Справа № 373/912/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1410/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року,яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Гребля Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки, відповідно до вимог ст. 76 КК України покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 19 584 гривень 73 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 гривень, а всього 21 584 гривень 73 коп.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком 21 листопада 2018 року близько 19 год. 45 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень та свідомо бажаючи їх настання, знаходячись лицем до ОСОБА_10 , раптово наніс один удар кулаком правої руки в область ротової порожнини останньому, один удар кулаком правої руки в область щелепи знизу, один удар кулаком правої руки в лівий бік щелепи, від чого той втратив свідомість та впав на землю. Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , будучи у стоячому положенні над ОСОБА_10 , який лежав на землі в положенні на спині, частково повернутий на правий бік, хаотично наніс ще близько п`яти ударів правою ногою в область голови останнього, заподіявши потерпілому згідно висновку експерта № 39 від 24 травня 2019 року тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому тіла нижньої щелепи між 42 і 43 зубами та в області кута ліворуч зі зміщенням уламків, перелому суглобного відростка нижньої щелепи праворуч зі зміщенням уламків, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності встановлених обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості ОСОБА_8 , просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, безпідставним застосуванням ст. 75 КК України, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину не визнав, на момент вчинення злочину офіційно не працював, не навчався, офіційно не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, збитки не відшкодував, вибачення не попросив, відтак і не розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується в-четверте, раніше неодноразово судимий, обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів, а тому прийняте рішення про застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі є помилковим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не усунуті суперечності у показах свідків щодо кількості нанесених ударів та механізму їх нанесення та не з`ясовано чи міг отримати перелом щелепи потерпілий за обставин, вказаних свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що саме потерпілий головою вдарив обвинуваченого та міг отримати тілесні ушкодження від удару в голову обвинуваченого та від падіння від цього на землю.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу органу державного обвинувачення і заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючи дані обвинуваченого та письмові докази за клопотанням захисту, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як пояснював суду апеляційної інстанції обвинувачений, він потерпілого не бив, а навпаки останній при вході до будинку, де він перебував, наніс йому удар головою в область голови, після чого між ними була штовханина і вже за межами хвіртки вони вдвох впали та продовжили боротися, доки їх не розтягли.

Як пояснював потерпілий під час апеляційного розгляду він повертався з кафе з ОСОБА_14 та сестрою ОСОБА_15 та на вулиці Комсомольській ОСОБА_8 почав присікатися до дівчини, за яку він заступився. Він став між ними і в цей час ОСОБА_8 наніс йому три удари в область обличчя, після чого він втратив свідомість.

Крім даних, про які наголосив потерпілий , винуватість ОСОБА_8 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні за обставин, викладених у вироку, стверджується доказами, що містяться:

- у показаннях свідка ОСОБА_16 про те, що після телефонного дзвінка дружини прийшов до місця конфлікту і бачив потерпілого лежачим на землі з окривавленим обличчям , який відразу повідомив, що його бив ОСОБА_8 ;
- у показаннях свідка ОСОБА_15 про те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт, у ході якого обвинувачений наніс потерпілому два удари в область щелепи, а після того як потерпілий впав, то продовжив наносити йому удари ногою по голові;
- у показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що між обвинуваченим та потерпілим мав місце конфлікт, у ході якого потерпілий наносив обвинуваченому удар головою в область голови останнього;
- у протоколах слідчих експериментів з участю потерпілого та свідка ОСОБА_15 , які вказували про механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 ;
- у висновку судово-медичного експерта № 39 про виявлення у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому тіла нижньої щелепи між 42 та 43 зубами та в області кута ліворуч зі зміщенням уламків, перелом суглобного відростка нижньої щелепи праворуч зі зміщенням уламків, що за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні;
- у висновку судово-медичного експерта №46 про те, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинені від дії тупого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі) у кількості не менш однієї-двох.
Сукупності доказів по справі суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Версія обвинуваченого про те, що він не бив потерпілого спростовується показаннями потерпілого, свідків, протоколами слідчих експериментів, висновками судово-медичного експерта.
Судом надана вірна оцінка показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були очевидцями нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на суперечність показань потерпілого та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 про кількість нанесених ОСОБА_8 ударів потерпілому, на правильність висновку суду не впливають, оскільки всі вони заявляли про нанесення обвинуваченим не менш ніж одного удару саме в область щелепи потерпілого, а висновком судово-медичного експерта, проведеним на підставі медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , який перебував на лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії КОКЛ, підтверджено наявність тілесних ушкоджень, що локалізуються в області нижньої щелепи, та виникли внаслідок не менш як одного-двох ударів.
Як випливає з вироку, суд відкинув версію обвинуваченого про нанесення йому удару потерпілим головою, обґрунтувавши її відсутністю належних доказів, у тому числі і даними медичної документації.
Доводи апеляційної скарги захисника правильності вказаного висновку судді не спростовують, а тому посилання на не встановлення судом можливості отримання потерпілим таких травм від удару своєю головою в область голови обвинуваченого з подальшим падінням на землю та ударянням об тверду поверхню, за відсутністю факту такого удару, є безпідставним.
Також є такими, що не ґрунтуються на змісті вироку доводи апеляційної скарги захисника про недотримання судом вимог кримінального процесуального закону в частині складання мотивувальної частини вироку, оскільки вона містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, посилання на докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
На думку колегії суддів, вирок суду містить належне обґрунтування висновків суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
У той же час доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання із звільненням від його відбування ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного внаслідок м`якості є слушними.
Так, при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_8 та при вирішенні питання можливості його перевиховання без ізоляції від суспільства, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, рецидив злочинів, особу винного, який є судимою особою, офіційно не працює, шкоду потерпілому не відшкодував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується.
За змістом вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як випливає з вироку, поза належною увагою суду залишилися ті обставини, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за кримінальне правопорушення, вчинене проти здоров`я особи, має дві непогашені судимості за вироками Белопольського районного суду Сумської області від 07.06.2012 року та 12.03.2013 року, знову вчинив злочин проти здоров`я особи менш ніж через місяць після відбуття покарання за останнім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25.07.2018 року, судимість за яким погашена в силу вимог п.2-1) ст.89 КК України.
Вказані дані про особу винного та позиція потерпілого про призначення йому лише реального покарання, на думку колегії суддів, свідчать про помилковість висновку суду про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
У той же час, призначаючи ОСОБА_8 найтяжче покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки, суд не взяв до уваги його молодий вік та позитивну характеристику з місця тимчасової роботи , що є підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі за даною правовою нормою, але не у максимальному розмірі, як зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
За таких обставин вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
Керуючись ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областівід 02 червня 2020 рокущодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: