ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/494/21 Справа № 216/5539/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

(приймають участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001403 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2021 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають його дружина та діти.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення він не вчиняв, вину його не доведено.
Зазначає, що потерпілий також просив застосувати до нього домашній арешт, однак після цього до суду не з`являється.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що потерпілий до суду першої інстанції для його повторного допиту не з`являється, однак просив застосувати до обвинувачених домашній арешт.
Також свідки, які були допитані в судовому засіданні, не дали проти них жодних показів.
Стверджує, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення він не вчиняв.
Вказує на те, що перешкоджати кримінальному провадженню та незаконно впливати на потерпілого, свідків він не має наміру.
Зазначає, що в нього є місце проживання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що станом на 02.12.2020 року, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України не змінилась та вони продовжують існувати, також враховано особистість обвинувачених, а саме, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожен окремо), у зареєстрованому шлюбі не перебувають, відповідно до офіційних документів малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не мають, офіційно не працевлаштовані і до арешту взагалі ніде офіційно не працювали, місця реєстрації не мають, обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг обвинувачених не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0001403 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження ухвалами слідчого судді обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 02.12.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на цей час не зменшились та продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, окрім того обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштовані, місця реєстрації не мають.
При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано враховано тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , одне з яких є особливо тяжким злочином, за яке передбачено максимальне покарання у виді 12 років позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду щодо наявності ризиків, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг обвинувачених про незаконність та необгрунтованість ухвали суду колегія суддів вважає безпідставними.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Також, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, поєднаних із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування
Доводи обвинувачених про те, що інкриміновані їм кримінальні правопорушення вони не вчиняли, а також, що свідки, які були допитані в судовому засіданні, не дали проти них жодних показів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Посилання обвинувачених на те, що потерпілий просив застосувати до них домашній арешт, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він має постійне місце проживання не може бути взято до уваги, оскільки не підтверджується матеріалами провадження.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4