ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1515/20 Справа № 210/221/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який відбуває строк покарання за вироком Московського районного суду м. Нижнього Новгорода РФ за ст.30 ч.3, ст.228-1 ч.4 п.Г, ст. 66 ч.3, ст. 62 ч.1, ст. 64 КК Російської Федерації, у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року вказаний вирок приведено у відповідність до КК України, вважається засудженим за ч.1 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 19.05.2016 року по 02.10.2016 року, включено, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно вимог ст. 81 КК України.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Засуджений відбуває покарання за вироком Московського районного суду м. Нижнього Новгорода РФ за ст. 30 ч. 3, ст. 228-1 ч. 4 п. Г, ст. 66 ч. 3, ст. 62 ч. 1, ст. 64 КК Російської Федерації, у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року вказаний вирок приведено у відповідність до КК України, вважається засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 19.05.2016 року по 02.10.2016 року, включено, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 03.10.2016 року.
Кінець строку 06.01.22 року.
Згідно матеріалів справи, за період відбування покарання ОСОБА_6 мав 7 заохочень та 5 стягнень. Станом на момент звернення до суду із клопотанням про застосування ст. 81 КК України, стягнення погашені. Але даний факт не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Крім того, згідно витягу з протоколу № 1 від 09.01.2020 року засіданням адміністративної комісії ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» відмовлено ОСОБА_6 в застосуванні до нього ст. 81 КК України, згідно рекомендацій управління.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, згідно вимог ст. 81 КК України.
Посилається на те, що відбуваючи покарання в Російській Федерації, він працював, режим утримання не порушував.
Відбуваючи покарання в Криворізькій ВК отримав заохочення за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено вироком Московського районного суду м. Нижнього Новгорода РФ за ст.30 ч.3, ст.228-1 ч.4 п.Г, ст. 66 ч.3, ст. 62 ч.1, ст. 64 КК Російської Федерації, у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2018 року вказаний вирок приведено у відповідність до КК України, вважається засудженим за ч.1 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 19.05.2016 року по 02.10.2016 року, включено, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 03.10.2016 року.
Кінець строку відбування покарання 06.01.2022 року.
За час перебування в СІЗО м. Нижній Новгород Російської Федерації ОСОБА_6 характеризувався негативно, за допущені порушення 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.
З 10.11.2019 року відбував покарання у виправній колонії № 12 с. Шерстки Нижегородської області Російської Федерації, де характеризувався посередньо, стягнень не мав, мав 6 заохочень.
З 02.06.2019 року утримувався в ДУВП № 4, характеризувався посередньо, стягнень, заохочень не мав.
З 14.06.2019року відбуває покарання в ДУ Криворізька виправна колонія № 80, характеризується посередньо, стягнень не має, має 1 заохочення.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
04.07.2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні вимог ст. 82 КК України та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку з невідповідністю ступеню виправлення.
09.01.2020 року комісією установи були відмовлено у застосуванні до ОСОБА_6 вимог ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи те, що за період відбування покарання явних позитивних змін, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_8 не відбулося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростуватися апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування вимог ст. 81 КК України.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4