ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2310/20 Справа № 184/734/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 04 квітня 2018 року, № 0000353 від 08 травня 2018 року, №0000567 від 30 липня 2018 року, за апеляційними скаргами обвинувачених та прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 ОСОБА_6 визнано винуватою та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці; за ч. 2 ст. 389 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, та згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2019, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 389 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018, й призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 дні.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 572 грн. 00 коп.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілої та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів, за таких обставин.
Так, 02.04.2018 приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , разом зі своєю донькою ОСОБА_7 знаходились за адресою АДРЕСА_2 , в гостях у своєї раніше знайомої ОСОБА_11 , де разом вживали спиртні напої. Після розпиття спиртних напоїв, близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 покинули квартиру та пішли по своїх справах, при цьому ОСОБА_12 залишила квартиру відчиненою. Після чого, в той же день, близько 12 години 45 хвилин у ОСОБА_6 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_13 із вищевказаної квартири. Далі ОСОБА_6 запропонувала своїй донці ОСОБА_7 викрасти майно з квартири ОСОБА_13 , на що остання дала свою згоду. Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступили між собою у злочинну змову, направлену на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 .
В цей же день о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що власниці квартири ОСОБА_11 не має вдома, реалізуючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, заздалегідь домовившись про спільне його вчинення, діючи умисно, повторно, спільно з єдиним умислом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що ніхто не бачить їх протиправних дій, скориставшись тим, що вхідні двері квартири не зачинені, проникли у приміщення кв. АДРЕСА_3 , де з корисливих спонукань викрали: телевізор марки «LG»моделі 21FU3RLX-2V, вартість котрого, складає 923 грн.; пральну полуавтоматичну машинку марки «SHIVAKI моделі SV60- 04Р, вартість котрої складає 550 грн.; унітаз з бачком марки «KERAMIN», вартість котрого, визначити не надається за можливе; пилосос марки «VIKO» моделі V-C2035K, вартість котрого, складає 380 грн.; DVD-плеєр марки «Sony» моделі DVP-K56P, вартість котрого, складає 416 грн.; DVD-плеєр марки «ВВК» моделі DVP 953НD, вартість котрого, складає 557 грн; телевізор марки «ORION» моделі LED 1946, вартість котрого складає 1099 грн.; акустичні колонки марки «GEMIX» моделі TF-5, вартість котрих складає 52 грн. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_14 матеріальні збитки на суму 3977 грн.
Крім того, згідно вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 ОСОБА_6 , було засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
03.03.2018 цей вирок набрав законної сили та Орджонікідзевським міським судом для виконання 06.03.2018 за скерований до Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ.
13.03.2018 старшим інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_15 поставлено на облік ОСОБА_6 , як особу засуджену до кримінального покарання у виді громадських робіт. 10.04.2018 старшим інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_15 із засудженою було проведено бесіду, роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт відповідно до ст. 37 КВК України, обов`язки, які покладаються на засуджених до громадських робіт, роз`яснено відповідальність засуджених до покарання у виді громадських робіт за ухилення від відбування покарання та наведено перелік діянь, що вважаються ухиленням від відбування громадських робіт. Цього ж дня, засуджена ОСОБА_6 склала підписку про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання та можливістю притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
10.04.2018 за № 540 старшим інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_15 засудженій ОСОБА_6 видано направлення для відбуття громадських робіт на строк 120 годин до Покровського міського комунального підприємства «Добробут», згідно якого вона повинна була приступити до відбуття громадських робіт не пізніше 11.04.2018. Відповідно до наказу № 257-к від 13.04.2018 по Покровському МКП «Добробут» засуджену ОСОБА_6 прийнято на громадські роботи з 13.04.2018 тривалістю 120 годин та закріплено за засудженою директора парку ім. Б. Мозолевського ПМКП «Добробут» ОСОБА_16 для здійснення контролю за виконанням робіт.
13.04.2018 директором парку ім. Б. Мозолевського ПМКП «Добробут» ОСОБА_16 складено графік виконання покарання у виді громадських робіт засудженою ОСОБА_6 , з яким засуджена ОСОБА_6 ознайомлена під підпис особисто. Так, відповідно до вищезазначеного графіка виконання покарання у виді громадських робіт, в період часу з 16.04.2018 по 27.04.2018 засуджена ОСОБА_6 повинна була відпрацювати 40 годин громадських робіт із розрахунку 10 робочих днів по 4 години в день в квітні місяці 2018 року в парку ім. Б. Мозолевського, розташованому в м. Покров Дніпропетровської області по вул. Г. Середи.
Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок безоплатно виконувати призначені вироком суду громадські роботи, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 ухилилась від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а саме: без поважних причин не з`явилась до парку ім. Б. Мозолевського ПМКП «Добробут» по вул. Г. Середи, в місті Покров Дніпропетровської області, для відпрацювання призначених вироком суду громадських робіт 16.04.2018, 18.04.2018, 19.04.2018, 20.04.2018, 25.04.2018, 26.04.2018 та 27.04.2018. Таким чином, залишок невідпрацьованих засудженою громадських робіт призначених вироком Орджонікідзевського міського суду від 31.01.2018 станом на 18.05.2018 склав 116 годин.
Крім того, згідно вироку Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 ОСОБА_7 , засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 160 годин. 30.03.2018 вказаний вирок набрав законної сили та Орджонікідзевським міським судом для виконання 04.04.2018 був скерований до Покровського міського відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
04.04.2018 інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_17 засуджену ОСОБА_7 поставлено на облік до Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ, як особу, засуджену до кримінального покарання у виді громадських робіт. 20.04.2018 інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_17 із засудженою ОСОБА_7 проведено бесіду, роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт відповідно до ст.37 КВК України, обов`язки, які покладаються на засуджених до громадських робіт, роз`яснено відповідальність засуджених до покарання у виді громадських робіт за ухилення від відбування покарання та наведено перелік діянь, що вважаються ухиленням від відбування громадських робіт. Цього ж дня, засуджена ОСОБА_7 склала підписку про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання та можливістю притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування громадських робіт.
20.04.2018 за №606 інспектором Покровського MB ПП Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_17 засудженій ОСОБА_7 видано направлення для відбуття громадських робіт строком 160 годин до Покровського міського комунального підприємства «Добробут» (далі - ПМКП «Добробут), згідно якого остання повинна була приступити до відбуття громадських робіт не пізніше 24.04.2018. 25.04.2018 та 05.05.2018 з ПМКП «Добробут» надійшли довідки за вих. №441 та 466 про те, що засуджена ОСОБА_7 не з`явилась згідно направлення для складання графіку відпрацювання громадських робіт, про причини своєї не явки до уповноваженого органу з питань пробації та адміністрації ПМКП «Добробут» не повідомила.
20.06.2018 за № 811 інспектором Покровського MB ПП Південно-Східною МРУ ВКПП МЮУ ОСОБА_17 засудженій ОСОБА_7 повторно видано направлення для відбуття громадських робіт строком 160 годин до ПМКП «Добробут», згідно якого остання повинна була приступити до відбуття громадських робіт не пізніше 22.06.2018. Крім того, цього ж дня ОСОБА_7 винесене письмове попередження про те, що в разі продовження порушень порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, про що остання була ознайомлена під підпис особисто. Відповідно до наказу №493 від 20.06.2018 ПМКП «Добробут» засуджену ОСОБА_7 було прийнято на громадські роботи з 20.06.2018 тривалістю 160 годин та закріплено за засудженою директора дільниці парку ім.Б.Мозолевського ПМКП «Добробут» ОСОБА_16 для здійснення контролю за виконанням робіт.
20.06.2018 директором дільниці парку ім. Б.Мозолевського ПМКП «Добробут» ОСОБА_16 складено графік виконання покарання у виді громадських робіт з яким засуджена ОСОБА_7 була ознайомлена під підпис особисто. Так, відповідно до вищезазначеного графіка виконання покарання у виді громадських робіт, в період часу з 22.06.2018 по 27.06.2018 засуджена ОСОБА_7 повинна була відпрацювати 20 годин громадських робіт із розрахунку 5 робочих днів по 4 години в день у червні 2018.
Однак, ОСОБА_18 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок безоплатно виконувати призначені вироком суду громадські роботи, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилилась від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося у невиконанні встановлених обов`язків, порушенні умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Внаслідок умисного ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт засуджена до цього виду покарання ОСОБА_18 починаючи із 22.06.2018 по 27.06.2018 не відпрацювала жодної години громадських робіт із встановлених їй відповідно до графіку відбування покарання 20 годин громадських робіт, а саме без поважних причин не з`явилась до ПМКП «Добробут» для відпрацювання призначених вироком суду громадських робіт 22.06.2018, 23.06.2018, 25.06.2018, 26.06.2018 та 27.06.2018.
Крім того, 27.06.2018 директором дільниці парку ім. Б.Мозолевського ПМКП «Добробут» ОСОБА_16 було складено графік виконання покарання у виді громадських робіт на липень 2018 року, з яким засуджена ОСОБА_7 була ознайомлена під підпис особисто. Так відповідно до вищезазначеного графіка виконання покарання у виді громадських робіт, в період часу з 02.07.2018 по 31.07.2018 засуджена ОСОБА_7 повинна була відпрацювати 88 годин громадських робіт із розрахунку 22 робочих дня по 4 години в день у липні 2018. Окрім того, 02.07.2018 ОСОБА_7 інспектором Покровського МС філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_19 винесене повторне письмове попередження про те, що в разі продовження нею порушень порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, про що остання ознайомлена під підпис особисто. Однак, ОСОБА_18 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про обов`язок виконувати призначені вироком суду громадські роботи, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилилась від їх виконання, що виразилось в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Внаслідок умисного ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт засуджена до цього виду покарання ОСОБА_7 , починаючи із 02.07.2018 по 31.07.2018 не відпрацювала жодної години громадських робіт із встановлених їй відповідно до графіку відбування покарання 88 годин громадських робіт, а саме без поважних причин не з`явилась для відпрацювання призначених вироком громадських робіт, які визначені згідно графіка ПМКП «Добробут», а саме: 02.07.2018, 03.07.2018, 04.07.2018, 05.07.2018, 06.07.2018, 19.07.2018, 20.07.2018, 23.07.2018, 24.07.2018, 25.07.2018, 26.07.2018, 27.07.2018, 30.07.2018, 31.07.2018.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині розподілу процесуальних витрат та зазначити в резолютивній частині вироку, про те, що процесуальні витрати на користь держави, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1825-18 від 13.04.2018, слід стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 286 грн. 00 коп. з кожної.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор, не оспорюючи висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за фактичних обставин кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, вважає, що вирок підлягає зміні в частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, прокурор вказує, що суд, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожною обвинуваченою в рівних частинах, вказавши помилково у резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати у розмірі 572 грн.00 коп, на користь держави слід стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині покарання та призначити їй менш суворий строк покарання.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачена ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та її особі з підстав суворості. На думку обвинуваченої, суд не надав належної оцінки тому, що вона визнала свою вину в повному обсязі, щиро розкаїлася, добровільно відшкодувала завдану шкоду, раніше не судима, а також відсутність тяжких наслідків від скоєного, та вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, вважає його необгрунтованим, й просить змінити оскаржуваний вирок в частині покарання та застосувати до неї положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком. Вказує, що таке покарання надасть їй можливість влаштуватися на роботу та вести нормальний образ життя, не порушуючи закону.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисника, які апеляційні скарги сторони захисту підтримали, не заперечували проти задоволення скарги прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, підтримав скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції; потерпілу, яка підтримала позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинувачених про невідповідність призначеного покарання їх особі та ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особу обвинувачених, які раніше судимі, не працюють, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів фтизіатра та психіатра не перебувають; ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а ОСОБА_6 на обліку у лікарів терапевта, інфекціоніста не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, а також є ініціатором вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину.
В якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про неможливість застосування у провадженні положень ст.ст. 69, 75 КК України та необхідність призначення покарання обвинуваченим у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, з його реальним відбуванням.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначене, кожній окремо, в межах санкцій інкримінованих їм злочинів, з реальним його відбуттям та остаточного покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України й ОСОБА_7 із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості або внаслідок м`якості у суду не має.
Доводи скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що вона визнавала вину в повному обсязі, є необгрунтованими, оскільки судом, при призначенні покарання, взято до уваги всі обставини провадження у їх сукупності, про що йдеться у вироку.
Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про необхідність врахування обставин, які відповідно до ст. 66 КК України є такими, що пом`якшують покарання, а саме її щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки визнання обставин такими, що пом`якшують покарання, є правом суду, а не його обов`язком.
До того ж, суд першої інстанції навів докладні мотиви неврахування цих обставин, оскільки обвинувачена протягом судового розгляду судом першої інстанції надавала суперечливі покази та не вчинила жодних дій на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди потерпілій, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона стала на шлях виправлення та має намір влаштуватися на роботу, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про її намагання влаштуватися на роботу, таких і не надано апеляційному суду. При цьому, обвинувачена на неодноразові виклики до суду апеляційної інстанції не з`являлась та жодних пояснень щодо поважності причин неявки суду не надала.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожній окремо, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинувачених положень ст.ст. 69, 75 КК України, не убачається.
З огляду на викладене доводи апеляційних скарг обвинувачених є такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду в частині призначення покарань є законним та обгрунтованим.
Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про розподіл процесуальних витрат, що тягне за собою зміну вироку, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.
В силу ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.
З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону видно, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу між обвинуваченими та не можуть бути стягнені судом солідарно.
Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
З вище наведених мотивів колегія суддів вбачає підстави апеляційну скаргу прокурора задовольнити, змінивши оскаржуване судове рішення в цій частині.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Стягнути з ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , процесуальні витрати на користь держави пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1825-18 від 13.04.2018 по 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп. з кожної.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4