Справа № 729/279/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/738/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підсереднє Великобурлицького району Харківської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , засудженого за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Вищевказаною ухвалою в задоволенні подання органу пробації про приведення вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 у відповідність до Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» відмовлено.

Місцевий суд судове рішення мотивував тим, що наразі санкція ч. 1 ст. 185 КК України дійсно не передбачає такий вид покарання як позбавлення волі. Однак з системного аналізу положень ст. 74 КК України в сукупності з вимогами ст. 537 КПК України вбачається можливість приведення вироку суду у відповідність до Закону України 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» у частині призначеного покарання за умови фактичного відбування засудженим призначеного йому покарання. У свою чергу, ОСОБА_6 фактично не відбуває призначене йому судом покарання у виді 2 років позбавлення волі, оскільки він звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Отже, місцевий суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 74 КК України підстав для зниження призначеного засудженому покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону або пом`якшення призначеного покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нову: подання органу пробації задовольнити та привести вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 у відповідність до Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень». ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі ; за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вказує, що, згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленою санкцією нового закону. Наразі санкція ч. 1 ст. 185 КК України не передбачає такий вид покарання як позбавлення волі. Звертає увагу, що приведенню у відповідність до вимог нового закону підлягають як вироки, якими засудженим призначена реальна міра покарання, так і вироки, якими засуджені звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Як встановив місцевий суд, вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

03 вересня 2020 року з органу пробації до Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшло подання про приведення вищезазначеного вироку у відповідність до вимог Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» у частині призначеного покарання, оскільки цим Законом внесені зміни у ч. 1 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її обґрунтованою.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

За приписами ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Суд першої інстанції вказав на необхідність реального відбуття засудженим покарання як на підставу приведення вироку суду у відповідність до нового закону, проте таке твердження суперечить точному змісту положень ч. 3 ст. 74 КК України, яка не містить імперативної вимоги реального відбування засудженим призначеного покарання.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, в тому числі на осіб, які відбувають або відбули покарання, але мають судимість. Тобто поняття «осіб, які вчинили діяння» є більш широким ніж поняття «осіб, які відбувають покарання», на яке послався місцевий суд в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, приведенню у відповідність до вимог нового закону підлягають як вироки, якими засудженим призначена реальна міра покарання, так і вироки, якими засуджені звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Апеляційний суд не погоджується з позицією суду першої інстанції, який, відмовляючи в задоволенні подання органу пробації, дійшов хибного висновку про неможливість застосування щодо засудженого ОСОБА_6 положень ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Подання інспектора Бобровицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області задовольнити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі; за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4