ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-3/11 Номер провадження 11-кп/814/652/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Менська виправна колонія № 91», провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_8 , про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.
Визнано поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа ОСОБА_8 до примусового виконання по кримінальній справі № 1-3/2011 стосовно засудженого ОСОБА_7 .
Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа по справі № 1-3/2011 стосовно засудженого ОСОБА_7 , який був виданий Пирятинським районним судом Полтавської області 20 грудня 2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_7 на користь стягувача ОСОБА_8 97 353 гривні 17 копійок.
Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що ОСОБА_7 з весни 2014 року по серпень 2019 року перебував у розшуку, що унеможливлювало стягнення з останнього коштів на користь заявника за вироком суду. ОСОБА_8 зверталася до державної виконавчої служби ще у 2013 році, тоді їй повідомили, що останні не зможуть виконати виконавчий лист, оскільки місцезнаходження боржника невідоме. Отже, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Вважає рішення суду незаконним, оскільки відповідно до документів державної виконавчої служби стягнення коштів з ОСОБА_7 відбувалося з пенсійних виплат до 2013 року та зупинилися у зв`язку з закінченням строку виконання виконавчого листа.

Також зазначає, що під час його перебування у розшуку ніде не переховувався, а перебував за місцем свого проживання, що можуть підтвердити свідки.

Отже, вважає, що ОСОБА_8 у визначений законом строк не пред`явила виконавчий лист до виконання, тому у її заяві слід відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого.

Вважає, що виконавче провадження було закінчене із поверненням виконавчого листа суду законно на підставі ухвали Верховного суду України від 06.09.2009 року, якою був скасований вирок Пирятинського районного суду від 14.09.2007 року.

Також вказує на те, що ОСОБА_7 24.04.2013 року, в день оголошення вироку знаходився на стаціонарному лікуванні у Лубенській міській лікарні та після того, як дізнався про зміст вироку від адвоката по телефону, негайно втік з лікарні і у подальшому тривалий час переховувався від відбування призначеного покарання.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 18.01.2013), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом 1 року, якщо інше не передбачено законом.

Як передбачено ч. 2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», строк виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Пирятинського районного суду від 20.03.2012 року за ч.1 ст.ст.119, ч.2 ст.162 із застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до п «б» ст.1 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 року звільнений від призначеного покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 по 13000 грн кожному.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 24.04.2013, який був залишений без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.04.2014, вирок місцевого суду був скасований, а ОСОБА_7 визнаний винуватим та за засуджений за ч.1 ст.115, ч.2 ст.162 із застосуванням ч.1 ст.70 КК України 9 років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 по 97353,17 грн кожному.

Засуджений ОСОБА_7 на оголошення вироку Апеляційного суду Полтавської області не з`явився і у подальшому переховувався від органів досудового розслідування, на підставі чого був оголошений у розшук 28.04.2014.

Як встановлено судом першої інстанції і не оспорюється учасниками, потерпіла ОСОБА_8 зверталася до працівників виконавчої служби у 2013 році, які вказали їй на можливість звернення рішення суду до виконання лише після встановлення місцезнаходження засудженого.

15.08.2019 ОСОБА_7 був затриманий та поміщений в ІТТ ГУ НП в Полтавській області.

Тобто, з моменту набрання вироку Апеляційного суду Полтавської області законної сили 24.04.2013 і до 15.08.2019 засуджений перебував у розшуку, що унеможливлювало виконання вказаного рішення.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявницею ОСОБА_8 доведена поважність причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4