н.п 1-кп/766/1086/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Херсона кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004536 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, особи без громадянства, уродженця м.Івано Франківськ, освіта середня, не одруженого, дітей і утриманців не має, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, не зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 09.12.2017р. близько 18.00год., знаходячись на території гаражного кооперативу "Розлив 2-а" за адресою: м.Херсон, вул.Нафтовиків, 172, умисно, з мотиву спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході виниклого конфлікту, наніс один удар палицею в область лівого плеча ззаду потерпілому ОСОБА_4 , в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу області лівої лопатки, забій, посттравматичний періартрит лівого плечового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1447 від 03.01.2018р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд вважає встановленими обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення та кваліфікує ці його дії за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 обставини та вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав та надав наступні пояснення про те, що дійсно 09.12.2017р. між ним та ОСОБА_4 , виник конфлікт з приводу самоуправного проникнення останнім до гаражу № НОМЕР_1 , яким той вже не мав права користуватися, у зв`язку з чим викликалась поліція, але незважаючи на це, ОСОБА_4 продовжував спилювати замок на гаражі, але ніякого удару він ОСОБА_4 не наносив.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, вина останнього підтверджена наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Так, потерпілий ОСОБА_7 дав суду показання про те, що 09.12.2017 у вечірній час він перебував на території гаражного кооперативу за адресою: АДРЕСА_1 та побачив, що на вхідних дверях гаражу, де знаходяться його речі та собаки висить чужий замок. Він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 та попрохав його приїхати. В цей час до нього підійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які почали конфліктувати та погрожувати йому фізичною розправою. Потім він викликав поліцію. Після чого вказані особи відійшли. Працівники поліції відібрали пояснення та поїхали, не розібравшись в конфліктній ситуації. Потім, він рятуючи своїх собак, які знаходилися в гаражі для того, щоб їх нагодувати став намагатися зняти замок, який повісили представники кооперативу. Після чого, вище вказані особи, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знову підійшли до нього та почали конфлікт. В цей момент він відчув сильний удар тупим предметом позаду по спині в ліву лопатку. Коли розвернувся то побачив, що там, звідки прийшовся удар стояв ОСОБА_5 та тримав у руках дерев`яну палицю та знову замахнувся, щоб нанести ще один удар, однак він зміг відвернутися. Після вказаних подій звернувся до травмпункту лікарні ім.Тропіних, де йому було надано медичну допомогу де лікувався десь 22-23 дня.
Свідок ОСОБА_8 дав суду показання про те, що 09.12.2017 року йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що представники кооперативу "Розлив 2" ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 зрізали замок з гаражу, де знаходилось його майно, в тому числі собаки. Коли приїхав то побачив на території кооперативу голову ГК ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_7 намагався потрапити до гаражу, де перебували його собаки, щоб нагодувати їх. Коли вони перебували біля гаражу він побачив як ОСОБА_5 підійшов заду ОСОБА_7 та дерев`яною палицею наніс удар ОСОБА_7 , в область лівого плеча в районі лопатки. Після чого ОСОБА_7 викликав поліцію.
Частково показаннями свідків:
- ОСОБА_9 , який дав суду показання про те, що 09.12.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відбувався конфлікт, Даний конфлікт між ними триває досить значний час. Причиною є те, що ОСОБА_4 не звільняв гараж, який раніше йому здавався, проте після рішенням членів кооперативу повиннен був його повернути.
- ОСОБА_10 , який дав суду показання про те, що 09.12.2017 дійсно відбувався конфлікт між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з приводу самоуправного проникнення останнім до гаражу але удару він не бачив.
Свідок ОСОБА_11 яка є лікарем ОСОБА_7 дала суду показання про те, що на початку грудня 2017 року до неї звернувся ОСОБА_7 , скаржився на біль в лівій лопатці та лівої руки та розповів що його палицею побив якийсь чоловік на території гаражного кооперативу.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1447 від 03.01.2018р. синець області лівої лопатки, забій, посттравматичний періартрит лівого плечового суглоба потерпілого ОСОБА_4 утворилися від упродовж як мінімум одного травматичного впливу тупим предметом, не виключено 09.12.2017 та відносяться до легких тілесних пошкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №248/1447 від 09.11.2018р., враховуючи характер та місцезнаходження тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , , їх утворення при обставинах та способом, вказаним в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_4 від 19.10.2018р., протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 20.10.2018р., протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 20.10.2018р., а саме від удару дерев`яною палкою в область лівої лопатки не виключається.
Під час проведення слідчого експерименту від 20.10.2018р. за участю свідка ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_4 , про що складено відповідний протокол, свідок ОСОБА_8 продемонстрував яким саме чином ОСОБА_5 наніс ОСОБА_4 один удар дерев`яною палицею в область спини.
Амбулаторною карткою хворого ОСОБА_7 що той з 09.12.2017 до 04.01.2018 року проходив амбулаторне лікування у зв`язку з травмою лівого плечового суглоба.
Оцінюючи в сукупності наведені докази, суд приходить до висновку, що вони повністю доводять пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, узгоджуються між собою щодо часу, місця та обставин вчиненого злочину. Підстав ставити під сумнів обсяг досліджених доказів їх достовірність судом не вбачається.
Доводи захисника та обвинуваченого про те що він не наносив удару потерпілому, спростовуються вище зазначеними доказами, а саме показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_8 про нанесення удару палкою саме ОСОБА_5 та наявністю у потерпілого відповідно до медичних документів та висновків судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень в місці удару, сумнівів у достовірності цих доказів не мається вони об`єктивно узгоджуються між собою. В той же час покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тільки свідчать, що вони не бачили удару, крім того, є зацікавленими по справі, так як співчували обвинуваченому, з яким мають практично дружні стосунки.
Суд також вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнає нанесення удару, з мотивів ухилитися від відповідальності за це.
Доводи сторони захисту про те що ОСОБА_5 знаходився у стані необхідної обороні є необґрунтованими з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Дії потерпілого по проникненню до гаражу з метою доступу до собак та особистих речей, не носили характеру суспільно небезпечного посягання, так як не представляли будь якої небезпеки для гаражного кооперативу чи його членів, в тому числі, самому ОСОБА_5 , а тільки вимагали вирішення спірного питання, в тому числі, в судовому порядку.
З цих же підстав: відсутності небезпечного посягання з боку потерпілого, в діях ОСОБА_5 не вбачається:
- крайньої необхідності (ст.39 ККУ) в таких діях ОСОБА_5 , а саме нанесення удару палкою потерпілому;
- підстав вважати ОСОБА_5 таким, що не підлягає кримінальній відповідальності, так як через сильне душевне хвилювання, викликане діями потерпілого, не міг оцінити відповідність заподіяної ним потерпілому шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, так як не було в даному випадку небезпечного посягання, чи необхідності такого захисту (ч.4 ст.36 ККУ).
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання: похилий вік обвинуваченого, раніш не судимий, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено, враховуючи також особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, суд вважає за можливе призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу, що суд вважає повинно бути достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди (5000грн.) є обґрунтованим і підлягає задоволенню частково.
При визначення розміру компенсації завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_4 суд враховує характер правопорушення відносно нього з боку обвинуваченого, ступень його вини, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а саме фізичну біль та страждання, які він зазнав під час удару та під час лікування, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, погіршення здібностей потерпілого ОСОБА_4 пов`язаного з лікуванням, відновленням нормального стану, душевні страждання по`вязані з необхідністю зміни у звичайного укладу його життя, враховуючи зазначені обставини, а саме те що потерпілий також діяв у деякій мірі самоправно, а також вимоги розумності і справедливості, суд визначає компенсацію за моральну шкоду в розмірі 2500грн.
На підставі ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню судові витрати за проведення судових експертиз.
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в ред..Закону №270-VI від 15.04.2008), які складають 1190 грн. в доход держави.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не застосовувати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 2500 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 221 грн. 40 коп.
Речові докази: копії- довідки про відвідування міського травмпункту від 09.12.2017, медичної картку амбулаторного хворого, довідку від 11.12.2017, від 14.12.2017, картку хворого, який лікується, довідку від 22.12.2017, довідку від 27.12.2017, довідку від 05.01.2018, . зберігати при матеріалах кримінальної справи.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається через Херсонський міський суд Херсонської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копію вироку негайно після судового засідання вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1