Номер провадження: 11-кп/813/1670/20
Номер справи місцевого суду: 522/2146/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0002578, внесеному до ЄРДР 27.08.2016, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лощинівка, Ізмаїльського р-ну, Одеської обл., ромської національності, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 08.08.2020 включно.

Зазначена ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, наявна обґрунтована підозра у вчиненні ними кримінальних правопорушень, а також, передбачені ст. 177 КПК України, ризики не зменшилися. Районний суд встановив, що обвинувачений не має соціальних зв`язків, й, з огляду на недослідженість доказів у даному кримінальному провадженні, може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, яких ще не було допитано.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , а його підзахисного звільнити з-під варти в залі суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що районним судом не надано належної оцінки ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та не враховано стан здоров`я обвинуваченого, а тому захисник вважає не обґрунтованою позицію районного суду про неможливість обрання відносно ОСОБА_8 іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржену ухвалу без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, та визнано, що ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що раніше доведені ризики не зменшились та не перестали існувати.

Так, апеляційний суд вважає, що тяжкість злочинів, які ставляться у провину ОСОБА_8 стороною обвинувачення, існування ризиків: переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду щодо наявності у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

На думку апеляційного суду, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою районний суд обґрунтовано врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, суворість покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватим та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 .

Доводи апелянта про тяжкий стан здоров`я ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданою апеляційному суду захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 , відповіддю філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в Одеській області від 27.05.2019 зареєстрованій за вих. № 384 (а. с. 93). З вказаного документа вбачається, що стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний, за медичною допомогою він не звертався. За результатами медичного обстеження встановлений діагноз ОСОБА_8 , ЗЗТБ (2018), лікування та профілактики не потребує.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

В матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що підозрюваний не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.

Натомість з відповіді філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в Одеській області від 27.05.2019 зареєстрованій за вих. № 384, вбачається, що ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в якому перебуває обвинувачений ОСОБА_8 , забезпечений належними медикаментами для лікування туберкульозу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому надається необхідна медична допомога та забезпечено право на охорону його здоров`я у передбачений законом спосіб.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , як районним судом, так і апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин, виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які, на думку колегії суддів, потребують звернення особливої уваги районного суду під час розгляду кримінального провадження.

Так, Одеський апеляційний суд звертає увагу Приморського районного суду м. Одеси на положення ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд й досі не завершений.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доказами, а тому вони не підлягають задоволенню, з огляду на що оскаржена ухвала має залишитися без змін.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу районного суду на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0002578, внесеному до ЄРДР 27.08.2016, відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0002578, внесеному до ЄРДР 27.08.2016, - залишити без змін.

Звернути увагу колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, при розгляді обвинувального акту в кримінальному провадженні №0002578, внесеному до ЄРДР 27.08.2016, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п. п. 2, 9, ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4