Справа № 464/4177/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1010/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року задоволено клопотання слідчої з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 та накладено арешт на готівкові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих, 5700 доларів США, описані згідно з протоколом обшуку від 20 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000040 від 23 червня 2020 року, шляхом заборони розпорядження та користування ними.
На ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчої з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що арешт на грошові кошти ОСОБА_8 накладено з метою збереження речових доказів. Вказує, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які слідчий послався в клопотанні. Зокрема, у додатних слідчим матеріалах відсутні докази того, що грошові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих, 5700 доларів США, описані відповідно до протоколу обшуку від 20 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000040 від 23 червня 2020 року, набуті кримінально-протиправним шляхом від реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів та можуть бути використані як докази факту і обставин вчинення кримінального правопорушення.
При цьому жодній особі не повідомлено про підозру, власник майна не набув жодного процесуального статусу, а тому накладення арешту на дані грошові кошти суттєво обмежує право власності ОСОБА_8 .
Посилається на те, що згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, наданої Жовківською ДПІ Червоноградського управління Головного управління ДФС у Львівській області 7 лютого 2019 року за вх.№52000, платником ОСОБА_8 за податковий (звітний) період: 2018 рік, обсяг доходу складав 880 756 гривень.
Відповідно до Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, отриманої Жовківською ДПІ Червоноградського управління Головного управління ДФС у Львівській області 6 лютого 2020 року за вх.№6165, платником ОСОБА_8 за податковий (звітний) період:2019 рік, обсяг доходу склав 920 115 гривень.
Згідно з чеком 469 від 19 серпня 2020 року ОСОБА_8 у відділенні АТ «Ощадбанк» на вул. Воїнів УПА, 2 у м. Жовква було здійснено операцію «видача готівки» з належної йому картки на суму 21 500 доларів США, що також підтверджується меморіальним ордером № від 20 серпня 2020 року.
Крім цього, згідно з чеками №472 та №469 від 19 серпня 2020 року ОСОБА_8 у відділенні АТ «Ощадбанк» на вул. Воїнів УПА, 2 у м. Жовква було здійснено операцію «видача готівки» з належної йому карти у сумі 651 080 гривень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та судової справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами судового провадження, у провадженні Слідчого управління Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000040 від 23 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні вбачається, що 23 червня 2020 року до ЄРДР внесено відомості за фактом здійснення невстановленими особами незаконної реалізації фальсифікованих підакцизних товарів (тютюнових виробів) у магазині на території АЗС «Укр-Петроль», яка знаходиться на автошляху м. Львів-Рава-Руська 62км-700 Жовківського району Львівської області.

Згідно з протоколом обшуку від 20 серпня 2020 року, під час проведення обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено незаконно виготовлені тютюнові вироби (з ознаками фальсифікації) в загальній кількості 3 280 пачок сигарет різних торгових марок та грошові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих, 5700 доларів США (а.с.37-58).

Постановою слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 від 21 серпня 2020 року тютюнові вироби з ознаками фальсифікації в кількості 3280 пачок сигарет та грошові кошти на загальну суму 180 800 гривень, 153 110 польських злотих та 5700 доларів США, вилучені відповідно до протоколу обшуку від 20 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000040 від 23 червня 2020 року.

21 серпня 2020 року слідчий з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду прокуратури Львівської області, ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні №0000040 від 23 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року клопотання слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 , про арешт майна задоволено та накладено арешт на грошові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих та 5700 доларів США, шляхом заборони розпорядження та користування ними.
З такими висновками слідчого судді місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих та 5700 доларів США, з тих підстав, що вилучений грошові кошти у встановленому законом порядку визнані речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучені 20 серпня 2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 180 800 гривень, 153 110 польських злотих та 5700 доларів США, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказані грошові кошти можуть бути отримані від реалізації незаконно виготовлених товарів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів того, що вилучені грошові кошти здобуті ОСОБА_8 від реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Доводи апелянта про те, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали про арешт майна, ОСОБА_8 (та будь-кому іншому) не було оголошено підозру та не було надано належного статусу в кримінальному провадженні, не підлягають задоволенню, оскільки на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, надавати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про арешт майна.
Посилання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_8 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи. Крім того, накладення арешту на грошові кошти не припиняє права власності ОСОБА_8 , а лише тимчасово обмежує його.

Так, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 26 серпня 2020 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4