В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000051 від 01.01.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Києва,громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема, в останнє, 23.02.2018 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 наведеного Кодексу з іспитовим строком на 3 роки, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2019, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 08.10.2019, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням за цим судовим рішенням, кожного окремо,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 01.01.2015 приблизно о 08:30 годині ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна вступили у попередню злочинну змову між собою та з цією метою підійшли до території недобудованого будинку АДРЕСА_3 , який охороняється.
Надалі, здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, незаконно повз охорону проникли на територію вищевказаного будівельного майданчику.
В подальшому ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 знаючи, де зберігається сантехнічне обладнання, яке вони збиралися таємно викрасти, оскільки останні не офіційно працювали на посаді монтажників на даному будівництві, за допомогою заздалегідь підготовлених предметів, а саме: металевої фомки, молотка, стамески та двох викруток, шляхом пошкодження вхідних дверей, незаконно проникли до вищевказаного недобудованого будинку.
Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 піднялися на третій поверх, де розташовані складські приміщення та впевнившись в тому, що за їх злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою заздалегідь приготовлених предметів шляхом пошкодження замків вхідних дверей, незаконно проникли до складських приміщень, звідки таємно викрали сантехнічне обладнання, яке належить ОСОБА_10 , а саме: монтажні гільзи «Rautitan» для запресовки - 20 в кількості 774 штук, загальною закупівельною вартістю 7476,84 гривень; з`єднання різьбове 3/4 «Rautitan» для трубок 15x1,0 в кількості 150 штук, загальною закупівельною вартістю 13270,5 гривень; крани кулькові для води В31 (Італія) «Еvolution F.I.V.» в кількості 24 штук, загальною закупівельною вартістю 2106 гривень, а всього на загальну суму 22853,34 гривень.
Однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виконавши усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, з місця скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим зникнути не змогли, оскільки їх злочинні дії були помічені охороною даного будівництва та з викраденим майном вони були затримані охороною.

Вказаних висновків Суд дійшов з урахуванням пояснень обвинувачених, які будучи допитаними в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнали повністю, надали покази, у яких підтвердили обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Так, кожен з обвинувачених указав, що дійсно за наведеного алгоритму дій ними було учинено дану крадіжку.
Останні виразили готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просили Суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цих діянь, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позицій.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що сторони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують їх особи, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі№ 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинувачених, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Замахом на кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 15 КК, є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч. 2 ст. 15 КК).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.
У цій ситуації, Суд зауважує, що доступ до будинку АДРЕСА_3 , у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб заборонений, сам об`єкт мав відповідну охорону, яку обвинуваченим вдалося оминути.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинувачених відповідають зазначеним критеріям.
Адже вони розуміли, що доступ до даного об`єкту суттєво ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там вони не мають.
Таким чином Суд уважає установленим факт того, що, в цьому випадку, мало місце проникнення за допомогою заздалегідь підготовлених предметів, а саме: металевої фомки, молотка, стамески та двох викруток, шляхом пошкодження вхідних дверей до сховища - «складських приміщень».
Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів окреслених ОП ККС ВС у справі № 420/1667/18 (постанова від 25.11.2019) та ККС ВС у справі № 335/6360/15-к (постанова від 16.01.2020).
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою, групою осіб, поєднану з проникненням в сховище, вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел довести до завершення не зміг з причин, що не залежали від його волі.
Дії ОСОБА_7 . Суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою, групою осіб, поєднану з проникненням в сховище, вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел довести до завершення не зміг з причин, що не залежали від його волі.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання кожного з них є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).
Обвинувачені висловили щирий жаль з приводу учинених ними дій та осуд своєї поведінки.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебуває, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий у розрізі ст. 89 КК, з середньою освітою, не працюючий, не одружений), наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останніми, у т.ч неповнолітньої доньки, що свідчить про те, що оточуюча їх обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції статті 185 КК України, у виді позбавлення волі, зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , то Суд враховує, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебуває, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, з середньою освітою, не працюючий, не одружений), наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, у т.ч неповнолітньої доньки, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції статті 185 КК України, у виді позбавлення волі, із визначенням остаточного покарання, у порядку ст. 70 КК, адже він 23.02.2018 Шевченківським районним судом м. Києва визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 наведеного Кодексу з іспитовим строком на 3 роки, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2019 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням за цим судовим рішенням.
Йому ( ОСОБА_7 ) ж у строк відбування покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК, слід зарахувати також термін відбутого в частині покарання за вироком від 23.02.2018 Шевченківського районного суду м. Києва у порядку ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, так як це кримінальне правопорушення було вчинено ним 01.01.2015, а Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) таким чином, що якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

При цьому, Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень.

Адже, дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_10 до кожного з обвинувачених про відшкодування матеріальної шкоди, Суд виходить з наступного.
Цивільний позов позивачем заявлено на суму 211 921, 45 грн., який обумовлено тим, що цивільні відповідачі/обвинувачені 01.01.2015 шляхом пошкодження замків вхідних дверей проникли до будинку, звідки таємно викрали сантехнічне обладнання, що належить йому.
Цивільні відповідачі та їх представники указали, що відповідно до пред`явленого обвинувачення їм висунуто тільки обвинувачення у замаху на викрадення майна цивільного позивача на суму 22 853, 34 грн., а згідно постанови слідчого про визнання майна речовим доказом останнє повернуто потерпілому.

Відповідно, Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій ситуації, установлено, що судом визнано доведеним, що обвинувачені учинили закінчений замах таємного викрадення сантехнічного обладнання, яке належить ОСОБА_10 , а саме: монтажні гільзи «Rautitan» для запресовки - 20 в кількості 774 штук, загальною закупівельною вартістю 7476,84 гривень; з`єднання різьбове 3/4 «Rautitan» для трубок 15x1,0 в кількості 150 штук, загальною закупівельною вартістю 13270,5 гривень; крани кулькові для води В31 (Італія) «Еvolution F.I.V.» в кількості 24 штук, загальною закупівельною вартістю 2106 гривень, а всього на загальну суму 22853,34 гривень.
Наведеним майном обвинувачені не встигли розпорядитися на власний розсуд та останнє (майно) було повернуто потерпілому, як речовий доказ, відповідно по постанови слідчого.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України, зокрема, шляхом повернення потерпілому монтажні гільзи «Rautitan» для запресовки - в кількості 774 штук, загальною закупівельною вартістю 7476,84 гривень; з`єднання різьбове 3/4 «Rautitan» для трубок 15x1,0 в кількості 150 штук, загальною закупівельною вартістю 13270,5 гривень; крани кулькові для води В31 (Італія) «Еvolution F.I.V.» в кількості 24 штук, загальною закупівельною вартістю 2106 гривень, а всього на загальну суму 22 853,34 гривень.
Тим самим, у цій ситуації даний позов на суму 22 853, 34 грн. задоволено бути не може, так як не установлено факту завдання реального збитку, у розрізі указаних обставин.
Щодо позовних вимог позивача, які не охоплюються указаною сумою (22 853, 34 грн.), то слід відмітити, що згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

Із пред`явленого обвинувачення та визнаного судом дводенним не випливає факт крадіжки обвинуваченим іншого (певного) майна потерпілого на суму 211 921, 45 грн., а тому Суд відхиляє позов в цій частині з роз`ясненням потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з дня початку строку відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2018
за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відмовити з роз`ясненням потерпілому можливості вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Речові докази: монтажні гільзи «Rautitan» для запресовки - в кількості 774 штук, з`єднання різьбове 3/4 «Rautitan» для трубок 15x1,0 в кількості 150 штук, крани кулькові для води В31 (Італія) «Еvolution F.I.V.». передані на зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити у його володінні; частину циліндрового механізму замка, металеву хомку, рюкзак чорного кольору, розкладний ніж, стамеску, молоток, дві викрутки, матерчату сумку чорного кольору, матерчаті печатки, ліхтарик, маркер чорного кольору, - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я О. Бірса