БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1018/20
Провадження № 1-кс/730/5/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. м. Борзна
Слідчий суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000039 від 30.07.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року у провадження даного місцевого суду надійшла вказана скарга з апеляційного суду після скасування ухвали Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2020 року.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.07.2020 року задоволено скаргу ОСОБА_4 від 21.07.2020 року та зобов`язано уповноважених осіб Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 10 червня 2020 року, у якій мова йшла про цілу низку злочинів, вчинених службовими особами Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Однак, слідчий своєю постановою від 18.11.2020 року закрив кримінальне провадження вцілому, не зазначивши про подальшу долю досудового розслідування щодо інших статей. При цьому, мотивувальна частина постанови слідчого не відповідає її резолютивній частині.

Строки звернення зі скаргою до суду заявником не порушено.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року у вказаній скарзі відкрито провадження та остання призначена до розгляду на 21.01.2021 року. Крім того, цією ж ухвалою: запропоновано суб`єкту оскарження в строк до судового розгляду надати письмові заперечення з приводу обставин, викладених у скарзі, докази, які спростовують доводи особи, що подала скаргу, або ж підтверджують останні; зобов`язано начальника СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області надати суду в строк до 19.01.2021 року матеріали кримінального провадження № 0000039.

Однак, в судове засідання представник суб`єкта оскарження не з`явився, ухвала суду залишилася не виконаною, матеріали провадження суду не надано, причини невиконання суду були не відомі, жодних матеріалів щодо виконання ухвали до суду не надходило, в зв`язку з чим розгляд вказаної скарги відкладено на 28.01.2021 року.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надіславши засобами електронного поштового зв`язку заяву, в якій просить розглянути скаргу без її участі в зв`язку з віддаленістю перебування та карантинними заходами, пов`язаними з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Суб`єкт оскарження був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відомостями журналу розносної кореспонденції суду, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, про причини неприбуття не повідомив, однак це не перешкоджає розгляду справи.

На вимогу суду надані матеріали кримінального провадження № 0000039.

В судове засідання з`явився прокурор.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали, необхідні для розгляду скарги, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.07.2020 року задоволено скаргу ОСОБА_4 від 21.07.2020 року та зобов`язано уповноважених осіб Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 10 червня 2020 року.

Згідно із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення від 10.06.2020 з додатками, яка була адресована, в тому числі, Генеральному прокурору України, ОСОБА_4 просила розпочати досудове розслідування за ознаками вчинення службовими особами Плисківської сільської ради, Сиволозької сільської ради та Борзнянської районної ради кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364; ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 212; ст. 366-1 КК України, та повідомити її письмово у встановленому законом порядку та строки про початок кримінального провадження.

На виконання ухвали слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.07.2020 року 30.07.2020 року були внесені відповідні відомості до ЄРДР за № 0000039.

Однак, як убачається з витягу з ЄРДР, відомості були внесені лише за ст. 366-1 КК України.

Постановою слідчого Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 18.11.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000039 від 30.07.2020 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Слідчий виклав мотивувальну частину постанови наступним чином: «27 жовтня 2020 року Конституційний Суд України скасував ст. 366-1 КК України. Ч. 2 ст. 152 Конституції України передбачає, що закони, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи, мають зворотню дію в часі».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про: скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зміст процесуального рішення слідчого у формі постанови в кожному випадку повинен відповідати вимогам ст. 110 КПК України.

Так, положення ст. 110 КПК передбачають, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Однак, оскаржувана постанова не відповідає положенням ст. 110 КПК.

Дійсно, суд погоджується зі слідчим, що 27 жовтня 2020 року Конституційний суд України ухвалив рішення № 13-р/2020, яким статтю 366-1 Кримінального кодексу України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Суд також постановив, що вказана стаття втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями КСУ такими, що не відповідають Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (Рішення КСУ від 14 грудня 2000 № 15-рп/2000).

Отже, з дня ухвалення вказаного вище Рішення діяння, які містила у собі диспозиція ст. 366-1 КК, перестали бути кримінально караними, оскільки норма, яка передбачала кримінальну відповідальність за їх вчинення, була визнана неконституційною, а тому втратила чинність і не підлягає застосуванню.

Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Вказаним вище Рішенням КСУ було в повному обсязі скасовано злочинність діянь, що передбачені ст. 366-1 КК України, а отже воно має зворотню дію у часі і поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до його ухвалення, а тому кримінальне провадження у цій частині має бути закрите.

Застосовуючи вказану зворотню дію у часі до рішень КСУ, слідчий керується принципом верховенства права, який у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 КПК України).

Так, ЄСПЛ неодноразово вказував, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, є істотним елементом верховенства права і посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією (п. 62 Рішення у справі «Вєренцов проти України). При цьому, у своєму рішенні у справі Scoppola v. Italy від 17.09.2009 ЄСПЛ, розкриваючи зміст гарантій, передбачених вказаною статтею Конвенції, зазначив, що заборона надавати зворотну дію в часі більш суворим кримінальноправовим положенням сама собою передбачає ретроспективне застосування більш сприятливих для особи кримінально-правових положень. Це правило дії в часі стосується всіх джерел кримінального права, на підставі яких вирішується питання, що є злочином, та яке покарання можливе за його вчинення.

Таким чином, у випадку, коли нові кримінально-правові положення, на підставі яких вирішується питання, що є злочином, є більш сприятливими для особи, то саме вони і мають застосовуватись.

Враховуючи, що на підставі вказаного вище Рішення КСУ було скасовано кримінальну відповідальність за діяння, передбачені диспозицією статті 366-1 КК України, слідчий, керуючись принципом верховенства права, має поширити дію цього Рішення і на осіб, які вчинили відповідні діяння до його ухвалення.

На переконання суду, вказані обставини є підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Водночас, у даному випадку скасування кримінальної відповідальності відбулось не внаслідок набрання чинності новим законом, а навпаки - внаслідок втрати чинності законом, яким така кримінальна відповідальність передбачалась. Однак чинний КПК України таку ситуацію чітко не врегульовує.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, до яких належать, зокрема, верховенство права та рівність перед законом та судом.

На переконання суду, застосування різних наслідків декриміналізації статті виключно в залежності від виду акту, на підставі якого вона відбулась (закону чи рішення КСУ), було б порушенням вказаних засад.

Враховуючи викладене, суд вважає, що кримінальне провадження № 000039 від 30.07.2020 року у частині ст. 366-1 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На противагу зазначеному, слідчий, у резолютивній частині своєї постанови, послався на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК та закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Окрім цього, зі змісту резолютивної частини постанови не вбачається, в діянні кого саме відсутній склад кримінального правопорушення.

А тому, у даному випадку, суд погоджується із заявником, що у цій частині постанова слідчого не відповідає вимогам ст. 110 КПК, оскільки її мотивувальна частина суперечить резолютивній, а тому зміст постанови про закриття кримінального провадження носить суперечливий характер.

Крім того, суд погоджується із заявником, що відомості до ЄРДР у даному кримінальному провадженні були внесені на виконання ухвали слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24.07.2020 року.

У самій заяві ОСОБА_4 просила розпочати досудове розслідування за ознаками вчинення службовими особами Плисківської сільської ради, Сиволозької сільської ради та Борзнянської районної ради кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364; ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 212; ст. 366-1 КК України.

Однак, слідчий при закритті кримінального провадження № 000039 від 30.07.2020 року не звернув увагу на вказані обставини та закрив кримінальне провадження без жодного аналізу та мотивування, що стосується інших доводів заявника, що не знайшло свого відображення в оскаржуваній постанові.

Як передбачають положення статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Україна взяла на себе зобов`язання виконувати вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980).

Оскільки призначення Конвенції захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (див. рішення у справі «Морено Гомес проти Іспанії» (Moreno Gomez v. Spain), заява № 4143/02, пункти 56 та 61, ECHR 2004X).

У відповідності до ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи це, слідчий суддя, здійснюючи передбачену КПК України процедуру судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, вважає, що, з урахуванням викладених вище обставин, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303-307, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000039 від 30.07.2020 року, - задовольнити.

Постанову слідчого Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 18.11.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000039 від 30.07.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1