Справа № 296/105/12- к
Провадження №11/801/3/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду в складі:

головуючого- судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

при розгляді у відкритому судовому засіданні апеляцій прокурора, засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 02.09.2014 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ст.ст. 27 ч.2, 115 ч.2 п.11, 115 ч.2 п.6, 115 ч.2 п. 13 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Другої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 05.03.2019 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 14.04.2016 року щодо ОСОБА_8 - скасовано, направлено справу на новий апеляційний розгляд.

24.07.2019 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 подав до суду власне клопотання про зміну запобіжного заходу,

В судовому засіданні, при розгляді апеляційної скарги по суті, захисник ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_8 підтримали свої клопотання та наполягали на їх задоволенні.

Прокурор, представник потерпілої ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо задоволення клопотань засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 заперечували, посилаючись на те, що по даній кримінальній справі попередній розгляд був проведений раніше, а на цей момент вирішення даного питання є передчасним.

Прокурор зазначив, що ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину, а тому зміна запобіжного заходу на стадії перегляду апеляційної скарги ОСОБА_8 та його захисника - є передчасною, без перевірки доводів апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника в інтересах засудженого.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та клопотання засудженого ОСОБА_8 , щодо зміни запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Так, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за встановленим рішенням суду, і лише з підстав, визначених законом.

У відповідності до ст. 274 КПК України (в редакції 1960 року) під час розгляду справи суд, за наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Згідно зі ст. 148 КПК України (в редакції 1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 150 КПК України (в редакції 1960 року) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

В силу ч. 1 ст. 155 КПК України 1960 року взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд вважає, що у даному провадженні існують ризики, передбачені ст. 148 КПК України (в редакції 1960 року), зокрема можливість засудженого переховуватись від суду, перешкоджати судовому розгляду, ухилятись від виконання процесуальних рішень. Крім того, колегія суддів враховує ступінь тяжкості злочину, за який засуджено ОСОБА_8 , який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання до 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, рівень його суспільної небезпеки, а також дані про особу засудженого, зокрема, що він, з його слів, має ряд захворювань які б виключали утримання його під вартою, тому суд приходить до висновку, що в задоволені заявленого клопотання слід відмовити.

Так, зокрема, як вбачається з медичної довідки Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» (т. 12 а.с. №217) стан здоров`я ОСОБА_8 визначається як задовільний. Відомості про те, що він за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, відсутні.

Крім того, ОСОБА_8 заперечує свою причетність до вчинення умисного вбивства, судом ухвалено рішення про проведення часткового судового слідства на виконання ухвали Другої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 05.03.2019 року.

Розглядаючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховуючи, що обставини, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а тому колегія суддів вважає, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_8 не містять обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо засудженого ОСОБА_8 , а запобіжний захід зміні на більш м`який чи скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 274, 362 КПК України (в редакції 1960 року) колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотань захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 - відмовити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою засудженому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді :