печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001625, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту на майно

ВСТАНОВИВ:
Прокурор першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0001625 від 21.10.2019 за ч. 2 ст. 364 КК України, а саме квартири за адресами:

- АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000);

- АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з метою заборони ОСОБА_4 , або особам, які будуть діяти від його імені (за його дорученням) відчужувати, розпоряджатися вищевказаними об`єктами нерухомості, а також заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (окрім дій пов`язаних з виконанням даної ухвали) стосовно вищезазначених об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що Третім відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001625 від 21.10.2019 за ч. 2 ст. 364 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що службові особи Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими службовими особами Міністерства юстиції України, умисно, протиправно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, шляхом використання службового становища всупереч інтересам служби, незаконно внесли зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно попередніх власників 11 об`єктів нерухомості квартир АДРЕСА_12 , на праві приватної власності належних ОСОБА_5 , та в подальшому перереєстрували право власності на вказані квартири в інтересах третіх осіб, чим завдали тяжких наслідків потерпілому ОСОБА_5 .

Встановлено, що 25.05.2020 слідчим квартири за адресою АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, як майно, що було об`єктом кримінально протиправних дій та набуте ОСОБА_6 , а у подальшому ОСОБА_4 кримінально протиправним шляхом.

Наразі право власності на зазначені квартири зареєстровано за ОСОБА_4 , який процесуального статусу у провадженні не має, місцезнаходження останнього органу досудового розслідування невідоме.

Прокурор зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, виникла необхідність накласти арешт на перелічені квартири за адресою: АДРЕСА_13 , а також просив провести закрите судове засідання оскільки інформація під час проведення досудового розслідування є таємницею досудового розслідування.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Що стосується виклику в судове засідання підозрюваних, та власника майна, то суд вважає можливим застосувати положення ч. 2 ст. 172 КПК України, згідно яких клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши пояснення прокурора в обґрунтування доводів та вимог клопотання, вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст. 170 у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Прокурором у вищевказаному клопотанні ініційовано питання про арешт майна як такого, що відповідає критеріям, визначеним ст. 170, ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Між тим, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину ( п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене, органом досудового розслідування не доведено та при розгляді клопотання не встановлено достатніх доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдовували доцільність накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_12 .

При цьому, слідчий суддею враховувався той факт, що відповідно до додатків у клопотанні - інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.09.2020 вказано, що майно ухвалою Печерського районного суду від 03.08.2020 (справа 757/31301/20-ц) вже знаходиться під обтяженням, а відтак, слідчий суддя не вбачає підстав для повторного накладення цього арешту по тих взаємовідносинах, які вже вирішуються у цивільно-правовому полі, а відтак, відмовляє в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 167, 170, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1