Провадження № 1-кс/686/341/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи,яка подала скаргу ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , представника скаржника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому в режимі відеоконференції з Богунським районним судом м.Житомира скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000715,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на постанову слідчого Першого ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький від 14.11.2020 про закриття кримінального провадження № 0000715 від 03.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, в обґрунтування якої вказали, що постанова є протиправною, незаконною, винесена з порушенням вимог КПК України, належним чином не перевірені обставини справи та не надано об`єктивної оцінки зібраним доказам.

Слідчий в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Разом із тим,слідчий направив на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000715.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і їх представники ОСОБА_7 і ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Слідчий суддя установив, що 03.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000715 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого Першого ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому від 14.11.2020 кримінальне провадження № 0000715 від 03.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, закрито на підставі п. 4 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно із ст.92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора.

На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст. 9, 283, 284 КПК України).

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.

Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому, приймаючи процесуальне рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження, слідчий зобов`язаний мотивувати прийняте ним рішення, дати правову оцінку зібраним та дослідженим обставинам справи.

Вказаних вимог законодавства слідчий не дотримався.

Згідно із ч.4 ст.40 КПК України слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000715 03.08.2020 процесуальним прокурором у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 надано слідчому письмові вказівки, серед допитати заявників у кримінальному провадженні ОСОБА_3 і ОСОБА_5 щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень окремими працівниками Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Разом з тим з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не проведені слідчі дії з метою встановлення обставин кримінального провадження, у тому числі вказані вказівки не виконано.

Посилання слідчого у постанові про закриття кримінального провадження на відмову ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від допиту не підтверджене матеріалами кримінального провадження.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази отримання заявниками повісток про виклики на допити.

Наявний у матеріалах справи рапорт оперуповноваженого Житомирського управління ДВБ НП України ОСОБА_9 від 28.09.2020, згідно з яким допит ОСОБА_3 не проведений, не є належним виконанням вказівок прокурора та доручення слідчого.

Крім цього, у матеріалах кримінального провадження відсутні інші відомості про вжиття слідчим заходів для допиту заявників з моменту отримання 03.08.2020 вказівок прокурора до винесення 14.11.2020 постанови про закриття кримінального провадження.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні на даний час є заявниками, а не потерпілими.

А тому у іншому статусі, ніж як свідки без зміни процесуального статусу на потерпілих, допитані бути не можуть.

З огляду на наведене слідчий суддя звертає увагу ОСОБА_3 . І ОСОБА_5 на наведені обставини та роз`яснює,що заявники є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, аргументи скарги про наявність у них статусу потерпілих і не проведення їх допиту слідчим ОСОБА_10 у такому статусі не може бути підставою для задоволення скарги.

За наведених обставин, не можливо вважати проведене досудове розслідування повним та ефективним, а викладені висновки про наявність підстав для закриття кримінального провадження, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

В ході досудового розслідування належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, та, в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке у будь-якому випадку має бути належним чином мотивованим.

Керуючись ст.ст. 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_10 від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000715.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя