Справа № 592/9545/20
Провадження № 1-кс/592/4898/20
УХВАЛА
19 серпня 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який офіційно ніде не працевлаштований, який працює без офіційного працевлаштування будівельником, неодруженого, який проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, який має професійно-технічну освіту, який раніше неодноразово судимий, невійськовозобов`язаного,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

19.08.2020 року слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, в якому вона просила продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 26.10.2020 року (вхідний № 24919/20 від 19.08.2020 року) (а. п. 1 4) .

В судовому засіданні прокурор, слідчий підтримали клопотання з підстав, зазначених в ньому, просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотанням про продовження строку тримання під вартою його підзахисного підозрюваного ОСОБА_5 . Він просив обрати щодо його підзахисного підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення даного клопотання. Він пояснив, що не вчиняв жодного злочину, просив обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Вислухавши клопотання слідчого, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора, пояснення та думку слідчого, пояснення та думку захисника підозрюваного, пояснення та думку підозрюваного, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину; він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; він може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; він може незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Чеботарь проти Молдови зазначив в п. 48 про те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст. 5 § 1 (с) , поліція не зобов`язана мати у своєму розпорядженні докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, не в момент арешту, не під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі в кінцевому рахунку були пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа постала перед судом. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, які були підставою для затримання особи. Слова обґрунтована підозра означають наявність фактів або інформації, які могли б впевнити об`єктивного спостерігача, що особа можливо, вчинила злочин. Ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про те, що вони об`єктивно зв`язують підозрюваного із злочином, відтак погоджуюся із доводами слідчого, прокурорки про те, що пред`явлена ОСОБА_5 підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, що також узгоджується з вимогами Європейського суду з прав людини, зокрема, з позицією висловленою в п. 175 рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України (заява № 42310/04) від 21.04.2011 року. Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України. Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності у вчиненні кримінальних правопорушень, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу, а саме: судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа злочини, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається. Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним в п. п. 1 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 офіційно ніде не працевлаштований, зі слів працює без офіційного працевлаштування будівельником, тобто він має мінливий, нестабільний заробіток, отже, постійного джерела доходів він не має; має постійні місце реєстрації та місце проживання; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих середньої тяжкості та тяжких злочинів, неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Крім того, вважаю за можливе та необхідне взяти до уваги ухвалу Сумського апеляційного суду від 01.06.2020 року у справі № 592/5387/20, провадження № 11-сс/816/228/20, із змісту якої вбачається, що ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення Європейського суду з прав людини Панченко проти Росії ) . Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Європейського суду з прав людини Бекчиєв проти Молдови ) . Як вбачається з матеріалів провадження слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу на процесуальну поведінку підозрюваного, при цьому, слідчим суддею акцент робився саме на необхідність застосування такого запобіжного заходу, який би створював баланс між процесуальними обов`язками підозрюваного та дієвістю самого кримінального провадження. Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею для оцінки ризиків, серед іншого, до уваги бралися моральні якості підозрюваного, його репутація, спосіб життя, що повністю узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні Мамедова проти Російської Федерації . За вищевказаних обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, в даному випадку і за даних обставин справи, до підозрюваного можливо застосувати винятковий запобіжний захід, оскільки прокурор при розгляді даного клопотання довів не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених в клопотанні слідчого, а й неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Застосований до підозрюваного винятковий запобіжний захід, на думку колегії суддів, є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості злочину та його наслідкам. Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам лише шляхом застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави. Ухвала набрала законної сили 01.06.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/89558058, http://reyestr.court.gov.ua/Review/89558084) (а. п. 64 68) .

Крім того, прихожу до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам його ухилення від слідства та суду, впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінюю в сукупності всі обставини, у тому числі: - вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (наявні) ; - тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється (тяжкий корисливий злочин) ; - вік та стан здоров`я підозрюваного (задовільний) ; - міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців (відсутні) ; - наявність у підозрюваного постійного місця роботи (відсутнє) ; - репутацію підозрюваного (негативна) ; - майновий стан підозрюваного (незадовільний) ; - наявність судимостей у підозрюваного (раніше неодноразово судимий) ; - наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення (дотепер відсутнє) ; - розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини (вагомі) .

Також, вважаю за можливе врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15.12.2016 року у справі Ігнатов проти України , в п. 40 якого зазначене про те, що розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку. Тривале тримання під вартою в даному випадку виправдане, оскільки є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту п. 1 ч. 4 чт. 183 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, який пов`язане із застосуванням насильства або погрозою його застосування, відтак прихожу до висновку про те, що при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному не слід визначити розмір застави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вважаю, що тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою до 17 години 00 хвилин 16.10.2020 року включно забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та буде запобігати можливості вчинювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176 178, 181, 184, 194, 199 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 до 17 години 00 хвилин 16.10.2020 року включно.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до суду апеляційної інстанції Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1