ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/841/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/4381/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, матеріали провадження №11кп/818/841/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.03.2002 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 01.09.2003 року Лисичанським районним судом Луганської області за ст.198 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 16.03.2007 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 27.02.2008 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки позбавлення волі. 08.12.2010 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 2 місяці;

- 30.11.2016 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 30.01.2017 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 3 роки 1 місяць позбавлення вол;

- 06.03.2017 року Лисичанським районним судом Луганської області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

початок строку: 06 березня 2017 року, кінець строку: 06 березня 2021 року.

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд мотивував своє рішення тим, що дані особової справи засудженого, які відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, характеристика засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя час відбуття покарання, свідчать про відсутність даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд прийшов до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Зазначив, що за весь період відбування покарання він не має стягнень та має три заохочення, приймає участь в організації «Духовне відродження», отримав кваліфікацію зварювальника. Наголосив, що він має на утриманні сина, який потребує догляду, а також сестру, яка також потребує його підтримки. Указав, що за час відбування покарання його стан здоров`я погіршився. Просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше сім рази судимий, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став та в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, знову вчинив ряд умисних злочинів, за які його було засуджено вироком Лисичанського районного суду Луганської області від 06 березня 2017 року.

Зазначене свідчить про те, що засуджений вже неодноразово звільнявся від відбування покарання, однак не виконував покладених на нього обов`язків та продовжував свою злочинну діяльність, що свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки засудженого, підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та неможливість його виправлення при звільненні від відбування покарання.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27, характеризувався посередньо, стягувань та заохочень не мав та до праці не залучався.

З 21 квітня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100»

Згідно характеристики від 13 серпня 2020 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не мав, має три заохочення, до промислової зони установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою, до яких ставиться безвідповідально, оскільки не вбачає в них суспільної необхідності. Приймає участь у програмі диференційованого впливу «Духовне відродження», однак до програми ставиться без зацікавленості.

Крім того, рішеннями комісій державної установи «Темнівська виправна колонія №100»:

- від 11.07.2018 року відмовлено в застосуванні щодо ОСОБА_7 ст.ст.100, 101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення;

- від 13.03.2019 року відмовлено в застосуванні щодо ОСОБА_7 ст.82 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення;

- від 20.11.2019 року відмовлено в застосуванні щодо ОСОБА_7 ст.81 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів своє виправлення.

Посилання засудженого на наявність в нього малолітньої дитини та сестри, які потребують його допомоги, самі по собі та за наявності вищенаведених обставин, не свідчить про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: