ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9794/17 Номер провадження 11-кп/814/708/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2018 року про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції ) ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2018 року клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_8 , про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України задоволено.

Визначено, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року передбачена

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 8 років;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 9 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно засудженим до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Визначено строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Калуського районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року - 10 (десять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено обчислювати з 13 січня 2017 року. Зараховано в строк відбуття покарання час знаходження його під вартою з 21.07.2015р. по 12.01.2017р. включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала
Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити йому покарання нижче полови нижчої межі санкції ч.3 ст.15 ч.2 ст.307 , ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те , що судом першої інстанції допущено порушення правил призначення покарання за замах на вчинення злочину , що передбачені ст.ст.66,68,69 КК України.

Позиція учасників судового провадження в судовому засіданні
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити частково.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та припустився помилки.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

До вказаних правовідносин має бути застосована Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Згідно з ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_8 відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.

Як вбачається, з вироку Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 30 ч. 3 - 228.1 ч. 4 п. «а, г» КК РФ, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі та замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.

За дії, за які засуджено ОСОБА_6 , в Російській Федерації, передбачена відповідальність також законодавством України.

Частина 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України передбачає замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Частина 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України передбачає замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Стаття 307 ч. 2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Стаття 307 ч. 3 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

Колегія суддів вважає , що за наслідками розгляду клопотання суд прийшов до правильного висновку про його задоволення та правильно визначив, що дії засудженого повинні бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України. Вирок Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року відносно ОСОБА_6 , громадянина України, засудженого за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п. п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, 69 ч.3 КК Російської Федерації, має бути приведений у відповідність із законодавством України, та ОСОБА_6 слід вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Водночас , визначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.307 , ч.3 ст.15- ч.3 ст.307 КК України , суд припустився помилки.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Це ж правило застосовується , на переконання колегії суддів , і у разі приведення вироку іноземної держави до вимог законодавства України.

Отже , виходячи із цього правила засудженому ОСОБА_6 мало б бути визначено максимальне покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі , а за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Остаточне покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України має бути визначено за принципом , який застосований судом РФ , шляхом часткового складання покарань. Суд першої інстанції в даному випадку прийняв правильне рішення визначивши остаточне покарання за правилом , визначеним вироком суду РФ.

Колегія суддів не вправі відступити від правила складання покарань , яке було визначено судовим рішенням суду РФ.

Колегія суддів також вважає , що оскільки покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд правильно не застосував до ОСОБА_6 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене як ч. 2 так і ч.3 ст.307 КК України як обов`язкове додаткове покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність призначення покарання нижче від нижчої межі санкції статей 307 ч.2 , 307 ч.3 КК України , за правилами статті 69 КК України , колегія суддів звертає увагу на таке.

Судовими рішеннями судів РФ до засудженого ОСОБА_6 знову ж таки не було застосовано положення КК РФ , яка відповідає ст.69 КК України.

З огляду на наведене доводи апеляції засудженого в цій частині не можуть братись до уваги , оскільки в апеляційному порядку переглядається лише ухвала суду першої інстанції про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України , а не сам вирок іноземної держави.

Не ґрунтуються на законі також і доводи апеляції щодо процесуальних порушень допущених судом першої інстанції в частині розгляду клопотання без участі сторін , оскільки положеннями ч.1 ст.610 КПК передбачено обов`язкову участь лише прокурора.

З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку , що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню , а ухвала суду зміні в частині визначення строку покарання.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково;

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2018 року про приведення вироку суду іноземної держави щодо ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України змінити;

Визначити, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Калузького районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року передбачена:

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 6 років 8 місяців;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 8 років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно засудженим до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі;

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Калуського районного суду Калузької області від 13.01.2017 року з урахуванням апеляційної ухвали Калузького обласного суду від 11.04.2017 року - 10 (десять) років позбавлення волі без конфіскації майна;

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _______________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3