Дата документу 21.09.2020 Справа № 314/1379/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1489/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/1379/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Успенівка Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме виправними роботами. Свої вимоги мотивував тим, що під час розгляду клопотання засуджений пояснив, що він неодноразово залучався до виконання ремонтних робіт у виправній колонії, проте з невідомих причин жодного заохочення за це йому винесено не було. Засуджений у віці 56 років має освіту, працював на різних посадах, що спростовує твердження адміністрації колонії про те, що він не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Посилання суду в ухвалі на те, що представник колонії заперечував проти задоволення клопотання, не відповідає дійсності, оскільки представник колонії свою думку з цього питання не висловлював. Твердження суду про те, що прокурор заперечував проти задоволення клопотання, також не відповідає дійсності, оскільки прокурор не заперечував проти клопотання, вважаючи, що засуджений своєю працею буде суспільно корисним. Крім того, судом не було враховано, що засуджений не був працевлаштований в колонії з причин хвороби серця, у зв`язку з чим має застереження щодо обмеження праці. Засуджений став на шлях виправлення, не порушує вимоги режиму відбування покарання, стягнень не має. Стягнення, яке було накладено на ОСОБА_8 , було скасоване як незаконне. Після заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке засуджений працюватиме повний робочий день в ТОВ «Запорізька обласна клінічна стоматологічна поліклініка». Засуджений визнав свою вину у вчиненні злочину, за який його засуджено, а висновок суду про нещирість визнання ним своєї вини є безпідставним. Крім того, суд в ухвалі безпідставно зазначив, що засуджений відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» з 16.01.2019 року, оскільки засуджений відбуває покарання з 30.09.2017 року. Також в мотивувальній частині ухвали суд перелічив вироки районного та апеляційного судів, кількість зброї та бойових припасів, зазначених у вироку, чим вийшов за межі розгляду клопотання, оскільки наведені обставини не мають відношення до розгляду судом клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги; прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 06.04.2017 року вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2016 року в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання за ч.1 ст.263 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2016 року по 25.06.2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Захисник звернувся до суду з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.

Суд першої інстанції, залишаючи без задоволення дане клопотання, виходив з того, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною та до теперішнього часу він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому підстави для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з положеннями ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків.

Виходячи з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної колонії, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Розглядаючи клопотання захисника, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти громадської безпеки, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не мав жодного заохочення, характеризувався посередньо.

Зокрема, з наданої виправною колонією характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 на виробництві установи не працевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться посередньо, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно. Крім того, засуджений не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні, та у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених. Не прагне до вдосконалення своїх професійно-технічних навичок та не приймає участі у роботі самодіяльної організації відділення.

Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що комісією установи засудженому ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні до нього ст.101 КВК України, оскільки він не стає на шлях виправлення.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає обґрунтованими встановлені в ухвалі підстави для відмови у задоволенні клопотання захисника, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, що свідчить про відсутність підстав для заміни невідбутої ним частини покарання більш м`яким покаранням.

Посилання захисника на наявність у засудженого ОСОБА_8 захворювання серця, через яке він має застереження щодо обмеження праці, нічим не підтверджені, адже ні до клопотання, ні до апеляційної скарги не долучено відповідних медичних документів. Не містять таких відомостей і матеріали справи.

Сама по собі відсутність у засудженого ОСОБА_8 стягнень, на чому наголошував в апеляційній скарзі захисник, з огляду на встановлені судом обставини, не може бути безумовним свідченням виправлення засудженого.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, на правильність прийнятого судом рішення не впливає. Адже суд враховує думку прокурора в цій частині, але не пов`язаний нею при прийнятті рішення.

Решта доводів апеляційної скарги захисника також не ставить під сумнів правильність та законність ухваленого судом першої інстанції рішення, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4