Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/100/2020 Справа № 641/2753/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова,

громадянина України, з середньою освітою, не працюючого,

не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

1) 31.10.2000 року Московським районним судом міста Харкова за ст. 142 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років;

2) 14.12.2004 року Комінтернівським районним судом міста Харкова за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309 КК УКраїни, з застосуванням ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки;

3) 03.11.2008 року Дзержинським районним судом міста Харкова за ч.2 ст. 186 КК УКраїни, з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

4) 05.11.2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 будучи раніше засудженим за корисливий злочин проти власності на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин.
07.11.2014 року, приблизно о 09 годині, в с. Пісочин Харківського району Харківської області, ОСОБА_6 , маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, спільно та за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового слідства особою, викруткою віджали раму металопластикового вікна, після чого проникли в житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрали: золотий браслет жіночий вагою 8 грам, 585 проби, з пошкодженим замком, вартістю 2800 гривень, золоту підвіску - «ладанка» з зображенням «Божій матері», вагою 5 грам, 585 проби, вартістю 2000 гривень, золоту каблучку жіночу зі вставкою кубика цирконію, вагою 3 грам, 585 проби вартістю 1200 гривень, а всього виробів з золота на суму 6000 гривень, а також планшетний ПК «Lenovo idea Tab А 3000-Н White, модель 60030, вартістю 2450 гривень, та банківську карту «АльфаБанк», з якої після скоєння крадіжки, у банкомату ATM 3704 банку «CREDIT AGRICOLE», за адресою м. Харків, вул. Полтавський шлях 148/2, зняли грошові кошти у сумі 3000 гривень, тим самим, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 11450 гривен, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2400 від 13.03.2015 року.

Також, 22.09.2017 року близько 06 год. 40 хв. ОСОБА_6 перебуваючи на автомобільному паркувальному майданчику біля будинку за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 181, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, використовуючи металевий прут, наніс потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 удари руками, ногами та металевим прутом в різні частини тіла, а саме: голову, тулуб, по верхнім та нижнім кінцівкам. В наслідок нанесених ОСОБА_6 ударів у потерпілого ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи, утворились тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми лінійного перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку з вогнищами контузії в правій та лівій скроневих областях, епідуральні та субдуральні корововиливи, забиті рани на голови в зоні лінійних переломів кісток склепіння черепу, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Також у потерпілого мали місце садно, гематоми в ділянці лівої гомілки та гомілковостопного суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Окрім цього у потерпілого мав місце відрив нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Після спричинення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а металевий предмет, яким спричинював тілесні ушкодження викинув.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 07.11.2014 року він разом з малознайомим чоловіком на автомобілі приїхав до с. Пісочин Харківської області, викруткою відкрили вікно, після чого проникли в житловий по вулиці Червоноармійській, звідки таємно викрали майно, а саме: вироби з золота, планшетний комп`ютер, та банківську карту, з якої пізніше він зняв грошові кошти. Вищезазначеним майном він розпорядився на свою користь.
Також, пояснив, що в 22.09.2017 року він знаходився на автомобільному паркувальному майданчику по пр-ту Гагаріна в м. Харкові та побачив чоловіка, який ззовні був схожий на чоловіка з яким у нього нещодавно відбулася сварка. Після чого використовуючи металевий прут він почав наносити потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 удари руками, ногами та металевим прутом в різні частини тіла. Після спричинення вказаних тілесних ушкоджень він з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а металевий предмет, яким спричинював тілесні ушкодження викинув.
Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 70000 грн та моральної шкоди у розмірі 30000 грн. обвинувачений визнав в повному обсязі.

Цивільний позов поданий прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 7608,87 грн. обвинувачений визнав в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_9 в судовому пояснила, що в листопаді 2014 року, точної дати вона не пам`ятає, був пограбований її будинок, про що їй стало відомо від чоловіка, який зателефонував їй і повідомив, що з його банківської картки невідома особа зняла грошові кошти. Пізніше вони поїхали до житлового будинку, та на місці побачили, відкрите вікно, сліди перебування сторонніх осіб в середині приміщення. Також ними було встановлено відсутність виробів із золота, планшету.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 22.09 2017 року він спустився до автомобільної стоянки, що розташована біля його будинку, та побачив, що колесо його автомобілю було пробито. Він почав здійснювати ремонт вказаного колеса, та в цей момент позаду нього з`явився чоловік, який підійшов до нього та вдарив ногою в обличчя, після якого він упав на землю, після чого ОСОБА_6 наніс йому близько 15 ударів залізною арматурою в область тулубу, голови на протязі 5 хв. Вказані удари наносив обвинувачений ОСОБА_6 , поряд з обвинуваченим не було інших осіб, але потерпілий вважає що обвинувачений був не сам на місці події. Після побиття обвинувачений з місця події зник. Потерпілий вказав, що на теперішній час він продовжує лікування, внаслідок вищезазначених дій у нього розвинулась епілепсія.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальних актах, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, за згоди учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, за епізодом від 07.11.2014 року, тобто вчинив кримінальне правопорушенн (злочин), передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 своїми умисними діями, за епізодом від 22.09.2017 року вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушенн (злочин), передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин відповідно до ч.2 ст.67 КК України, що обтяжує покарання судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він має не зняту та не погашену судимість, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, не одружений, має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2015 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Також, судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив злочин, за епізодом від 07.11.2014 року - до призначення покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2015 року, а також вчинив новий злочин, за епізодом від 22.09.2017 року, не відбувши повністю покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2015 року.

При визначенні покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.

Зі змісту положень ст.ст. 70, 71 КК України вбачається, що коли після постановления вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановления першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановления першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. У відповідному порядку вказані положення закону України про кримінальну відповідальність застосовуються за умови, якщо злочин (злочини) вчиненні до та після постановления попереднього вироку, отримали окрему кваліфікацію.

За таких обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України та ст. 71 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинівта конкретні обставини вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, той факт, що до ОСОБА_6 один раз застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак це не привело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову скоїв злочин проти власності, така його поведінка на думку суду свідчить про його стійку антисоціальну та кримінальну направленість і намагання забезпечити себе шляхом злочинної діяльності, а також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думки потерпілих, які просили призначити обвинуваченому суворе покарання, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо цивільних позовів потерпілого ОСОБА_10 та позов поданий прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради , суд виходить з наступного.

Так потерпілим ОСОБА_10 заявлено позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 70 000 грн та моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. ивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України)

Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок скоєного правопорушення потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалим перебуванням на лікуванні і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Окрім того, прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 було подано позов в інтересах держави в особі Харківської міської ради про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 7608,87 грн.
Згідно ч. 2 ст.12, ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян у порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 ст. 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як встановлено судом, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні №2 Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. пр. О.І.Мещанінова», де на його лікування витрачено кошти у розмірі 7608,87 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
При розгляді справи обвинувачений визнав вимоги за обома позовами в повному обсязі.
Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що поданий потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 70 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. та позов прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 7608,87 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 23.01.2015 року про витрати на проведення експертизи № 14 становлять 1277,64 грн., довідки від 13.03.2015 року про витрати на проведення експертизи № 2400 становлять 98,40 грн., а всього в розмірі 1376,04 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_6 на користь держави.
Окрім того, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України 07.11.2014 року, тобто до 20 червня 2017 року.

Таким чином, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_6 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.03.2018 року до набрання вироком законної сили, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 16.03.2018 року.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до призначеного за цим вироком покарання за ч. 3 ст. 185 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року, та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року, та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 16 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 16 березня 2018 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 70000 грн та моральної шкоди у розмірі 30000 грн, а всього у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоров`я «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 7608 (сім тисяч шістсот вісім) грн. 87 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 04 коп.
Речовий доказ DVD-R-диск з записами зняття ОСОБА_6 грошових коштів, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ DVD-R-диск ТМ Axent, об`ємом 4,7 Gb, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1