Дата документу 28.07.2020 Справа № 324/634/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/173/20Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №324/634/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.115 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» та з Токмацьким районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000074, № 0000560, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 25.01.2012 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки;

2) 13.07.2012 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

3) 22.02.2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. 10.10.2017 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

4) 02.04.2019 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено звільнити з-під варти негайно в залі судового засідання.

Судові витрати ухвалено віднести на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 14.01.2018 року приблизно о 18-30 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у домоволодінні ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , де вони спільно вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 , маючи умисел на вбивство, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, розуміючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_10 , та бажаючи їх настання, узяв з підлоги металевий предмет (лапу шевця кустарного виготовлення), який знаходився у кухні вказаного домоволодіння, за допомогою якого наніс шість ударів в область голови ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 25 від 14.03.2018 року смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних відкритих переломів кісток склепіння та основи черепа (потиличної, клиноподібної та правих скроневої та тім`яної кісток, правої верхньої щелепної кістки) з крововиливами над твердою оболонкою головного мозку, під твердою оболонкою головного мозку, в тверду оболонку головного мозку, під м`якою оболонкою головного мозку та цистерни головного мозку, забою скроневої частки правої півкулі головного мозку, вогнищевих крововиливів в тканину мосту, крововиливу в м`яку оболонку спинного мозку на рівні 1,2 хребців, ран саден на голові, крововиливів в м`які тканини голови, яка ускладнилася дислокацією головного мозку, низхідним набряком стовбуру головного мозку та спинного мозку на рівні 1, 2 шийних хребців.

За цим епізодом, дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він у порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ, яка забороняє знаходження у власності громадян без відповідного дозволу вогнепальної зброї, умисно, без передбаченого законом дозволу на початку листопада 2017 року в денний час, точної дати та часу слідством не встановлено, знаходячись на звалищі поблизу ЧАО «Пологівського маслоекстракційного заводу», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Ломоносова, буд. 36, знайшов саморобний пістолет та, зрозумівши, що знайдений предмет є вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу залишив його собі. Після чого переніс вказаний саморобний пістолет за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав його. Змінивши місце свого мешкання, ОСОБА_7 переніс саморобний пістолет та продовжив його незаконно зберігати за місцем тимчасового мешкання, тобто за адресою: АДРЕСА_2 . 28.06.2018 року у ході огляду місця події в господарській будівлі на території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції було виявлено та вилучено зазначений саморобний пістолет, який ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу зберігав та носив із собою, і який відповідно до висновку експерта №2-507 від 13.07.2018 року є саморобною вогнепальною зброєю, а саме саморобним дульнозарядним пістолетом шомпольного типу калібру 9 мм з гнотовим запаленням. Пістолет придатний до проведення пострілів. Пістолет виготовлений саморобним способом.

За цим епізодом, дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Суд першої інстанції, дослідивши і оцінивши представлені стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - із точки зору достатності для вирішення даної справи, прийшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, не можуть вважатися такими, що доводять вину ОСОБА_7 поза розумним сумнівом в інкримінованих йому злочинах, у зв`язку із чим вважав необхідним виправдати ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що при розгляді судом кримінального провадження не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, обставини справи розглянуті поверхово, докази належним чином не досліджені, частина їх досліджена з порушенням встановленого кримінальним процесуальним кодексом порядку. Під час розгляду вказаного кримінального провадження порушено принципи законності, змагальності сторін, диспозитивності. За текстом вироку, суд навівши перелік наданих органами досудового розслідування доказів, поставився до них критично. Між тим, як вважає сторона обвинувачення, докази, у відповідності до вимог глави 4 КПК України, необхідно оцінити з точки зору їх належності, допустимості та достатності, що судом не зроблено. Вказує, що суд, порушуючи права учасника процесу - сторони обвинувачення, в ході судового засідання 10.05.2019 року безпідставно відмовив прокурору у виклику та допиті безпосередньо в залі судових засідань свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_11 (батька загиблого ОСОБА_10 ), який був допитаний в ході досудового розслідування та відкритий стороні захисту. Судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання прокурора, навіть незважаючи на те, що потерпілим ОСОБА_10 , який є рідним сином вказаного свідка, під фіксацію зазначено, що батько не зміг з`явитися до суду з об`єктивних підстав, оскільки станом на 10.05.2019 року він хворів. Також суд відмовив прокурору у задоволенні клопотання про виклик та допит в якості свідків працівників Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області (слідчого ОСОБА_12 та заступника начальника СКП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 ), в зв`язку із заявою обвинуваченого, що жодних слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з ним слідчим не проводилось, слідчого він взагалі не бачив, жодних процесуальних документів він не підписував, що спростовується матеріалами провадження, а також щодо застосування до ОСОБА_14 недозволених методів ведення досудового розслідування, вилучених речей та предметів, тощо. Крім того, в порушення вимог КПК України, судом відмовлено в задоволенні клопотань, які неодноразово заявлялись прокурором, про дослідження наступних доказів: протоколу огляду місця події від 23.01.2018 року, згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , з додатками до нього; протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_14 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 від 25.01.2018 року, який проведено за адресою: АДРЕСА_3 , з додатками до нього; протоколу огляду місця події від 28.06.2018 року, згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з додатками до нього. Відмовляючи в дослідженні вищевказаних доказів, суд посилався на ухвалу від 30.10.2018 року, якою вони визнані явно недопустимими з тих підстав, що слідчі (розшукові) дії були проведені без наявності ухвал слідчого судді про надання дозволу на їх проведення у житлі особи та без дозволу особи, яка володіє вказаним майном. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки судом долучена та досліджена письмова заява ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на адресу слідчого СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 23.01.2018 року про добровільне надання дозволу на проведення огляду житла за адресою: АДРЕСА_3 . Також судом долучена та досліджена письмова заява ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на адресу старшого слідчого СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 від 25.01.2018 року про добровільне надання дозволу на проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . В ході судового розгляду вказаного провадження потерпілий ОСОБА_15 неодноразово заявляв про те, що вони спільно з загиблим братом ОСОБА_10 володіли домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 . Зокрема, в ході судового засідання, яке відбулось 10.05.2019 року ОСОБА_15 надано суду копії правовстановлюючих документів на будинок за вищевказаною адресою. Також потерпілий пояснив, що 01.11.1978 року вказаний будинок придбала його бабуся ОСОБА_18 . В подальшому, а саме, 11.06.1990 року право власності на будинок було зареєстровано за його дідусем ОСОБА_19 . Вказані особи були батьками матері потерпілого - ОСОБА_20 . Так, батько ОСОБА_19 помер в 1994 році, а мати - ОСОБА_18 померла в 1997 році. Враховуючи викладене, фактично цей будинок почав належати матері потерпілого ОСОБА_20 , яка також, померла в 2013 році. Ще за життя, мати потерпілого повідомила ОСОБА_15 та його загиблого брата ОСОБА_10 про те, що оскільки батьки мають власне домоволодіння, то вони передають у фактичне володіння дім, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загиблому ОСОБА_10 та потерпілому. З того часу вони з братом на рівних використовували вказаний будинок для власних потреб, а саме деякий час спільно проживали, спільно обробляли земельну ділянку, використовували підсобні приміщення на території вказаного домоволодіння для власних потреб. Він міг без дозволу брата відчиняти будинок, проживати у ньому за потреби, залишати там свої речі, тощо. Крім того, батьки передали йому на зберігання всі документи на зазначений будинок. Виходячи з викладеного, потерпілий ОСОБА_15 повідомив суду, що вважає себе власником вказаного домоволодіння нарівні із загиблим братом. Документально право власності на будинок після смерті матері не оформлювали за браком грошових коштів. На думку обвинувачення, суд, при винесені судових рішень, дійшов хибних висновків про те, що особа, яка володіє вказаним будинком, де було скоєно кримінальне правопорушення, не давала дозволу на його огляд, тому процесуальна дія була вчинена з порушенням норм процесуального права і всі докази, що отримані під час проведення такої слідчої дії є недопустимими. Таким чином, вважає, що оскільки потерпілим ОСОБА_15 була надана письмова заява від 23.01.2018 року про добровільну згоду на огляд працівниками поліції вказаного будинку та письмова заява від 25.01.2018 року про надання дозволу на проведення на території вказаного домоволодіння слідчого експерименту, вказані слідчі дії проводились за його безпосередньої участі, тому вони проведені у відповідності до вимог процесуального закону. Також, відповідно до вимог КПК України, дозвіл слідчого судді як форма рішення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою проведення огляду, є обов`язковим у випадку, коли власник добровільної згоди на проведення не надав. Як зазначалося вище один із власників житла надав добровільну згоду на огляд приміщення. Вказане свідчить про прийняття районним судом сторони захисту та однобічності процесу, порушуючи при цьому принцип змагальності сторін. Крім того, в порушення вимог КПК України, судом відмовлено в задоволені клопотань, які неодноразово заявлялись прокурором, про дослідження висновку експерта №58-д від 14.03.2018 року, пославшись на те, що в ньому використовувались дані проведеного слідчого експерименту та покази підозрюваного ОСОБА_14 , які визнані явно недопустимими доказами. Крім того, вважає за необхідне дослідити наступні докази: протокол огляду місця події від 23.01.2018 року, згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , з додатками до нього; протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 від 25.01.2018 року, який проведено за адресою: АДРЕСА_3 , з додатками до нього; протокол огляду місця події від 28.06.2018 року, згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з додатками до нього; висновок експерта №58-д від 14.03.2018 року; а також викликати до допитати в судовому засіданні свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_11 , у зв`язку із тим, що вказані докази не досліджувались судом першої інстанції через визнання їх очевидно недопустимими.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому наступне покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного йому вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 02.04.2019 року, більш суворим покаранням, остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивності та законності.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції кримінального провадження дотримані не були, обставини справи розглянуті поверхово, докази належним чином не досліджені, частина їх досліджена з порушенням встановленого кримінальним процесуальним кодексом порядку.

Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження допустився порушень принципів законності, змагальності сторін та диспозитивності.

Так, районний суд, перелічивши у вироку надані стороною обвинувачення докази, поставився до них критично, не надавши їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості та достатності.

Кримінальний процесуальний закон покладає на суд обов`язок у мотивувальній частині виправдувального вироку викласти формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 327 КПК України встановлено, що якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. У разі відсутності поважних причин неприбуття свідка у судове засідання суд відповідно до ст. 139 КПК України з урахуванням положень ст. 140 КПК України вправі накласти на нього грошове стягнення та/або застосувати привід.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог закону, безпідставно відмовив прокурору у виклику та допиті свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 (батька загиблого ОСОБА_10 ), який був допитаний в ході досудового розслідування та відкритий стороні захисту, та працівників Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області слідчого ОСОБА_12 та заступника начальника СКП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 .

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами протокол огляду місця події від 23.01.2018 року, протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 від 25.01.2018 року, протокол огляду місця події від 28.06.2018 року та висновок експерта №58-д від 14.03.2018 року, у зв`язку із чим вони не були досліджені, чим порушив принцип змагальності сторін.

Враховуючи, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, що тягне за собою скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, клопотання прокурора про дослідження доказів не підлягає задоволенню, оскільки прокурором було заявлено про дослідження лише частини доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження. Разом з тим, без дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні апеляційним судом, буде порушено принцип безпосередності дослідження доказів, передбачений ст. 23 КПК України, що, у свою чергу, безумовно впливає на повноту, об`єктивність та неупередженість судового розгляду.

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду, встановленої процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні принципів верховенства права, безпосередності, змагальності та диспозитивності перевірити й інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією і обґрунтуванням, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Оріхівського районного суду Запорізької області.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4