Справа № 344/8163/20
Провадження № 1-кс/344/3060/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000117 від 24.01.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах потерпілої ОСОБА_4 до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000117 від 24.01.2019 року. В обгрунтування вимог скарги зазначив, що оскаржувана постанова прийнята слідчим передчасно та без дослідження всіх обставин кримінального правопорушення. Зазначає, що наявні тілесні ушкодження ОСОБА_6 не характерні для водія. Показання свідків є суперечливими. Проведена судово-медична експертиза причини смерті ОСОБА_6 не містить даних для вирішення питання чи характерні тілесні ушкодження,виявлені на трупі ОСОБА_6 для водія чи пасажира автомобіля. Також не має судово-медичних даних для вирішення питання чи характерні тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_7 для водія чи пасажира. Крім того, проведеним медично-криміналістичними експертизами одягу ОСОБА_6 , та виявлені тілесні ушкодження свідчать про те, що ОСОБА_6 міг знаходитися виключно з сторони пасажира.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримали з мотивів викладених у ній.

У судовому засіданні слідчий просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки під час досудового слідства було зібрано доказів в достатньому обсязі для прийняття рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000117 від 24.01.2019 року , вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

В частині 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000117 від 24.01.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України.

В даному провадженні ОСОБА_4 є потерпілою.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 24.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно положень ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів із моменту прийняття рішення, вчинення дій або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, про прийняти слідчим рішення про закриття кримінального провадження потерпілій ОСОБА_4 стало відомо 29.05.2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України передбачено, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки (ст. 116 КПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Отже, у клопотанні про поновлення строку, ініційованому учасником кримінального провадження, має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Тому, при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, судом мають враховуватися такі обставини, як: тривалість процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

В поданому клопотанні про поновлення строку представник скаржника адвокат ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 в період з 04.06.2020 року по 15.06.2020 року перебувала на самоізоляції у звязку з контактом з особою хворою на COVID 19. Зазначені обставини підтверджуються результатом дослідження відповідно до якого 04.06.2020 року ОСОБА_4 проходила дослідження методом ПЛР та про його результати була повідомлена 09.06.2020 року. Після чого 16.06.2020 року звернулася за отриманням правової допомоги та складенням відповідної скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вимоги ст. 59 Конституції України, ст. 6, 20-21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, що надає професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні та виконує функції представника, під час порушення питання перед слідчим суддею про поновлення пропущених процесуальних строків на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, вказав фактичні обставини, які зумовили пропущення такого строку, а тому слідчий суддя вважає, що строк на оскарження постанови був пропущений із поважних причин та має бути поновлений.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Приймаючи оскаржувану постанову слідчий зазначив, що дорожньо-транспортна пригода трапилась з вини самого водія ОСОБА_6 , який в порушенні вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, на Т-подібному перехресті поїхав прямо та виїхав за межі проїзної частини дороги, де вчинив зіткнення із металічним відбійником, унаслідок чого автомобіль марки BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 перекинувся. В результаті цього пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а тому в діянні відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства ( рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

Проаналізувавши доводи скарги та матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, оскільки містить протиріччя щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Слідчому необхідно обґрунтовано проаналізувати всі докази та прийняти законне процесуальне рішення.

Підсумовуючи наведене слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова винесена слідчим є такою, що суперечить вимогам ст.ст.110, 284 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Вимоги скарги про направлення матеріалів кримінального провадження начальникові слідчого відділу й доручення досудового розслідування іншому слідчому не є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України та вирішується відповідно до вимог ст.39 КПК України.

Керуючись ст. ст. 9, 22,26,91, 283, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП України в Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 31.03.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000117 від 24.01.2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1