Провадження № 1-кс/344/4123/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000027 від 13.01.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Потерпіла ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000027 від 13.01.2014 року. В обгрунтування вимог скарги зазначила, що оскаржувана постанова прийнята слідчим передчасно та без дослідження всіх обставин кримінального правопорушення. Зазначає, що слідством проведені не всі можливі слідчі дії направлені на усунення протирічь, не дано аналіз отриманих висновків експертизи, не зазначені всі необхідні експертні дослідження. Додаткові слідчі дії та експертизи слідчим не проводилися та не призначались, хоча наявні протиріччя іншим шляхом усунути неможливо.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_5 вимоги скарги підтримав з мотивів викладених у ній.

У судовому засіданні слідчий просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки під час досудового слідства було зібрано доказів в достатньому обсязі для прийняття рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000027 від 13.01.2014 року, вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

В частині 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000027 від 13.01.2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при наступних обставинах: 12 січня 2014 року близько 18 години 15 хвилин в темну пору доби та суху погоду водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки FIAT Doblo, реєстраційний № НОМЕР_1 , та рухаючись ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, км. 69+000, що по вул. Львівській у м. Калуші Івано-Франківської області, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.

В даному провадженні ОСОБА_3 є потерпілою.

Постановою начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 31 липня 2020 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 13.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Рішення вмотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7 , яка у темну пору доби, на неосвітленій ділянці дороги, будучи одягнутою у темний одяг без світлоповертальних елементів, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, перетинала проїзну частину за межами пішохідного переходу і опинилася в смузі руху автомобіля, через що її видимість наступала на такій відстані до автомобіля, коли водій вже не володів технічною можливістю попередити дорожньо-транспортну пригоду шляхом як застосування своєчасного екстреного гальмування, або безпечного об`їзду. При цьому пішохід ОСОБА_7 порушила вимоги п. 4.4., п.4.7., п.4.14 а),б) Правил дорожнього руху України.

Тим самим ОСОБА_7 поставила водія автомобіля ОСОБА_6 в такі умови, коли останній був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування транспортного засобу чи безпечного об`їзду перешкоди.

Перевищення водієм ОСОБА_6 швидкості руху (відповідно до висновку № 09/17-100 від 27.02.2014 величина швидкості автомобіля FIAT Doblo реєстраційний № НОМЕР_1 , яку було погашено перед гальмуванням, була не меншою ніж 61…64 км/год) не перебуває у причинному зв`язку із вчиненням наїзду на пішохода, оскільки рухаючись і з максимально-допустимою швидкістю за даних дорожніх умов 60 км/год, він не мав би технічної можливості попередити ДТП. Тому в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України.

Згідно положень ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів із моменту прийняття рішення, вчинення дій або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, про прийняти слідчим рішення про закриття кримінального провадження потерпілій ОСОБА_3 стало відомо 27.08.2020 року, а тому строк за оскарження вищезазначеної постанови не порушений.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Приймаючи оскаржувану постанову слідчий зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_7 .

Під час проведення досудового розслідування був проведений огляд місця події, допитаний водій ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , проведені слідчі експерименти, допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Крім того, були призначені та проведені судово-медична експертиза № 20 від 12.02.2014 року, медико-криміналістична експертиза дослідження одягу № 42 від 25.02.2014 року, додаткова судово-медична експертиза № 20/Д-14 від 02.11.2018 року, судова автотехнічна експертиза № 09/17-49 від 05.02.2014 року, судова автотехнічна експертиза № 09/17-100 від 27.02.2014 року, судова транспортно-трасологічна експертиза № 09/17-50 від 22.02.2014 року, судова автотехнічна експертиза № 09/17-131 від 18.03.2014 року, комісійна транспортно-трасологічна експертиза № 2149 від 17.12.2015 року.

Проведеними автотехнічними експертизами за висновками: №09/17-301 від 02.06.2014 НДЕКЦ при МВС України, № 09/17-485 від 19.09.2014 НДЕКЦ при МВС України, №4062 від 09.11.2016 Львівського НДІСЕ, № 10374/17-52 від 31.08.2017 Київського НДІСЕ, встановлено, що водій ОСОБА_6 , рухаючись автомобілем марки FIAT Doblo, реєстраційний № НОМЕР_1 як зі швидкістю 61 64 км/год, так і з максимально-допустимою для даних дорожніх умов 60 км/год, був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування або безпечного об`їзду перешкоди. Таким чином, перевищення водієм ОСОБА_6 максимально допустимої швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті 60 км/год не перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення автотехнічної експертизи № 33024/19-52 від 30.06.2020 року, зазначено, що за встановлених слідством обставин виникнення ДТП, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із настанням даної ДТП слід вважати появу пішохода поза межами пішохідного переходу на проїзній частині в межах смуги руху автомобіля FIAT Doblo на відстані, яка не дозволяла уникнути пригоди одноособовими діями з боку водія транспортного засобу.

Даний висновок не викликає сумніву в його привильності, та не суперечать висновкам експертів, проведених експертами № 09/17-131 від 18.03.2014 НДЕКЦ при МВС України, №09/17-301 від 02.06.2014 НДЕКЦ при МВС України, № 09/17-485 від 19.09.2014 НДЕКЦ при МВС України, №4062 від 09.11.2016 Львівського НДІСЕ, № 10374/17-52 від 31.08.2017 Київського НДІСЕ, № СЕ-19/109/26-479ІТ/19 від 20.08.2019 Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства ( рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

З матеріалів кримінального провадження та з оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що під час досудового розслідування слідчим були проведені всі можливі слідчі дії, встановленим під час досудового розслідування обставинам дана відповідна правова оцінка, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Свою скаргу потерпіла ОСОБА_3 мотивувала тим, що висновки експертів Київського НДІСЕ автотехнічних експертиз № 10374/17-52 від 31.08.2017 та № 33024/19-52 від 30.06.2020 суперечать один одному. Зокрема у висновку експерта № 10374/17-52 від 31.08.2017 з проведеного розрахунку видно, що мінімальна відстань необхідна для застосування відвороту рульового керування автомобіля FIAT Doblo, реєстраційний № НОМЕР_1 становить 23,3м, а у висновку експерта № 33024/19-52 від 30.06.2020 мінімальна відстань для об`їзду становить 34,4 35,1 метр.

Експерти у висновку № 10374/17-52 від 31.08.2017 наводять формулу тільки мінімальної відстані необхідної для застосування відвороту рульового керування автомобіля, а у висновку експерта № 33024/19-52 від 30.06.2020 року експерти навели формулу мінімальної відстані необхідної для поперечного зміщення автомобіля праворуч, у випадку своєчасного реагування на зміну дорожньо-транспортної ситуації, а тому висновки не є суперечлививими.

Також потерпілою вказано, що під час слідчого експерименту 14.03.2014 року з участю водія ОСОБА_6 був залучений автомобіль іншої марки, а поняті є сусідами водія.

Зазначені обставини не підтверджуються дослідженим протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2014 року, під час якого використовувався автомобіль марки FIAT Doblo, реєстраційний № НОМЕР_1 , на якому було вчинено ДТП, а залучені поняті є жителями смт. Брошнів Осада.

Враховуючи ту обставину, що під час досудового розслідування стороною кримінального провадження з боку обвинувачення не здобуто достатніх даних, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення, оскаржувана постанова винесена слідчим з дотриманням вимог КПК України з урахуванням усіх обставин справи, під час досудового розслідування був проведений необхідний об`єм перевірочних дій, який був достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому зважаючи на вказане вважаю необхідним в задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 22,26,91, 283, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_3 на постанову начальника відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000027 від 13.01.2014 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2020 року