Дата документу 19.01.2021 Справа № 333/707/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/552/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1 ,
Єдиний унікальний № 333/707/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2020 року,якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючому середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, строком до 18.02.2021 року включно;
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючому середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-18.11.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, за ч.3 ст.185 КК України, засудженого до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;
-17.10.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, за ч.1 ст.187 КК України, засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, строком до 18.02.2021 року включно;

Згідно з матеріалами контрольного провадження, 17.02.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, затверджений прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
18.02.2020 року ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання. Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції враховуючи матеріали провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що останній раніше не судимий, соціальні зв`язки не одружений, офіційно не працює, постійного джерела доходу немає, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі, конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, приймаючи до уваги, що не продовження обвинуваченому вказаного у клопотанні прокурором запобіжного заходу унеможливить забезпечення явки ОСОБА_7 до суду, стане перешкодою кримінальному провадженню, надасть обвинуваченому можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, наявність захворювання вірусного гепатита В, дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції враховуючи матеріали провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що останній раніше судимий за вчинення корисливого злочину, соціальні зв`язки не одружений, офіційно не працює, постійного джерела доходу немає, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі, конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги, що не продовження обвинуваченому вказаного у клопотанні прокурором запобіжного заходу унеможливить забезпечення явки ОСОБА_8 до суду, стане перешкодою кримінальному провадженню, надасть обвинуваченому можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, наявність захворювання гіматита С, дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що у суду першої інстанції не було достовірних і достатніх даних вважати, що зміна запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стане перешкодою кримінальному провадженню, надасть останнім можливість переховуватися від суду , вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 компенсували потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 8000,00 гривень, який 21.12.2020 у судовому засіданні просив суд першої інстанції не призначати сурове покарання, не застосовувати (не продовжувати) запобіжний заході у вигляді тримання під вартою.

Також, захисник зазначає про наявність захворювання вірусного гепатиту В(С) у обвинувачених створює додаткову підставу зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будуть мати можливість отримувати адекватне лікування.

Таким чином, захисник зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 компенсували матеріальну шкоду, мають проблеми із здоров`ям, не чинили жодних перешкод досудовому розслідуванню, достовірних даних вважати про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не має. Прокурором не доведені ризики, які вказані у клопотанні.

Апелянт просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинувачених і їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинувачених; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинувачених задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Отже, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати.

Судом першої інстанції дана належна оцінка наявним доказам, прийняті до уваги всі обставини, які мають бути враховані при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу.

Так суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинувачених, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України (основними і очевидними є ризики переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тяжкість інкримінованого злочину обвинуваченим, данні про особу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а саме спробам обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993).
Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Судова колегія зазначає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинувачених дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що обвинувачені будучи обізнаними про суворість кримінального покарання, яке може бути призначене у разі визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими, опинившись на волі, потенційно можуть ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що існують ризики можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків, адже обвинуваченим можуть бути відомі їх анкетні данні, адреси проживання та роботи.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, який полягає у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а тому існують обґрунтовані ризики того, що обвинувачені зможуть вдатися до незаконного впливу на свідків, потерпілого для зміни їх показів, вчинити інші кримінальні правопорушення або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , можливість їх переховування від суду, впливати на свідків кримінального провадження, скоїти інші кримінальні правопорушення або іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, колегія суддів вважає, що не можуть бути застосовані інші запобіжні заходи до обвинувачених, окрім тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 компенсували матеріальну шкоду у розмірі восьми тисяч гривень, а потерпілий просив не призначати сурове покарання і не застосовувати захід у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, у відповідності до вимог ст.178 КПК України не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки, навіть з урахуванням наявних у обвинувачених позитивних характеристик чи обставин, запобігти яким можливо через застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки обставини, на які посилається захисник не можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду, незаконного впливу на свідків, скоєння інших кримінально-караних діянь або перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.
Наявність в обвинувачених хвороб та посилання захисника у апеляційній скарзі, як на підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченим є непереконливими, оскільки у матеріалах провадження відсутні відомості про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в умовах попереднього ув`язнення погіршився, а лікування не може бути надано в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також його твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника обвинувачених, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2020 року,якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4