Номер провадження: 11-сс/813/178/21
Номер справи місцевого суду: 496/3593/20 1-кс/496/1397/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представників власника майна адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09.09.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000511 від 06.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -
встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальному проваджені №0000511 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та накладено арешт на автомобіль «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучено 05.09.2020 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який належить гр. ОСОБА_8 та фактично знаходиться у користуванні у гр. ОСОБА_11 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучений автомобіль має значення речових доказів у кримінального провадженні, тому з метою збереження даного майна, враховуючи, що повернення може призвести до втрати, підміни речових доказів, прийшов до висновку, що на теперішній час існують достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, в порядку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та повернути автомобіль власнику. Зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Під час розгляду клопотання власник майна ОСОБА_8 не була викликана в судове засідання та була позбавлена можливості висловити свою думку щодо накладення арешту на майно. Крім того, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя зазначив, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, однак такий висновок не відповідає дійсності та не підтверджується будь-якими наданими стороною обвинувачення доказами.
Крім того, захисник просив визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 09.09.2020 р. Мотивуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що оскаржене рішення прийнято без участі власника майна або його представника, а про існування оскаржуваного рішення стало відомо 05.01.2021 року.
До початку розгляду апеляційної скарги від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 без його участі, у зв`язку із чим апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи представників власника майна адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Що стосується строків звернення з апеляційною скаргою, апеляційним судом встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна або його представника. Про існування оскаржуваного рішення апелянт дізнався 05.01.2021 року та 11.01.2021 року, була подана апеляційна скарга. Копія оскаржуваної ухвали власнику майна судом не надсилалася. За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження власником майна або його представником пропущений не був, а тому поновлення не потребує.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000511 від 06.09.2020 р. (а.п. 4-5), слідчий визначив, що вилучений в ході огляду автомобіль «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має ознаки речового доказу, передбаченого ст. 84 КПК України, а відомості, встановлені під час проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, будуть використані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, тому виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно. При цьому підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.
Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с. 6) видно що, Біляївським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема, було встановлено, що 05.09. 2020 року в с. В. Дальник вул. Маякська дорога, навпроти будинку №2 по вул. Безверхого водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку від с. В. Дальник до с. Хлібодарське, не обрав безпечної швидкості під час руху та під час раптово виниклої перешкоди на дорозі (вибігла собака), не впевнився в безпеці виконуваного ним раптового маневру (об`їзду перешкоди зліва), виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з двома автомобілями, а саме: автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_14 , та другим позаду їдучим за автомобілем «Рено», автомобілем марки «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 . В свою чергу, в результаті зіткнення автомобілів ВАЗ-2107 та «Рено», водій автомобіля «Рено» на деякий час втратив здатність керувати автомобілем та допустив наїзд на стоячого на узбіччі пішохода ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Окрім того, у клопотанні зазначено, що з метою встановлення істини по кримінальному провадженню та з`ясуванню причин ДТП потрібне детальне дослідження автомобілю марки «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 , а його арешт потрібен для позбавлення власника можливості відчужувати вказане майно, змінити або пошкодити його, що може слугувати втратою доказової бази по кримінальному провадженню, на що в своїй ухвалі також посилається слідчий суддя.
Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки в самому клопотанні зазначено, що водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 , не впевнився в безпеці виконуваного ним раптового маневру (об`їзду перешкоди зліва), виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з двома автомобілями а саме: автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_14 , який здійснив наїзд на пішохода, та другим позаду їдучим за автомобілем «Рено», автомобілем марки «Нісан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 .
Виходячи з чого, автомобіль «Нісан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 хоча й містить на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, але з огляду на об`єктивні обставини не був учасником пригоди з наїздом на пішохода, та не може бути пов`язаним причинно-наслідковим зв`язком між порушенням водієм ОСОБА_13 Правил дорожнього руху та спричиненими наслідками, з огляду на що володільцю такого майна, а саме ОСОБА_8 спричинена шкода, шляхом пошкодження належного її автомобіля, та доводи захисників щодо порушення права на захист її майнових прав та відсутності у судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого, прокурора апеляційний суд знаходить слушним.
Окрім того, вказані обставини навпаки спростовують основне твердження слідчого щодо виключення можливості власника майна відчужити, змінити або пошкодити його, та апеляційний суд погоджується з доводами адвокатів про те, що ОСОБА_8 зацікавлена у збереженні транспортного засобу у незмінному стані, оскільки їй внаслідок ДТП спричинено матеріальні збитки.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд також погоджується з доводами апелянта з приводу необґрунтованості вилучення у власника його транспортного засобу з метою проведення експертного дослідження, який, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, є зацікавленою особою у найшвидшому проведенні такого дослідження.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було доведено необхідності накладення арешту на вказаний у клопотанні автомобіль.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль ОСОБА_8 .
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити, ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 09.09.2020 року про накладення арешту на автомобіль «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Ніссан Альмера» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 .
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4