Зіньківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1611/19
Номер провадження 1-кп/530/18/20

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.09.2020 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні,клопотання адвоката про повторний примусовий привід свідка за кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000324 від 14.08.2019 року, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Із Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області до суду надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000324 від 14.08.2019 року, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..

Судове засідання кримінальної справи №530/1611/19 було призначено на 21.05.2020 р., на 09.07.2020 року та на 17.07.2020 року, але свідок ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим, відповідно до чинного законодавства, в судове засідання не з`явився без поважних причин.

17.07.2020 року Зіньківським районним судом Полтавської області було завдолено клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 та винесено ухвалу про привід свідка в судове засідання на 14.09.2020 року о 10 год. 30 хвилин, як вказано в реєстрі матеріалів досудового розслідування: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали про привід в судове засідання свідка доручено Зіньківському ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області. Контроль за виконанням приводу покладено на прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000324 від 14.08.2019 року.
Станом на 14.09.2020 року початок судового засідання, ухвала про привід свідка не виконана, причини не виконання суду не відомі.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 , які заявили клопотання про повторний примусовий привід свідкаОСОБА_6 та провідомити про невиконаня керівництво поліції та прокуратури, заслухавши прокурора та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, а тому до свідка необхідно застосувати привід через органи поліції.

Частиною 2 ст.17 КПК України встановлено обов"язок обвинувачення довести кожний елемент злочину поза межами розумного сумніву.
Статтею 22 КПК України встановлено принцип змагальності сторін кримінального провадження та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов"язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст.23 КПК України).
Статтею 59 та пунктом 6 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20, ч. ч. 1, 4 ст. 42 КПК України обвинувачений, поміж іншого, має право брати участь у кримінальному провадженні, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом, а також має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту.
Захисту такого права вимагає і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) (п. 1, підп. «d» п. 3 ст. 6), ратифікована Україною. Про обов"язковість застосування положень цієї Конвенції та порушення її положень неодноразово зазначалося в рішеннях Європейського суду з прав людини за позовами проти держави Україна.
Положення п. 1 та підп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачають, що:
«1.Кожен має право на справедливий… розгляд його справи… судом… який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
...
3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
...
d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення...».
Європейський суд з прав людини у багатьох своїх рішеннях наголошував на необхідності ретельної перевірки заяв про вчинення провокації із сторони працівників правоохоронних органів із забезпеченням підсудному (обвинуваченому, засудженому) права на повне і об"єктивне дослідження тих обставин справи, які можуть указувати на наявність провокації, можливості допиту у судовому засіданні «секретних агентів», необхідність доведення прокурором відсутності провокації із сторони працівників міліції чи осіб, які діють за їх завданням тощо (зокрема постанова Європейського суду у справі «Баннікова проти Російської Федерації»).
Суд враховує, зокрема, й вимоги, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ від 06.09.2007 у справах «Цихановський проти України» та від 18.10.2007 «Коновалов проти України». У них відзначено: на національні суди покладено обов"язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.
Відповідно до ст. 139 та ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 140 КПК України, рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження судом за клопотанням сторони кримінального провадження. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 140 КПК України, привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка. Привід свідка не може бути застосований до неповнолітньої особи, вагітної жінки, інвалідів першої або другої груп, особи, яка одноосібно виховує дітей віком до шести років або дітей-інвалідів.
Враховуючи вищевикладене, того факту що відсутні обмеження зазначені в ч. 3 ст. 140 КПК України, суд вважає, що для повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, клопотання прокурора та обвинуваченого про привід вказаних свідків є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Між тим, суд першої інстанції пояснює наступне.
Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.
Європейський Суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника та інші.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством. Суд звертає увагу на те, що з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді ОСОБА_1 надійшло 1242 справи, а з 01.01.2020 по 14.09.2020 внаслідок автоматизованого розподілу до судді ОСОБА_1 надійшло 708 справ.
З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування судді, який хворіє, перебуває у відрядженні, знаходиться у відпустці і т.п.), суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.
Керуючись ст.ст.66,139,140, 327, 350, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 про примусовий привід свідка- задовольнити.
Доставити приводом в судове засідання, яке відбудеться 21.10.2020 року о 15 год. 15 хвилин свідка, як вказано в реєстрі матеріалів досудового розслідування: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали про привід в судове засідання свідка доручити Зіньківському ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області.

Контроль за виконанням приводу покласти на прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000324 від 14.08.2019 року.
По факту не виконання ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 17.07.2020 року повідомити начальника Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області, начальника ГУНП в Полтавській області, керівникаМиргородської місцевої прокуратури Полтавської області.

У випадку неможливості доставки вказаного у даній ухвалі обвинуваченого завчасно надати до суду відповідні пояснення осіб, з числа його родичів або сусідів по обставинах його місцезнаходження з наданням копій документів, які посвідчують їх особу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1