Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6088/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09.12.2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено ОСОБА_7 у поновленні строку на оскарження постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 року. Заяву про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 року, повернуто заявнику.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що з матеріалів заяви видно, що досудове слідство у порушеній кримінальній справі, в межах якої подано заяву закінчено та Корольовським районним судом м. Житомира 18.02.2014 року по справі прийнято остаточне рішення, а саме вирок.

Крім того, слідчим суддею вказано, що після закінчення досудового слідства підстави для прийняття судом до розгляду заяви ОСОБА_7 на постанову про порушення кримінальної справи відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати а справу направити до суду першої інстанції для розгляду. Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_1 не є суддею кримінальної палати та не має повноважень розглядати його заяву про скасування постанови про порушення кримінальної справи, оскільки такими повноваженнями наділені лише судді кримінальної палати.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора про законність та обгрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів провадження вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, у відповідності до матеріалів судового провадження №296/6088/20, ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з заявою про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04 червня 2008 року, якою в порядку ст.ст.94, 97, 98, 101, 111-113 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. (чинного на той час), порушено кримінальну справу за фактом заволодіння бюджетними коштами у великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, службовими особами фермерських господарств «Нива», «Нона» та «Пантера» за ознаками складу злочинів, передбачених ч.4 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України.

Тобто, ОСОБА_8 , звертаючись 17.07.2020 із заявою до суду, фактично оскаржує рішення слідчого про порушення кримінальної справи постановлене в порядку Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. Процесуальна можливість оскарження такого рішення слідчого, за нормами КПК України від 1960 була передбачена ст. 236-7 цього кодексу.

За результатами проведеного досудового слідства за фактом порушеної кримінальної справи, в межах якої і було винесено оскаржувану постанову про порушення кримінальної справи від 04 червня 2008 року, органом досудового слідства було скеровано відповідний обвинувальний висновок до Корольовського районного суду м.Житомира, вироком якого від 18.02.2014 ОСОБА_7 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.1 ст.258, ч.3 ст.358 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2014 вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 18.02.2014 було змінено лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме застосовано вимоги ст.ст.75, 76 КК України. Зазначені вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду набрали законної сили.

Разом з цим, у відповідності до ч.2 Розділ X Прикінцевих положень КПК України від 13.04.2012 року № 4651-V, з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: 1) Кримінально-процесуальний кодекс України із змінами (в редакції 1960 року); 2) Закон Української РСР «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР».

При цьому, «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI не передбачають можливість вирішення за правилами КПК України від 1960, скарг на процесуальні рішення органу досудового слідства постановлених в кримінальній справі, за результатами судового розгляду якої судове рішення, не тільки набуло законної сили, а як, в даному випадку, і приведено до виконання.

Таким чином, скарга ОСОБА_7 про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 повинна вирішуватись виключно в порядку Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI, а саме, відповідним слідчим суддею суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на досудовому слідстві.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно ж до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, у пунктах 1-11 ч.1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Зазначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за №807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Із змісту скарги ОСОБА_8 поданої до суду першої інстанції вбачається, що останнім оскаржується рішення у формі постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 року, яке не входить до переліку рішень, визначених ч.1 статті 303 ПК України, які можуть бути оскаржені лише під час досудового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст.ст.303, 304 КПК України, є законним і обґрунтованим, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 09.12.2020 року, якою відмовлено ОСОБА_7 у поновленні терміну на оскарження постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 року - без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді :