Ухвала
Іменем України
16 вересня 2020року

м. Київ
справа № 171/502/20
провадження № 51-4350ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2020 року,

встановив:

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК), засуджено за частиною 3 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_4 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати та вирішено питання щодо речових доказів.
Цим вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за таких обставин.

07 грудня 2017 року близько 00:10 ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та собою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, прийшли до будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 . Перебуваючи біля вищевказаного будинку, ОСОБА_4 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб зайшли на територію подвір`я та, поєднуючи свої дії з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заштовхали останнього всередину вищевказаного будинку, після чого умисно, із корисливих мотивів, відкрито викрали належні ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 9 000 грн та 750 доларів США, що становить 20 331,86 грн, чим завдали потерпілому майнової шкоди на загальну суму 29 331,86 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2020 року вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо засудженого залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну судових рішень та призначення його підзахисному покарання із застосуванням статті 75 КК. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при цьому вказує, що суди не врахували належним чином пом`якшуючі покарання обставини та всупереч вимогам закону не застосували статтю 75 КК.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не зважив на те, що його підзахисний активно сприяв розкриттю злочину, має родину, частково відшкодував потерпілому шкоду, а сам потерпілий просив суворо не карати винного.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оспорюються та не заперечуються.
Кримінальне провадження у суді першої інстанції здійснювалось у відповідності до частини 3 статті 349 КПК.

Доводи захисника щодо необхідності звільнення його підзахисного від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неспроможними.

Так, відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу винного, котрий раніше не судимий в силу статті 89 КК, має дружину та неповнолітню дитину.
Крім того судом, було враховано, що ОСОБА_4 не працює, не має міцних соціальних зв`язків та вчинив злочин щодо особи похилого віку.
Вказані обставини надали суду першої інстанції всі підстави для висновку про можливість призначити покарання, пов`язане із позбавленням волі, та визначити його розмір в межах санкції Закону про кримінальну відповідальність, однак не на максимальний строк, тобто саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого.
З обраним судом першої інстанції видом та визначеним строком покарання погодився і суд апеляційної інстанції зазначивши, що ОСОБА_4 у вчиненому розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, а призначене судом першої інстанції покарання є достатнім та відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного засудженому покарання у колегії суддів також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні

покарання враховувалися та оцінювалися всі обставини, на які покликається захисник у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Наведені ж у касаційній скарзі доводи захисника попри їх сукупність та зміст не спростовують правильності визначення судами першої та апеляційної інстанцій виду покарання в умовах ізоляції від суспільства.
Між тим, захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не вмотивував своє рішення, чим порушив вимоги статті 370 КПК.
Однак, такі доводи є безпідставними, оскільки апеляційний суд належним чином перевірив вимоги апеляційної скарги захисника, надав належні відповіді, а ухвала суду відповідає вимогам статті 370 КПК, є належним чином вмотивованою, а її зміст не вказує на допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Що стосується доводів захисника про можливість пом`якшення засудженому покарання шляхом застосування статті 75 КК та посилання на неврахування судом першої інстанції всіх пом`якшуючих покарання обставин то вони є безпідставними.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки вчинене ОСОБА_4 протиправне діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинено групою осіб, а потерпілий хоча і не наполягав на суворому покаранні, є особою похилого віку, який переніс фізичний біль у наслідок нанесення йому ударів.
Таким чином, призначення засудженому покарання в умовах ізоляції від суспільства є справедливим та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому слід також зазначити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відтак, обґрунтування вимог касаційної скарги захисника не містять таких доводів, які б викликали необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з наданих до неї копій судових рішень вбачається, що задоволенню вони не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3