ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1907/17 Номер провадження 11-кп/814/420/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченоїОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000499 за апеляційною скаргою прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , який брав участь у даному провадженні, на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, розлучена, працююча адміністратором автомийки «Чистюля», несудима,

визнана винуватою і засуджена:

- за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засуджена на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2696, 12 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.

19 жовтня 2017 року в період часу з 16 год. 20 хв. до 17 год. 44 хв. працівниками Хорольського ВП ГУ НП в Полтавській області під час обшуку автомобіля «Mercedes Benz 250D», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , виявлено та вилучено перероблену вогнепальну зброю - пістолет «Zoraki» калібру 9 мм та 36 патронів, які обвинувачена незаконно зберігала без передбаченого законом дозволу.

Крім того, під час цього обшуку виявлено та вилучено пакет з психотропною речовиною амфетаміном у великих розмірах, а також полімерну ємність із речовиною, яка містить амфетамін, масою 2,514 г та 0,5254 г, відповідно, які ОСОБА_8 незаконно зберігала без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також безпідставним застосування ст.75 КК України.

Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі та остаточно, згідно з ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, на 4 роки позбавлення волі.

Зазначає, що суд безпідставно застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також не зазначив у вироку, які саме обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбування призначеного їй покарання.

Звертає увагу, що обвинувачена вчинила тяжкий та середньої тяжкості злочини, які становлять підвищену суспільну небезпеку.

Додає, що обвинувачена родини не має, не працює, не займається суспільно-корисною працею, характеризується негативно, під час затримання перебувала у стані амфетамінового сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.1 ст.263 і ч.2 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості є суперечливими та непереконливими.

Так, прокурор в апеляційній скарзі стверджує про м`якість призначеного покарання, але прохає позбавити обвинувачену волі за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки, а за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки, тоді як місцевий суд засудив ОСОБА_8 за ці злочини на 4 та на 3 роки позбавлення волі, відповідно.

Остаточне ж покарання прокурор прохає призначити таке як визначив суд, тобто 4 роки позбавлення волі, лише змінивши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим на часткове складання призначених покарань.

Такі вимоги прокурора в прохальній частині апеляційної скарги вочевидь свідчать про суперечливість та необґрунтованість його доводів щодо м`якості призначеного покарання. Тим більше, що місцевий суд призначив за ч.2 ст.309 КК України максимальне покарання, передбачене санкцією цього злочину.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як видно із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

При цьому, суд зобов`язаний враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

Суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Всупереч доводам прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням місцевий суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, а також взяв до уваги відсутність тяжких наслідків від її дій.
Колегія суддів також враховує конкретні обставини справи, а також те, що обвинувачена визнала вину, висловлює жаль з приводу своєї протиправної поведінки, має міцні соціальні зв`язки, після ухвалення вироку офіційно працевлаштувалася, добросовісно працює, користується повагою та авторитетом в колективі, характеризується позитивно як за місцем роботи, так і в побуті, займається суспільно-корисною працею та спортом, опікується безпритульними тваринами. Це свідчить про прагнення обвинуваченої до виправлення та про позитивні зрушення в її поведінці і ставленні до праці.
Усі ці обставини, на думку колегії суддів, істотно знижують фактичний ступінь тяжкості кримінальних правопорушень і особливо ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворило обґрунтовану підставу для висновку суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Таке рішення, на думку колегії суддів, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання, належним чином умотивовано, є справедливим, а покарання - необхідним і достатнім.
Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і неправильного застосування ст. 75 КК Україні, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4