Справа №949/1251/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 09 липня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Молдовської республіки, Криулянського району, села Гиртопул Маре, зареєстрований в АДРЕСА_1 та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти неповної середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше судимий, засудженого: вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2018 року за частиною 2 статті 310, частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України; вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2019 року та ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, призначено остаточне покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

09 липня 2019 року, в ході проведення огляду господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , який раніше вчиняв кримінальні правопорушення, предметом яких були наркотичні засоби, виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження в засушеному вигляді, що згідно висновку експерта №2.1-664/19 від 09 серпня 2019 року за експертною спеціальністю "Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" є наркотичним засобом - канабіс, маса нетто (в перерахунку на висушену речовину) становить 19,472 г, яку ОСОБА_4 протягом червня-липня 2018 року, знаючи про те, що це наркотичний засіб, незаконно придбав, зірвавши на території власного господарства одну рослину роду коноплі, яку в подальшому приніс до місця проживання, де висушив та подрібнив, таким чином виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та зберігав для власного вживання без мети збуту до 09 липня 2019 року, а саме до моменту виявлення та вилучення вказаного наркотичного засобу співробітниками поліції в ході огляду за фактичним місцем його проживання.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів" та постанови Кабінету Міністрів України №1890 від 12 грудня 2002 року "Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речови і прекурсорів", канабіс та його екстракт віднесено до списку 1 таблиці 1 "Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено".

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України, тобто незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно та особою, яка раніше вчиняла злочин, предметом якого були наркотичні засоби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України визнав повністю та пояснив, що вказані рослини конопель він вирощув на території власного господарства для власного споживання, без мети збуту.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина підтверджується наступними доказами.

Як вбачається з Витягу є Єдиного реєстру досудових розслідувань, 09 липня 2019 року до Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області надійшов рапорт ДОП Дубровицького ВП ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 добровільно видав речовину рослинного походження у засушеному вигляді, ззовні схожу на рослини конопель. По даному факту до ЄРДР внесені відомості за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (а.п.1).

Згідно протоколу огляду місця події від 09 липня 2019 року та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що місцем огляду є ділянка вулиці Першотравнева в с. Берестя, Дубровицького району Рівненської області. Під час огляду місця події, учасник огляду ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції поліетиленовий пакет синього кольору, в якому знаходиться подрібнена речовина рослинного походження, ззовні схожа на рослини конопель. Вказана речовина була поміщена до спец. пакету НП України №EXP0252580, загальна маса становить близько 30 грамів (а.п.9-11).

З висновку експерта №2.1-664/19 від 09 серпня 2019 року вбачається, що представлена на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору, що знаходилася в пакеті з напівпрозорого полімерного матеріалу синього кольору є канабісом. Канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса нетто наркотичного засобу (канабіс) становить 19,472 г (в перерахунку на висушену речовичу) (а.п.23-26).

Постановою слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_6 , кримінальне провадження за №0000344 від 09 липня 2019 року за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_4 , було перекваліфіковане на кримінального правопорушення, передбачене частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (а.п.31).

Як вбачається із пояснень ОСОБА_4 від 09 липня 2019 року про те, що 09 липня 2019 року, він зустрів працівників поліції в с. Берестя та згадав, що у нього на зберіганні знаходиться листя коноплі та вирішив його добровільно віддати (а.п.34).

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена у повному обсязі "поза розумним сумнівом" та його дії суд кваліфікує за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України.
До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, огляду місця події, поведінки обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення.
Суд, відповідно до статей 86, 94 Кримінального процесуального кодексу України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений вчинив незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно та особою, яка раніше вчиняла злочин, предметом якого були наркотичні засоби.

На підставі статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Після початку розгляду справи по суті, а саме 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, яким внесено ряд змін до Кримінального кодексу України, зокрема, частина 2 статті 309 Кримінального кодексу України викладена у наступній редакції: "Ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах".

Згідно постанови Верховного Суду України від 21 травня 2020 року у справі №483/729/19 - кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 Кримінального кодексу України ї злочином триваючим. Такий злочин визначається вчиненням особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з подальшим невиконанням протягом певного часу покладених на неї обов`язків, які вона повинна виконувати під загрозою кримінальної відповідальності. Він характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу певного злочинного посягання, коли його об`єктивна сторона "розтягнута" у часі.

Триваючий злочин вважається закінченим, якщо припинено злочинне посягання або припинено злочинний стан завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.

Аналогічну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 18 квітня 2016 року у справі №408/5060/17-к та у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №401/3143/18.

Таким чином, моментом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України є 09 липня 2019 року, тобто момент припинення злочинного стану (зберігання наркотичного засобу).

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вже був засуджений за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року та вчинив протягом року (09 липня 2019 року) злочин, передбачений тією ж статтею, вчинене ним діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року).

Санкція частини 2 статті 309 Кримінального кодексу України (в редакції зазначеного закону) передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до вимог статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до нетяжких злочинів.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 не працює, розлучений (а.п.36), є раніше судимим за аналогічні злочнин (а.п.38-39), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.36), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п.37).

Також суд бере до уваги той факт, що в провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебувають кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №000069 від 06 лютого 2020 року) та частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0000016 від 10 липня 2020 року).

Крім того, суд бере до уваги те, що вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 травня 2019 року та ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року, ОСОБА_4 було засуджено за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, призначено остаточне покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 (два) роки з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України, а інкримінований йому за цим вироком злочин, він вчинив під час встановленого вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року іспитого строку, а тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням правил частин 1,4 статті 71 Кримінального кодексу України.

Як передбачено частиною 3 статті 78 Кримінального кодексу України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 Кримінального кодексу України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 Кримінального кодексу України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 10 Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Оскільки кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 під час встановленого вироком Дубровицького районного суду Рівненської області іспитового строку від 17 грудня 2018 року, тому на підставі статті 71 Кримінального кодексу України, йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, з врахуванням вироку Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року.

При призначенні покарання ОСОБА_4 необхідно враховувати положення частини 1,4 статті 71 Кримінального кодексу України, а також роз`яснення, що містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами), згідно яких, при застосуванні правил cтатті 71 Кримінального кодексу України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його характеристику, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а міра покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, повинна бути призначена в межах санкції частини 2 статті 309 Кримінального кодексу України (в редакції закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року), за якою кваліфікуються його дії, призначаючи остаточне покарання відповідно до положень статті 71 Кримінального кодексу України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Судові витрати за проведення експертизи на підставі статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (в редакції закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року) та призначити йому покарання - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі частин 1, 4 статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, до вказаного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року та остаточну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 призначити - 3 (три) роки та 1 (один) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу обрати тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- речовину рослинного походження, що була упакована до спеціального пакету НПУ №EXP0252580, що знаходиться за зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області - знищити.

Стягнути із ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 1256,08 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят шість гривень 08 коп.).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1