ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/677/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/641/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: звільнення від відбування
покарання за хворобою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року про відмову в звільненні від подальшого відбування покарання за хворобою щодо:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 16.07.2013 року Апеляційним судом АР Крим за ч.3 ст.187, ч.3 ст.185, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 16 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Початок строку: 02.11.2012 року, кінець строку: 19.02.2028 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою. В обґрунтування свого висновку судом указано, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 61 від 26.02.2020р. засудженому ОСОБА_8 встановлено діагноз: РРТБ (22.08.2019) верхніх часток легень (вогнищевий) Дестр -МБТ + М-МГ+РИФ + К+ Резист + (HREZ) Резист ІІ +( KmCmLFxPtCFz) Кат 4 (НЛ РРТБ. ПЛ 09.10.19) Ког 3 (19). Cr головки пеніса Рт3N0M0 ст. ІІІ, к.г. ІІІ, Стан після хірургічного лікування (11.03.2017р.) (електрокоагуляція пеніса з пухлиною на рівні середньої третини). Відомості щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_8 , викладені у висновку за результатами лікарсько-консультативної комісії та надані у судовому засіданні лікарем, не дають підстав для прийняття рішення про звільнення його від відбування покарання, оскільки судом встановлено, що хвороби, якими він хворіє, не включені до відповідного Переліку захворювань, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції та Міністерства Охорони Здоров`я від 15.08.2014р. №1348/5/572, стан засудженого задовільний, проходить лікування в установі, яке буде продовжено і в подальшому.
Крім того, матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів, в тому числі і тяжких. Згідно характеристики на засудженого, за час відбування покарання він характеризується посередньо, допустив п`ять порушень режиму відбування покарання, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, проте характеризують особу засудженого. До установи прибув 17.08.2019р., ані стягнень, ані заохочень не має. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не працевлаштований.
На підставі викладено, суд першої інстанції дійшов висновку, що хвороби засудженого ОСОБА_8 , не перешкоджають подальшому відбуванню покарання в місцях позбавлення волі, а тому підстави для його звільнення від відбування покарання за хворобою, відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів указує, що відповідно до Переліку захворювань, затвердженого спільним Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та МОЗ від 18.01.2000 року №3/6 тяжкими хворобами, наявність яких є підставою для звільнення засуджених від відбування покарання є туберкульоз, інфекція вірусу імунодефіциту та злоякісні новоутворення. Апелянт зазначає, що відповідно до медичного висновку він є інвалідом III групи, у нього прогресує СНІД, лікування, яке він отримує, не є інтенсивним та не сприяє покращенню його стану здоров`я. Зауважує, що судом надано неправильну оцінку його характеристиці, оскільки всі стягнення, які ним було отримано погашені у встановленому порядку, він дотримується режиму відбування покарання, характеризується посередньо, що, на його думку, дає підстави для звільнення його від подальшого відбування покарання за хворобою.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його звільнення від відбування покарання за хворобою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ,які підтримали апеляційні вимоги засудженого, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу про звільнення засудженого від покарання у зв`язку із хворобою, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, а ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до наступного.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про наявність підстав для його звільнення від подальшого відбування за хворобою, то вони не ґрунтуються на вимогах закону і не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно із ч.2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від подальшого відбування покарання. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Пункти 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.1973 р., містять роз`яснення про те, що факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відомості щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_8 , викладені у висновку лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні №61 від 26.02.2020 року, та надані лікарем у судовому засіданні, вбачається, що хвороби, якими хворіє засуджений ОСОБА_8 , не підпадають під «перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою» (Перелік), затверджений Наказом Міністерства Юстиції та Міністерства Охорони Здоров`я від 15.08.2014 року № 1348/5/572.
Тому твердження апелянта про те, що він має діагноз, який віднесено до тяжких хвороб, що вказані в Переліку захворювань, затвердженого спільним Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та МОЗ від 18.01.2000 року №3/6, а отже він підлягає звільненню від відбування покарання за хворобою, слід визнати безпідставними, оскільки зазначений апелянтом Перелік втратив чинність саме на підставі Наказу Міністерства Юстиції та Міністерства Охорони Здоров`я від 15.08.2014 року № 1348/5/572, яким затверджено новий Перелік захворювань, яким не передбачено діагноз, наявний у ОСОБА_8 , як захворювання, за якого особа підлягає звільненню від відбування покарання за хворобою.
Крім того, під час перевірки матеріалів провадження апеляційною інстанцією не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_8 .. Дані про те, що ХСТЛ №61 позбавлена можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаних у висновку захворювань, медичне лікування ОСОБА_8 , відсутні.
Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може мати місце лише у зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28.03.2006р. у справі «Мельник проти України», №72286/01, пункти 104 - 106). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11.07.2006р. у справі «Рівьєр проти Франції», №33834/03, пункт 62).
Отже, в розумінні ст.3 Конвенції засудженим в апеляційній скарзі не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_8 ..
Дослідивши матеріали провадження, та враховуючи те, що для звільнення особи від відбування покарання за хворобою відповідно до положень ч.2 ст.84 КК України суд також має враховати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів, зокрема й тяжких, за весь час відбування покарання він характеризується посередньо, за час перебування у попередніх місцях позбавлення волі допустив п`ять порушень режиму відбування покарання, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, проте характеризують особу засудженого. До установи прибув 17.08.2019р., ані стягнень, ані заохочень не має. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не працевлаштований.
Зважаючи на те, що поведінка засудженого та ставлення до праці не є сумлінними, ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисних тяжких та особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, у 2005 році він умовно-достроково звільнявся від відбування покарання, у 2010 році звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але це не сприяло його виправленню, він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, за час відбування покарання свого виправлення не довів, а тому доводи апелянта про те, що судом надано неправильну оцінку даним, що характеризують його особу, та наявність підстав для звільнення від відбування покарання за хворобою, колегія суддів вважає безпідставними
Апеляційний суд зауважує, що захворювання, на які хворіє ОСОБА_8 , не є такими, що підпадають по дію Перелікузахворювань, які перешкоджають подальшому відбуванню покарання в місцях позбавлення волі, а тому підстави для його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, відсутні.
Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання відносно засудженого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання за хворобою залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4