Справа № 461/7288/20
пр.№ 1-кп/461/660/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.09.2020року м.Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000089 від 19 липня 2020 року, про обвинувачення:
О с и м а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час без постійного фактичного місце проживання, з середньою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , 2014р.н. та ОСОБА_8 , 2017р.н., непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 19 липня 2020 року в період часу з 05.00год. до 10.00год. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , умисно на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс своїй матері ОСОБА_4 численні удари руками та ногами в різні частини тіла, стискав її плечі пальцями рук, в результаті чого спричинив останній наступні тілесні ушкодження: 5 синців на верхній губі зліва, в ділянці тіла нижньої щелепи зліва і справа, у підщелеповій ділянці справа; крововилив і садно на слизовій оболонці верхньої губи зліва; 5 синців на правому плечі; 1 синець на правій кисті; 7 синців і 2 садна на лівій руці; 3 синці в ділянці лівого плечового суглобу; 3 синці на грудях; 7 синців на стегнах, що відносяться до легкого ступеня тяжкості, а також контузію і вивих кришталика правого ока, що відноситься до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаявся. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт спричинення їй середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке спричинив їй обвинувачений ОСОБА_5 . При призначенні покарання покладається на розсуд суду, просить заборонити обвинуваченому перебувати з нею в місці її проживання. Крім того, потерпіла вважає недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які нею та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказала що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України їй зрозумілий.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений, потерпіла та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, так як він умисно спричинив потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який має середню освіту, одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працює, на даний час не має постійного фактичного місця проживання, під наглядом лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебував та не перебуває, його задовільний стан здоров`я, за місцем проживання характеризується формально, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.
Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.
Згідно досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.
З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, досудової доповіді, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень
Разом з цим, враховуючи фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його щире каяття, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання і вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.
Крім цього, оскільки обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний з домашнім насильством, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 обмежувальні заходи, передбачені п.1 ч.1 ст.91-1 КК України у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_4 , строком на 3 місяці.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
Судові витрати на залучення експертів та речові докази по справі відсутні, цивільний позов не заявлений.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальні заходи, передбачені п. 1 ч.1 ст.91-1 КК України, у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_4 строком на 3 (три) місяці.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на Галицький районний сектор філії Державної установи «Центр пробації» в Львівській області.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1