УХВАЛА
18.12.2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,
ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_2 , в якій вона просить: постановити ухвалу, якою визнати бездіяльність Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 протиправною та зобов`язати уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості із заяви від 08.12.2020 року за № 68379-20вх про кримінальне правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України - перевищення влади та службових повноважень - умисне вчинення працівниками правоохоронного органу дій - заступником начальника управління - начальником відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , виконувачами обов`язків начальника відділу Одеської обласної прокуратури прокурором ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000884 від 13.11.2020, які ображають особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування, та розпочати досудове розслідування, надати Витяг з Єдиного Реєстру досудових розслідувань.
Розглянувши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено наступне.
08.12.2020 року ОСОБА_2 звернулась до прокуратури Одеської області з заявою про кримінальне правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України - перевищення влади та службових повноважень - умисне вчинення працівниками правоохоронного органу дій - заступником начальника управління - начальником відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , виконувачами обов`язків начальника відділу Одеської обласної прокуратури прокурором ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000884 від 13.11.2020, які ображають особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування.
Оскільки відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, ОСОБА_2 оскаржила дії прокуратури до суду.
Частиною 4 статті 216 КПК України визначено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, в тому числі, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань» державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування: злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Таким чином, досудове розслідування злочинів, вчинених працівниками прокуратури за приписами чинного законодавства України здійснюється ДБР, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України категорія кримінальної справи належить до юрисдикції слідчих ДБР, то й повноваження цих слідчих поширюється на місце вчинення злочину, яке територіально знаходиться у Приморському районі м. Одеси.
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме - законності, що регламентована ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.
Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).
Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 05.04.2013 № 223-538/0/4-13, згідно якого судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.
З 20 листопада 2019 р. прокуратура припинила функцію досудового розслідування, однак продовжила здійснювати процесуальне керівництво, тобто організацію і координацію досудового слідства. При цьому приписами п. 1 «Перехідних положеннь» КПК України визначено, що до створення Державного бюро розслідувань повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі прокуратури, а після початку його роботи мають завершити розслідування у визначений строк або вирішити питання про доручення його здійснення іншим органам досудового розслідування.
Тобто, оскільки прокуратура не є органом досудового розслідування, то визначення підсудності за її місцезнаходженням, не відповідає приписам КПК України про підсудність скарг, що подаються в порядку ст. 303 КПК України.
Враховуючи викладене, скаргу ОСОБА_2 мала подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, який має право розслідувати злочини, вчинені працівниками прокуратури.
Враховуючи викладене, зазначена скарга підлягає поверненню.
Слідчий суддя роз`яснює ОСОБА_2 , що відповідно до положень ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє її права на повторне звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись статтями 303, 304, 309 КПК України,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 щодо невнесення відомостей до ЄРДР, повернути скаржнику.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.
Слідчий суддя ОСОБА_1