АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/78/21
Провадження №1-кп/491/35/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 рокум.Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області у складі головуючого у справі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , вивчивши в порядку спрощеного провадження, в залі суду в місті Ананьїв Одеської області, без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000031, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.335 КК України, громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кохівка Ананьївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає в с.Кохівка Ананьївського району Одеської області, паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданий 13 грудня 2018 року органом №5123 (Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого,

-захисник обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

-прокурори у кримінальному провадженні: прокурори Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Ананьївського районного суду Одеської області з Котовської місцевої прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000031, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.335 КК України, громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу за вказаним обвинувальним актом передано на розгляд судді Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .

Матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000031, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2020 року, містили, передбачене ч.ч.1, 3 ст.302 КПК України, клопотання прокурора про здійснення розгляду обвинувального акту щодо кримінального проступку в спрощеному провадженні.

Ухвалою суду від 2 лютого 2021 року зазначене клопотання прокурора задоволено та прийнято рішення про здійснення розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження, а саме вивчення його та доданих до нього матеріалів протягом п`яти днів з дня їх надходження до суду і ухвалення вироку.

У відповідності до частини 4 статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивченням обвинувального акту встановлено, що під час дізнання було з`ясовано, що 22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , будучи призовником та перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» від 16 січня 2020 року №13/2020, пройшов призовну комісію, яка на підставі медичного огляду, моральних та професійних здібностей призовника ОСОБА_3 , прийняла рішення, визнавши ОСОБА_3 придатним для проходження військової служби. Призовник ОСОБА_3 був зарахований до команди № НОМЕР_3 , про що отримав повістку 4 листопада 2020 року про явку на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення до військ на 2 грудня 2020 року, та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.335 КК України за ухилення від призову на строкову військову службу. Не маючи права на відстрочку та звільнення від призову на строкову військову службу, передбаченого ст.ст.17, 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в порушення вимог ст.ст.1, 2, 15 вказаного Закону та ст.65 Конституції України, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не зважаючи на свою обізнаність про військовий обов`язок, 2 грудня 2020 року призовник ОСОБА_3 , знаючи про рішення призовної комісії про визнання його придатним до проходження військової служби, призову на військову службу, та строк явки для відправки до військової частини, без поважних причин, бажаючи ухилитися від призову на строкову військову службу, умисно не з`явився за викликом на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення до військ для проходження строкової військової служби.

За наведених обставин стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.335 КК України, а саме ухиленні від призову на строкову військову службу.

У відповідності до частини 2 статті 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Органом досудового розслідування встановлено наступні обставини, які підтверджують обставини встановлені судом.

Так, під час досудового розслідування встановлено, що 22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , будучи призовником та перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2020 році» від 16 січня 2020 року №13/2020, пройшов призовну комісію, яка на підставі медичного огляду, моральних та професійних здібностей призовника ОСОБА_3 , прийняла рішення, визнавши ОСОБА_3 придатним для проходження військової служби. Призовник ОСОБА_3 був зарахований до команди № НОМЕР_3 , про що отримав повістку 4 листопада 2020 року про явку на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення до військ на 2 грудня 2020 року, та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.335 КК України за ухилення від призову на строкову військову службу. Не маючи права на відстрочку та звільнення від призову на строкову військову службу, передбаченого ст.ст.17, 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в порушення вимог ст.ст.1, 2, 15 вказаного Закону та ст.65 Конституції України, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не зважаючи на свою обізнаність про військовий обов`язок, 2 грудня 2020 року призовник ОСОБА_3 , знаючи про рішення призовної комісії про визнання його придатним до проходження військової служби, призову на військову службу, та строк явки для відправки до військової частини, без поважних причин, бажаючи ухилитися від призову на строкову військову службу, умисно не з`явився за викликом на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення до військ для проходження строкової військової служби.

Як вбачається, з заяви ОСОБА_3 , складеної в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, висловлює згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, повідомляє про ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та висловлює згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

У кримінальному провадженні, у зв`язку з характером вчиненого кримінального правопорушення, потерпілий відсутній.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, що під час вивчення обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.335 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов вивчивши обвинувальний акт в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 є кримінальним проступком.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття (п.1 ч.1 ст.66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

Частиною 1 статті 69-1 КК України визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6-2 Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив судам, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей про те, що кримінальними правопорушеннями, вчиненими ОСОБА_3 , заподіяно збитки або шкоду.

Враховуючи викладене, положення ч.1 ст.69-1 КК України, покарання яке буде призначене ОСОБА_3 має не перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією статті 335 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років.

Застосування до особи будь-яких інших видів покарань до винної особи статтею 335 КК України не передбачено.

Частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Проте, в даному випадку не вбачається підстав для застосування положень статті 69 КК України та переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, оскільки існує лише одна обставина, яка пом`якшує покарання.

Частинами 1 та 2 статті 61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Відповідно до частини 3 статті 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є повнолітньою особою чоловічої статі, яка не досягла пенсійного віку, та не є військовослужбовцем строкової служби або особою з інвалідністю першої і другої групи.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, з урахуванням обставин справи суд вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім ОСОБА_3 за вчинення кримінального проступку, передбаченого статтею 335 КК України, має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі.

При цьому, частиною 1 статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до примітки до статті 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3-369, 369-2, 369-3 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 не є корупційним.

Як зазначалося, діяння вчинене ОСОБА_3 , відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є членом багатодітної родини.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання та є достатні підстави для застосування положень ст.75 КК України.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

З урахуванням викладеного, покарання яке має бути призначено ОСОБА_3 , враховуючи тяжкість злочинів, особу винного та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1, 3 ст.76 КК України.

Частиною 4 статті 76 КК України, визначено, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час дізнання та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні відсутні речові докази.

Цивільний позов прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.366-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого статтею 335 КК України, тобто в ухиленні від призову на строкову військову службу.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.335 КК України, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом одного року випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 2 лютого 2021 року.

У відповідності до положень ч.1 ст.163 КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Цивільний позов прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддяОСОБА_1