ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№646/7627/19 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/2716/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 травня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого виконавцем робіт в ТОВ «Рать», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 10 000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

Як установив суд, ОСОБА_7 04 червня 2019 року, приблизно о 19 год., перебуваючи за кермом автомобілю «Ford Ка», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год. по вул.Плеханівській зі сторони вул.Молочної в сторону вул.Ганни в м.Харкові, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований в районі перехрестя вул.Плеханівської та пров.Аптекарського, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 та переходила проїжджу частину справа наліво по ходу руху автомобіля, якого водій міг завчасно виявити, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований автомобіль та не дав дороги пішоходу, чим грубо порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
За наслідком порушення п.18.1 ПДР України ОСОБА_7 здійснив наїзд автомобілем «Ford Ка» на пішохода ОСОБА_8 на пішохідному переході, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого лінійного міжвиросткового перелому великогомілкової кістки зліва без зсуву, перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки, перелому верхньої третини малогомілкової кістки без істотного зсуву.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/412-А/19 від 31.07.2019 року вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 7/1001 СЕ-19 від 23.10.2019 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Ford Ка» ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 посилається на м`якість призначеного обвинуваченому покарання та неправильне вирішення її цивільного позову. Указала, що ОСОБА_7 визнаючи вину, не визнав сам механізм ДТП, а саме що наїзд він здійснив на пішохідному переході. Зазначила, що діями обвинуваченого їй було спричинено тривалий розлад здоров`я, значну стійку втрату працездатності, заподіяно матеріальну шкоду, яка полягала в витратах на медичне обстеження, лікування, курс реабілітації та перебування у лікарні. Вважає необґрунтованою відмову суду в задоволенні її позову про відшкодування матеріальних витрат, оскільки нею було надано достатньо доказів на підтвердження заявленої суми, а саме фіскальні чеки. Також вважає необґрунтованим часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки її розмір не відповідає завданим стражданням, фізичної болі та отриманому каліцтву. Відзначила, що внаслідок ДТП вона отримала інвалідність 3 групи, частково втратила пам`ять, страждає на постійні головні болі, більше року не може працювати та жити повноцінним життям, оскільки потребує постійної сторонньої допомоги і вимушена жити разом із своїми батьками. Наголосила, що під час судового розгляду їй було проведено ще одну операцію, після якої триває довгострокова реабілітація. Просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами до 3 років та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині цивільного позову, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдану шкоду, визнавши останні дві обставини пом`якшуючими покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Суд також взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно якої, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливо та не становить високу небезпеку для суспільства, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим і підстав для застосування більш суворого покарання - не вбачає.

Що стосується цивільного позову на відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , то він був розглянутий судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.81, 76, 77 ЦПК України із наведенням переконливих мотивів, з якими позовні вимоги в цій частині він визнав необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами.

Однак, при визначенні розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належно не врахував, що моральна шкода потерпілій була заподіяна шляхом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення із спричиненням шкоди її здоров`ю, внаслідок якої остання була вимушена проходити тривале лікування та реабілітацію, що позбавило також потерпілу вести звичний спосіб життя протягом тривалого часу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, за можливе збільшити розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілій ОСОБА_8 моральної шкоди з 10 000 грн. до 40 000 грн.

За таких обставин вирок суду, на підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Збільшити розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 , з 10 000 грн. до 40 000 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: