Дата документу 23.07.2020 Справа № 335/4728/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4728/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1381/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, на утриманні непрацездатних осіб або малолітніх дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
7 вересня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2020 року, якою останньому продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 08 липня 2020 року до 05 вересня 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він необґрунтовано утримується під вартою з 08 березня 2019 року, судові засідання відкладаються у зв`язку з неявкою свідків, та проводяться лише з метою вирішення питання щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У задоволенні неодноразових клопотань його адвоката про зміну запобіжного заходу судом відмовлено.
Також апелянт зазначив про те, що він має місце проживання свою квартиру, і тому, на його думку, може знаходитись під домашнім арештом, що також дозволить йому знайти свідків, які підтвердять його невинуватість.

Згідно з ухвалою суду, 08 липня 2020 року під час судового розгляду кримінального провадження головуючий у відповідності з вимогами ст.331 КПК України поставив на розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що на даний час не зменшилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою.
Потерпілий та його захисник в судовому засіданні підтримали думку прокурора.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор ОСОБА_10 у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора, потерпілого, його представника та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку особливо тяжкого кримінального правопорушення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло. Інша особа - учасник правопорушення є невстановленою в ході досудового розслідування. Потерпілий та його представник під час судового засідання підтримали думку прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заїзду у вигляді домашнього арешту. У обвинуваченого ОСОБА_6 міцні соціальні зв`язки відсутні, він ніде не працює.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на фактичні обставини та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання та відомості про особу обвинуваченого, в т.ч. наявність в нього не знятої та непогашеної судимості за умисний корисливий тяжкий злочин.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Обставини, на які посилається апелянт - про наявність у нього свого житла, не зменшує наявних ризиків, зокрема ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілого та свідків у провадженні, переховування від суду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що, знаходячись під вартою, він позбавлений можливості знайти свідків своєї невинуватості, є непереконливими, з огляду і на те, що він має захисника, не позбавлений можливості заявляти будь-які клопотання, в т.ч. і про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку ст.333 КПК України.

Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 08 липня 2020 року до 05 вересня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4