УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.10.2020 Справа №607/12774/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 17 квітня 2020 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Мельниця-Подільська Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого на посаді заступника начальника Управління начальника відділу розкриття злочинів проти власності Управління карного розшуку кримінальної поліції ГУНП в Тернопільській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.296 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В:
До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов для розгляду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.296 КК України, який ухвалою від 07.08.2020 призначений до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону та обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, крім того, зазначив про відсутність підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту.

Захисник та обвинувачений в підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про неможливість призначення судового розгляду та повернення обвинувального акта прокурору. Так, сторона захисту вважає, що направлений прокурором для розгляду до суду документ не може вважатись обвинувальним актом, оскільки ним не висунуто обвинувачення ОСОБА_3 за двома епізодами. Згідно із формулюванням обвинувачення, прокурор не розмежовує, які діяння ОСОБА_3 він кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України, а які за ч.3 ст.296 КК України. Формулювання обвинувачення зводиться до повного дублювання викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, після цього робиться висновок про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 та ч.3 ст.296 КК України. Крім цього, сторона захисту вважає, що в силу ч.2 ст.217 КПК України, у даному кримінальному провадженні, не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину. Разом з цим, в порушення права на захист, з обвинувального акта не зрозумілим є, які діяння обвинуваченого прокурор інкримінує за ч.1 ст.296 КК України, а які а ч.3 ст.296 КК України. Також, сторона захисту вказує на те, що прокурор проігнорував вимоги ч.1 ст.293 КПК України та не вручив під розписку захиснику копію обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Представник потерпілого та потерпілий вважають клопотання сторони захисту безпідставним, просили призначити судовий розгляд.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Дослідженням змісту обвинувального акту, були встановлені певні недоліки, які ускладнюють подальше розуміння сторонам кримінального провадження і суду конкретного змісту цього обвинувачення та унеможливлюють подальше призначення обвинувального акту до судового розгляду.

П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.296 КК України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що виклад фактичних обставин є ідентичним сформульованому обвинуваченню, зміст цих двох складових обвинувального акту є абсолютно незрозумілим, оскільки складається з загального опису подій без чіткого розмежування кваліфікації дій обвинуваченого та даних про кожне кримінальне правопорушення окремо, зокрема час та місце його вчинення. Поверхнево наведені обставини, вчинених кримінальних правопорушень, вплинули на зміст обвинувального акта, які описані через невиокремлене перерахування ознак всіх діянь та їх спільну кваліфікацію одночасно за двома нормами закону про кримінальну відповідальність.

Вказані обставини, на переконання суду свідчать про те, що обвинувальний акт є не конкретним за змістом.

Вказаний недолік унеможливлює здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд вважає, що відсутність зазначення у обвинувальному акті повної правової кваліфікації не тільки не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, а й суттєво порушує право обвинуваченого на захист, передбачене п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України.

У той час, відповідно до вимог КПК України, суд не вправі самостійно на свій розсуд кваліфікувати дії обвинуваченого з зазначенням відповідних кваліфікуючих ознак, оскільки це буде порушенням принципів незалежності та безсторонності суду, що закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.

При цьому, суд приймає до уваги вимоги положень ст. 22 КПК України, відповідно до яких функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, і недопустимим є покладення на суд функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

Також, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну.

Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Разом з тим, зміна правової кваліфікації та / або обсягу обвинувачення прокурором відповідно до положень ст. 338 КПК України можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і така зміна неприпустима в разі допущених при обвинуваченні особи суперечностей чи неповноти.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення.

Окрім цього, суд погоджується з доводами сторони захисту щодо порушення прокурором ст.293 КПК України, а саме, не вручення під розписку захиснику копії обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування. Супровідний лист та фіксальний чек, згідно яких захиснику поштовим відправленням направлено копію обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування не вказує на зловживанням процесуальними правами, пов`язаних з ухиленням захисника від отримання зазначених документів.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

Разом цим, питання порушене захисником щодо неможливості об`єднання в одне провадження матеріалів досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину не може слугувати самостійною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Керуючись ст.ст.314, 315, 316 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 17 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.296 КК України повернути прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1