Справа № 643/9121/15-к
Провадження № 1-кп/643/1385/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005613 від 15.10.2013 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, з незакінченою вищою освітою, розлученого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

15 жовтня 2013 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , діючи навмисно з прямим наміром на незаконне заволодіння автомобілем марки Audi моделі А-4, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на громадянина ОСОБА_8 , однак фактично являється власністю ОСОБА_4 , який був припаркований біля будинку № 38 по вул. Блюхера (нині Валентинівська) в м. Харкові. ОСОБА_7 , маючи на меті корисливий мотив, направлений на заволодіння транспортним засобом з метою подальшого розкомплектування та продажу по детально, ввів в оману громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомив їм, що автомобіль марки Audi моделі А-4 належить йому, який він бажає транспортувати до гаражного кооперативу, розташованого по вул. Блюхера (нині Валентинівська) в місті Харкові, з метою полагодження.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, перебуваючи за вказаною адресою, діючи умисно ОСОБА_7 проник у салон вказаного автомобіля, після чого за допомогою громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не були обізнані про те, що вчиняються протиправні дії по незаконному заволодінню вказаним транспортним засобом, відштовхали автомобіль на декілька метрів з місця, де він був розташований. Після чого ОСОБА_12 , виконуючи прохання ОСОБА_7 за допомогою тросу причепив автомобіль марки Audi моделі А-4 до автомобілю марки GVM-HOVER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та сів за кермо вказаного автомобіля, не здогадуючись про незаконні дії ОСОБА_7 та почав рух. Одночасно з цим за кермо автомобіля марки Audi моделі А-4 сів сам ОСОБА_7 , а поруч з останнім на пасажирське сидіння сів ОСОБА_9 .

Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 повідомив гр. ОСОБА_12 , щоб він на своєму автомобілі GVM-HOVER почав транспортувати автомобіль марки Audi моделі А-4, який був без заведеного двигуна по вул. Блюхера (нині Валентинівська) у м. Харкові.

Рух, зачеплених між собою тросом, автомобілів GVM-HOVER під керуванням громадянина ОСОБА_12 та автомобіль марки Audi моделі А-4 під керуванням ОСОБА_7 був припинений, біля перехрестя вул. Блюхера (нині Валентинівська) та вул. Гарібальді у м. Харкові, внаслідок втручання співробітників Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та надання ОСОБА_12 та ОСОБА_7 законної вимоги зупинити автомобіль.

Таким чином, ОСОБА_7 , незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки Audi моделі А-4, номерний знак НОМЕР_1 , 1995 року випуску, вартість якого згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 402 від 26.11.2013 року, складає 15185,00 гривень, котрий належить потерпілому ОСОБА_4 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 15185,00 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

У суді 30.11.2020 прокурор ОСОБА_3 вважала можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки справа підсудна Московському районному суду м. Харкова, обвинувальний акт складений у відповідності з нормами КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заявила клопотання про направлення обвинувального акту прокурору, про що надала письмову заяву. В обґрунтуванні своєї позиції представник потерпілого зазначила, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_13 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки зі змістом обвинувального акту встановлено, на думку представника потерпілого, що кримінальне правопорушення проти ОСОБА_4 , скоєно не ОСОБА_7 наодинці, а за допомогою чотирьох осіб, тому вірним є кваліфікація за ч.2 ст.289 КК України, а в разі встановлення приналежності співучасників до правоохоронних органів, тоді кваліфікація діяння істотно зміниться, що повинно було відбутись ще під час досудового розслідування. Заяву-клопотання представника потерпілого підтримав потерпілий ОСОБА_4 . Інші учасники процесу заперечували проти задоволення клопотання представника потерпілого.

В свою чергу захисник ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, в якому прохала закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 289 КК України, та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК У, у зв`язку із закінченням строків давності. Крім цього, в клопотанні захисник зазначає, що наслідки звільнення ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності обвинуваченому відомі та зрозумілі, він не заперечує проти закриття провадження з цієї підстави.

Обвинувачений, прокурор підтримали клопотання захисника у повному обсязі. Потерпілий та його представник заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Аналізуючи вищенаведене, посилання захисника в своєму клопотанні про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України , не знайшло свого підтвердження, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Стосовно посилань захисника на неповноту досудового розслідування, а саме встановлення кола обвинувачених, та зміни кваліфікації, зазначене не підлягає оцінюванню в ході проведення підготовчого засідання по справі, про що свідчать вимоги ст.ст.314-316 КПК України.

Аналізуючи вищенаведене, посилання захисника в своєму клопотанні про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України , не знайшло свого підтвердження, а тому підстави для задоволення клопотання захисника відсутні.

Суд вважає за необхідне, в чергове, роз`яснити обвинуваченому, що звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності не реабілітуючими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 24 ст. 49 КК).

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, події якого мали місце 15.10.2013.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно з обвинувальним актом 15 жовтня 2013 року і ця обставина у суді учасниками процесу не заперечувалася.

Відповідно до ст.12, п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника, закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає можливим задовольнити клопотання та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, закривши стосовно нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 289 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Стосовно ОСОБА_7 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи вимоги ст.ст. 128-129 КПК України, суд роз`яснює потерпілому ОСОБА_4 його право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства та залишає позов ОСОБА_4 , який був пред`явлений в даному кримінальному провадженні, без розгляду.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_7 в доход держави.

Керуючись ст.ст. 128, 284, 288, 314-316, 369-372 КПК України, п.3 ч.1 ст.49 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви-клопотанні представника потерпілого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, прокурору відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_15 про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1ст.289 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0005613 від 15.10.2013 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - закрити.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 , у вигляді особистого зобов`язання, скасувати.

Речові докази - автомобіль марки Audi моделі А-4, номерний знак НОМЕР_1 , технічний паспорт на зазначений автомобіль, довіреність, ключі від автомобіля, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 , залишити у його володінні.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду, роз`яснивши йому право на звернення в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , в доход держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи № 3777 від 21.11.2013 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 80 коп., на проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди № 886/13 від 28.12.2013 року - 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн. 80 коп., на проведення автотоварознавчої експертизи № 402 від 26.11.2013 391 (триста дев`яносто одна) грн. 20 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1