У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд вироку Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року, яким останній був засуджений за ст. 94 КК України (1960 року), за нововиявленими або виключними обставинами.
Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував його тим, що обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами, відповідно до положень ч. 2 ст. 459 КПК України, є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше не відомими суду, разом з тим, заявником не наведено жодних конкретних обставин, які б відповідали критеріям нововиявлених, та які б не були відомі суду під час судового розгляду при ухваленні судового рішення. Як і не надано заявником доказів щодо наявності виключних обставин у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року та скерувати матеріали за його заявою до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
ОСОБА_5 звертає увагу, що нововиявленими обставинами, на його думку, є завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_7 та неправильний висновок судово-медичного експерта Київського ОБСМЄ Обухівського району № 56 від 31 березня 1997 року, яким суд, що постановив вирок, не дав належної оцінки і не звернув увагу на протиріччя, які наявні як в показаннях цього свідка та свідка ОСОБА_8 , так і у висновку експерта, який, в свою чергу, спростовується висновком спеціалістів Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» від 21 грудня 2005 року.
Також зазначає, що твердження судді у вироку про "непричетність ОСОБА_7 до злочину, відсутність крові потерпілого на одязі свідка", суперечить висновкам експертів №№ 109, 110, 111, 112, що свідчить про зловживання судді при постановлені вироку, про штучне створення або підроблення доказів, а звідси про наявність підстав для здійснення провадження також за виключними обставинами.
Вислухавши пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до матеріалів судового провадження, вироком Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) на 7 років позбавлення волі.
Ухвалою Київського обласного суду від 25 березня 1998 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року залишений без змін, а подані касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 - без задоволення (а.с. 3-7).
07 липня 2020 року до Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_5 подана заява про перегляд судового рішення вироку Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року за нововиявленими та виключними обставинами (а.с. 1).
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною заявою ОСОБА_5 (а.с. 22-25).
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що обставини, наведені ОСОБА_5 в заяві про перегляд вироку Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року, в частині показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , а також висновку експерта № 56 від 31 березня 1997 року, не можуть вважатися нововиявленими, оскільки були відомі ОСОБА_5 під час судового розгляду справи, ухвалення вироку та під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а звідси - не є нововиявленими обставинами в розумінні положень, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України та не є обставинами, що відповідають критеріям, визначених приписами п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України.
Крім того, зазначаючи про відсутність виключних обставин у справі, суд вказав про ненадання заявником доказів, які б доводили провину судді у вчиненні кримінального правопорушення або іншого зловживання, внаслідок якого було ухвалено судове рішення, за яким ОСОБА_5 був визнаний винним та засуджений за вчинення умисного вбивства.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно ч. 3 цієї ж статті виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
За вимогами ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, крім іншого, зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
Разом з тим, із заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично не погоджується з показаннями свідка ОСОБА_7 та висновком судово-медичного експерта Київського ОБСМЄ Обухівського району № 56 від 31 березня 1997 року, трактує їх суб`єктивно, та які, на його переконання, є завідомо неправдивими.
Проте, наведені обставини, як правильно зазначив суд першої інстанції, не є нововиявленими, оскільки були відомі ОСОБА_5 під час судового розгляду справи, ухвалення вироку суду та під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Вказані показання свідка ОСОБА_7 були предметом судової перевірки, як і показання свідка ОСОБА_8 , та яким, в сукупності з іншими доказами, зокрема висновку експерта № 56 від 31 березня 1997 року, дана відповідна оцінка судами різних інстанцій.
Вірним є і висновок суду, що ОСОБА_5 в заяві не наведено жодної конкретної обставини, яка б відповідала критеріям нововиявлених, та яка б на його думку, не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і б доводила його неправильність. Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі заявника.
Крім того, колегія суддів вважає, що згідно процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами підставою його здійснення повинна бути одна з визначених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.
З огляду на те, що за завідомо неправдиве показання свідка, за завідомо неправдивий висновок експерта у ст. 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність, тому належним засобом доказування існування викладених у заяві особи обставин слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.
Однак належного підтвердження доводів у частині завідомо неправдивості висновку експерта № 56 від 31 березня 1997 року та надання свідком ОСОБА_7 завідомо неправдивих показань ОСОБА_5 суду не надав, результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали судового провадження не містять.
Щодо долученого до матеріалів провадження висновку спеціалістів в галузі судової медицини Центру судово-медичних послуг "МіБі-Лекс" від 21 грудня 2005 року, то він базується на переоцінці висновку експерта № 56 від 31 березня 1997 року Київського ОБСМЄ Обухівського району, який відповідно наданий за результатами безпосереднього медичного дослідження трупу ОСОБА_11 , та ніяким чином не свідчить про завідомо неправдивість цього доказу.
Разом з тим, в основу вироку суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, окрім показань свідка ОСОБА_7 та висновку судово-медичної експертизи № 56 від 31 березня 1997 року, покладено й інші докази, а тому одне лише посилання, без підтвердження належними доказами, на завідомо неправдивість показань свідка та висновку експертизи, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, оскільки не є достатнім для сумнівів у законності судового рішення.
Що стосується доводів заяви про наявність підстав для перегляду вироку за виключними обставинами, які на погляд ОСОБА_5 виразились у зловживанні судді при постановлені вироку, штучному створені або підроблені доказів, а саме зазначення у вироку на: "непричетність ОСОБА_7 до злочину, відсутність крові потерпілого на одязі свідка", що суперечить висновкам проведених у кримінальній справі експертиз №№ 109, 110, 111, 112, то, відповідно до ч. 4 ст. 359 КПК України, вказані обставини повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а у разі неможливості ухвалення вироку можуть бути підтверджені постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Проте, будь-яких наведених в законі доказів на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_5 , як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не надано.
Таким чином, рішення суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами вироку Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на вимогах закону, є належним чином вмотивованим, а тому колегія суддів на вбачає підстав для його скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд вироку Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 1998 року, яким останній був засуджений за ст. 94 КК України (1960 року), за нововиявленими або виключними обставинами залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3