КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 10.01.2021 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 439 400 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження №0002555 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 365 КК України та ОСОБА_9 за ч.4 ст. 189, ч.4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 , останньому в порядку ст. 331 КПК України продовжено строк тримання під вартою до 10.01.2021 року та визначено розмір застави в сумі 439 400 грн.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року в частині часткового задоволення його клопотання щодо запобіжного заходу та в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , постановивши в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на безпідставність зазначення в ухвалі суду про часткове задоволення його клопотання, незважаючи на те, що клопотання фактично було відхилене та його підзахисному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 10.01.2021 року включно, з визначенням застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 439 400 грн. При цьому, суд залишив без належної оцінки ті обставини, що ризики переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки зменшилися, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, місце роботи, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, одружений, характеризується позитивно.
Крім того, захисник вказує, що ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення є надуманими прокурором.
На думку захисника, визначений судом розмір застави є надмірним, а тому з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 , розмір застави має бути зменшеним.

Іншими обвинуваченими та їх захисниками вказана ухвала суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 з-під варти після внесення застави, уточнили апеляційні вимоги та просили зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 162 160 грн., думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вказуючи, що визначений судом розмір застави є достатнім для виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження №1-кп/760/625/20 (справа №757/21108/19), які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність дій, що йому інкриміновані та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і ця обставина є достатнім приводом для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, незважаючи на зміну правової кваліфікації не зменшилися та продовжують існувати.

Разом з тим, суд визнав можливим визначити, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави в межах двохсот прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, оскільки на переконання суду саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, з чим також погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції і не вбачає підстав для зменшення визначеного судом розміру застави до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з визначенням застави не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційні доводи захисника, що при визначенні розміру застави суд не з`ясував чи наявні у обвинуваченого грошові засоби, не врахував його майновий та сімейний стан, визначивши ОСОБА_7 непомірний розмір застави, так як в разі її внесення обвинувачений ОСОБА_7 та його утриманці втратять засоби для проживання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки визначена судом застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб буде достатнім стримуючим засобом будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та достатнім для виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

За викладеним, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року, зокрема стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 про продовження строку тримання його під вартою, з визначенням розміру застави в межах двохсот прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 439 400 грн.винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, належним чином мотивованою, і підстав для її скасування та зменшення розміру застави до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3