Справа №591/2161/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/667/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року, про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, звільнення з-під варти,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- Захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, у зв`язку з її необґрунтованістю, та ухвалити нову ухвалу, якою вказане клопотання ОСОБА_6 задовольнити.

За змістом доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок Апеляційного суду від 15.12.2004 року набрав законної сили 22.03.2005 року і не був виконаний, оскільки міра запобіжного заходу обрана судом не до вступу вироку в законну силу, а безстроково. Тому, вважає, що оскільки ОСОБА_6 не ухилявся від виконання покарання і не перешкоджав процедурі його виконання, перебуваючи під вартою з 2003 року, нових злочинів не вчиняв, але внаслідок відсутності у вироку правової визначеності фактично позбавлений можливості відбування покарання. На даний час ОСОБА_6 відбув більше 16 років, тому на її думку, строк давності виконання закінчився і його можливо звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або ж довічне позбавлення волі замінити на позбавлення волі на певний строк.

- Засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд. При цьому, посилається на ст. 80 КК України та не погоджується з висновком суду про те, що якщо вирок суду набрав законної сили, то й виконується, а він відбуває покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року в задоволенні вищезазначеного клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що вимоги засудженого не ґрунтуються вимогами чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, доводи прокурора про залишення судового рішення без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст.94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вказані вимоги закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років.

Згідно з п.9 ч.3 ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим. Правовою підставою для його виконання є, зокрема, вирок - одна з процесуальних форм судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

В статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом , зокрема, a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року визнаний винний у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357 КК України і засуджений, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі. Запобіжний захід був залишений у виді тримання під вартою.

Ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2005 року вказаний вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_6 залишений без зміни.

Також встановлено, що 22 березня 2005 року вирок звернутий до виконання, у зв`язку з чим засуджений направлений на відбування покарання до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Хмельницької області.

На теперішній час засуджений тимчасово переведений до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» для розгляду скарг і клопотань поданих ним в порядку виконання вироку та з інших підстав.

Отже, вирок щодо засудженого ОСОБА_6 набрав законної сили, звернений до виконання з моменту набрання вироком чинності та виконується на теперішній час, строк давності обвинувального вироку щодо засудженого ОСОБА_6 не може бути застосований.

Відповідно до ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується лише щодо осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, до яких довічне позбавлення волі, як вид покарання, не відноситься.

За змістом ст.64 КК України, довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень та застосовується у випадках, спеціально передбачених законом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_6 був засуджений саме до довічного позбавлення волі.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 в Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.

Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року в Європейському Суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований у рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання.

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, в Україні не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Частиною 1 ст.87 КК України передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

За наведеною нормою правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування, може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та звільнення з-під варти, оскільки доводи засудженого та захсиника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим наявності підстав для його звільнення, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4