Справа № 464/1103/19
пр.№ 1-кс/464/268/20
У Х В А Л А

14 лютого 2020 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 подала до суду скаргу на бездіяльність у якій просить: зобов`язати Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області розглянути клопотання від 27.01.2020 щодо визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0002552, однак, будь-якої інформації не отримала.

На розгляд скарги особа, яка подала скаргу, представник Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутності. Вимоги скарги підтримує.

Відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши скаргу та додані до неї докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно з ч.3 ст.306 КПК України розгляд зазначеної категорії скарг здійснюється за обов`язкової участі особи, яка її подала.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою не порушення прав скаржника, передбачених у частинах 1, 2 ст.55 Конституції України, де проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя 12.02.2020 постановив ухвалу про відкриття провадження по поданій скарзі.

З наданого слідчому судді єдиного доказу встановлено, що дійсно ОСОБА_4 27.01.2020 звернулась із клопотання про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 0002552, про що свідчить штамп з відміткою про прийняття.

Попри те, клопотання не містить будь-яких даних про процесуальний статус ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнання потерпілою.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Таким чином, рішення слідчого чи прокурора на стадії досудового розслідування про відмову у визнані потерпілою може бути оскаржена уповноваженою на те особою, у відповідності до ст. 303 КПК України, однак слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_3 є особою, якій відмовлено у визнання її потерпілою.

Слідчим суддею не встановлено стосовно якого кримінального правопорушення стоється внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідуванні за №0002552, у межах якого ОСОБА_3 просить визнати її потерпілою.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.11 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, і відносяться забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності та диспозитивність.

Водночас, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»(Ashingdane v. the United Kingdom), від 08 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Диспозитивність, як загальна засада кримінального провадження, полягає у тому, зокрема, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачений КПК України.

Особа, яка подала скаргу до суду, отримала доступ до правосуддя, під яким згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

З урахуванням викладеного, а також строків розгляду поданої скарги та поведінки ОСОБА_3 , яка отримавши доступ до правосуддя на розгляд скарги до суду не з`явилась і не підтримала таку, причини неявки не повідомила; враховуючи, що кримінальний процесуальний закон встановлює скорочені терміни розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора (не пізніше 72 годин з моменту надходження скарги), підстав для перенесення судового засідання слідчий суддя не вбачає і вважає за можливе розглянути скаргу у відсутність заявника, а також виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, приходжу висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 не по її суті, що не позбавляє права на її повторну подачу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 369-372, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області - відмовити.

Ухвала слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1