мети вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою "підозра", що наразі йому висунута, може вважатись обґрунтованою.

При цьому матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що, висуваючи таку підозру, органи досудового розслідування діяли упереджено, на наявність свідчень такого сторони не посилаються.

Отже, для мети застосування запобіжного заходу висунуту "підозру" слід вважати "обґрунтованою".

2. Обґрунтованість же висунутої підозри, в свою чергу, доводить що обвинувачені мають підстави ухилятись від суду, адже у разі визнання їх винуватими їм загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

3. Крім того, суд вважає, що в цьому випадку наявним є ризик того, що обвинувачені можуть продовжити вчиняти злочин або ж вчинити новий злочин.

Про наявність високого ступеню такого ризику свідчить, перш за все, та обставина, що обвинувачені обґрунтовано підозрюються у вчиненні стійкого злочинного угрупування, що доводить підвищену суспільну небезпеку їх особи. Додатково наявність цього ризику підтверджується позицією обвинувачених, які стверджуючи відсутність підстав для їх перебування під вартою в зв`язку із скоєним, про скоєне не шкодують, про необхідність виправлення своєї поведінки не заявляють.

4. Та запобігти цим ризикам, особливо - ризикам вчинення обвинуваченими повторних злочинів - інакше, ніж шляхом їх тримання під вартою, наразі не є можливим.

5. Окрім того, суд відзначає, що наразі продовження строку тримання обвинувачених під вартою поза розумним сумнівом виправдовується вимогами щодо публічного інтересу.

Так, вчинення насильницьких дій групою осіб з метою задоволення своїх матеріальних інтересів в будь-якому випадку утворює серйозну загрозу публічному інтересу, який полягає ні в чому іншому, як в унеможливленні подібних проявів.

Позиція ж обвинувачених полягаю ні в чому іншому, як в утвердженні подібних проявів.

Та в світлі такого їхні посилання про наявність в них родини та потреби надавати допомогу своїм родинам свідчить лише про те, що такі прояви обвинувачені вважають звичайними та спрямованими на забезпечення умов для власного проживання та проживання своїх близьких.

Зміна ж запобіжного заходу особам, які не тільки вчинили подібні дії, але - ставляться до них, як до звичайних - матиме суттєве негативне значення для суспільства, адже означатиме ні що інше, як утвердження правильності такої поведінки.

6. Що ж стосується посилань обвинувачених про тривалість їх перебування під вартою, то наразі строк їх тримання під вартою є домірним обставинам розслідування справи та сутності висунутої їм підозри, але не є домірним передбаченому законом для запобігання повторному вчиненню кожним із них злочинів.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно кожного з обвинувачених запобіжного заходу є відсутніми, а належну процесуальну поведінку кожного з них можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 14 березня 2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 - відмовити.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 14 березня 2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 - відмовити.

3.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 - до 14 березня 2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 - відмовити.

4.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 - до 14 березня 2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_15 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 7 днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_17 =