Ухвала

Іменем України
2 квітня 2020 р.
м. Київ
провадження № 51- 1609 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 в інтересах потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 .

Суть питання та встановлені судом обставини

Представник потерпілих звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2018 року та ухвали Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 .

Мотиви Суду

Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

При цьому відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.

Представник потерпілих скаржиться на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Разом із цим, представник потерплих у касаційній скарзі, обґрунтовуючи незаконність постановлених судових рішень, переважно наводить доводи, які стосуються неповноти та однобічності судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також оцінки місцевим судом доказів, з якою потерпіла сторона не погоджується, висловлює свою версію події та дає власну оцінку наведеним у вироку доказам, що з огляду на положення ст. 433 КПК України не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Заслуговує на увагу той факт, що наведені у касаційній скарзі доводи із їх обґрунтуванням є аналогічними із тими, що були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скаргу представника потерпілих залишити без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 в інтересах потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3