Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/2006/19
Провадження № 1-кп/572/118/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
потерпілого: ОСОБА_6 ,
представника потерпілого: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження № 0000223 від 06 березня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
В С ТА Н О В И В:
ОСОБА_4 26 лютого 2019 року, близько о 17 год. 00 хв., знаходячись в належному йому гостьовому будинку, що по АДРЕСА_1 , під час суперечки, що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки та один удар кулаком лівої руки в область обличчя останнього, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликало довготривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України визнав частково, пояснивши що 26 лютого 2019 року, близько о 17 год. 00 хв., знаходячись в належному йому гостьовому будинку, що по АДРЕСА_1 , під час суперечки, що раптово виникла, вдарив ОСОБА_6 два рази рукою в обличчя, оскільки він не мав наміру іти з його подвір`я. Вважає, що не усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, та не мав на меті заподіяння тілесних ушкоджень. ОСОБА_4 в своїх показах вказував, що не впевнений, що вказані в обвинувальному акті тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликало довготривалий розлад здоров`я, виникли від його удару. Вказує, що у ОСОБА_6 зовні крові, після нанесення удару, не бачив.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що він винаймав житло у ОСОБА_4 в смт. Клесів. 26 лютого 2019 року, приблизно о 17:00 год. він разом з хлопцями, а саме ОСОБА_8 та ще з одним чоловіком, який є жителем смт. Клесів перебували у вказаній квартирі, коли до них приїхав ОСОБА_4 , та в результаті раптово виниклих неприязних відносин, наніс йому два удари рукою в обличчя. Причину такої поведінки ОСОБА_4 пояснює тим, що в даній квартирі перебували з ним ще хлопці. В результаті нанесення ударів, ОСОБА_6 не міг їсти, проте того дня в лікарню не звернувся. До лікарні звернувся на другий день. На наступний день був направлений лікарем до лікарні в м. Рівне, де лікувався терміном один місяць. Потерпілий суду показав, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_4 перебував.
Не зважаючи на зайняту в суді позицію обвинуваченого, його винуватість в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведена сукупністю наступних доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні:
- показами свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 26.02.2019 року він прийшов до ОСОБА_6 в житло, яке той винаймав у ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_6 попередньо зателефонував йому. До них прийшов ОСОБА_4 та з незрозумілих причин став кричати на ОСОБА_6 , в результаті чого наніс йому два удари в обличчя рукою. ОСОБА_8 суду показав, що він візуально бачив, що у ОСОБА_6 був перебитий ніс. Бійка відбувалася в коридорі. Причиною стало те, що в кімнаті, яку в нього знімав ОСОБА_6 перевали інші особи, які не оплачували за це кошти. ОСОБА_6 йому пояснював, що вони зайшли до нього тільки поговорити, проте ОСОБА_4 не відреагував на ці пояснення. Після події потерпілий та ОСОБА_9 поїхали з місця події. Між ними йшла мова про те, що ОСОБА_6 необхідно звернутися до лікарні. Свідок ОСОБА_8 суду показав що ОСОБА_6 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_4 перебував. Після нанесення ударів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не міг говорити;
Показання свідка, допитаного в судовому засіданні не викликає сумнівів в їх об`єктивності, оскільки є логічними та узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- висновком судово-медичної експертизи №82 + медичні документи від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 , з якого вбачається що в нього мало місце тілесне ушкодження у вигляді : - перелому нижньої щелепи справа ( на межі між ментальною частиною та тілом щелепи) підтверджено даними рентгенологічного дослідження). Ускладнення даної травматичної патології «посттравматичний остеомієліт нижньої щелепи справа» (клінічно). Це ушкодження виникло внаслідок одномоментної травматичної (ударної) дії тупим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку нижньої щелепи справа (за умов нефіксованої нижньої щелепи), при цьому : напрямок травмуючої сили (враховуючи характер перелому) міг відбуватися в напрямку «справа-наліво» (за механізмом «удар-стиснення», що призвело до утворення ушкодження у вигляді вказаного «перелому». Вищевказане ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я. (а.п. 30-33);
Вказаний висновок, даний кваліфікованим, компетентним і не зацікавленим у справі експертом, суд вважає достовірним і покладає його в обґрунтування вироку в частині встановлення фактичних обставин справи, оскільки його дані узгоджуються з показаннями потерпілого, свідка, які суд визнав достовірними;
- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_6 від 06.03.2019 року(а.п. 5).
- Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 23.09.2019 року та ілюстративними таблицями до нього, з якого судом встановлено, як ОСОБА_6 демонструє нанесення ударів йому ОСОБА_4 правою та лівою рукою в область обличчя і як саме вказані удари були нанесені.(а.п.20-25).
- Епікризом №5578 комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради стоматологічного відділення щелепно-лицевої хірургії від 09.04.2019 р. з якого судом встановлено, що ОСОБА_6 виписався з діагнозом посттравматичний остеомієліт нижньої щелепи справа. Було проведено операцію 26.03.2019 року ревізія альвеолярного паростку в ділянці н/щелепи справа з видаленням грануляційної тканини, уламків кісткової тканини та рухомих 4,5 зубів. Операція 28.03.2019 року репозиція та фіксація уламків н/щелепи індивідуальними шинами. Після операційний період без ускладнень (а.п. 34).
- Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 від 23.06.2019 р. та ілюстративними таблицями до нього, з якого судом встановлено як ОСОБА_4 наносив удари ОСОБА_10 , а саме правою та лівою рукою в область обличчя. (а.п.40-45).
- Відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради від 07.05.2019 р. з якого судом встановлено, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні з 20.03.2019 р. по 09.04.2019 року (а.п. 61).
- Повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради від 07.05.2019 р. з якого судом встановлено, що відповідно до розрахунку вартості перебування гр. ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні з 20.03.2019 р. по 09.04.2019 р. Сума витрат лікарні становить 10737,51 грн. (а.п.62).
- Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 від 26.09.2019 року та ілюстративними таблицями до нього з якого судом встановлено, як ОСОБА_4 наносив удари правою та лівою рукою в область обличчя ОСОБА_6 (а.п.74-79).
Проаналізувавши викладене, суд вважає, що покази потерпілого та свідка ОСОБА_8 , надані ним у судовому засіданні є послідовними, аналогічні тим показам, які вони давали на досудовому слідстві у ході слідчого експерименту, узгоджуються з іншими доказами, зібраними органом досудового слідства та дослідженими судом, характер та локалізація спричинених потерпілому тілесних ушкоджень за показами потерпілого відповідають висновку судово-медичної експертизи №82 + медичні документи від 15 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 . Твердження обвинуваченого, що потерпілому він наніс удари, проте не впевнений, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме від його ударів, суд розцінює, як спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення.
Суд приймає до уваги висновок експерта по даній справі, який безпосередньо досліджений в судовому засіданні, оскільки будь-яких даних, які б ставили його під сумнів, судом не встановлено.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що вчинені дії щодо потерпілого, які потягнули за собою наслідком умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, могли бути вчиненні іншими особами, так як після нанесення обвинуваченим йому двох ударів, він крові у потерпілого не помітив, є безпідставними. Оскільки, судом було встановлено, що між потерпілим та обвинуваченим виникли неприязні стосунки через перебування в житловому приміщенні, яке належало ОСОБА_4 сторонніх осіб, які прийшли саме до потерпілого ОСОБА_6 , що стало передумовою тієї події, коли дійсно виник конфлікт, в ході якого й були нанесені тілесні ушкодження обвинуваченим потерпілому. З боку потерпілого такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому такого тілесного ушкодження з вказаною локалізацією, тобто яке за своїм характером створювало б у обвинуваченого права на необхідну оборону, судом встановлено не було, як і не було встановлено в той день участі ОСОБА_6 та сторонніх осіб в інших конфліктах, що супроводжувалися бійкою, а тому дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно. До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час і після нанесення тілесних ушкоджень, їх взаємини з потерпілим, що передували події, характер тілесних ушкоджень.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 тілесні ушкодження міг нанести хтось інший, коли він покинув житло, де відбувся між ними конфлікт за його участі та бійка, не заслуговують на довіру, оскільки він сам не заперечив нанесення потерпілому ударів саме в обличчя в область щелепи, про що зазначено в судово-медичному висновку. Про інші факти нанесення ОСОБА_6 будь-яких ударів, допитані в судовому засіданні учасники процесу не вказують.
Тому вищезазначені доводи є безпідставними та такими, що спростовуються встановленими в ході судового розгляду обставинами вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Таким чином, в ОСОБА_4 не було законних та обґрунтованих підстав для нанесення ударів ОСОБА_6 , а тому суду є всі підстави вважати, що він умисно наніс два удари, а саме один удар кулаком правої руки і один удар кулаком лівої руки в область обличчя ОСОБА_6 .
Відповідно до наведеного, суд показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані під час судового розгляду в тій частині, де він посилається на те, що тілесні ушкодження могли виникнути у потерпілого не від його ударів, вважає необґрунтованою та надуманою версію з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочин, оскільки це спростовується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження і які суд вважає достовірними та достатніми.
Таким чином, провівши судовий розгляд на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши докази в судовому засіданні та проаналізувавши і оцінивши їх в сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає вище перелічені докази належними та допустимими та такими, що не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу ОСОБА_4 на умисне середньої тяжкості тілесного ушкодження і приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 повністю доведена і його неправомірні дії, які виразились в спричиненні ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами)", суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу обвинуваченого з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.
Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вищезазначених вимог, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
Характеризуючи особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п. 53), на "Д" обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 56), не знаходиться на "Д" обліку у лікаря психіатра (а.п.57), по місцю проживання характеризується позитивно. (а.п.54).
Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що пом`якшують покарання і інші обставини справи, не зазначені в ч.1 цієї статті.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує сукупність всіх обставин, що його характеризують, наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки та співчуття до потерпілого, також те, що свою вину він визнав частково і у вчиненому не розкаявся, не відшкодував заподіяної шкоди, та не цивільні позови не визнав, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворості покарання. Беручи до уваги особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, вчинив кримінальне правопорушення, на думку суду умисно, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, призначаючи покарання ОСОБА_4 у вигляді обмеження волі про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням і таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження нових злочинів.
У справі заявлено цивільний позов прокурора Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі лікувального закладу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення з нього витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в розмірі 10737 (десяти тисяч сімсот тридцять сім) грн. 51 коп.
У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, при цьому, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
В силу п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 07.07.1995 року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат", витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно розрахунку вартості лікування хворого ОСОБА_6 за рахунок бюджетних коштів, витрачених закладом на стаціонарне лікування потерпілого, становить 10737,51 грн., а тому цивільний позов прокурора Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі лікувального закладу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину слід задовольнити у повному обсязі.
Окрім того, в даному кримінальному провадженні, потерпілим ОСОБА_6 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 9726,50 грн. - заподіяної майнової шкоди; а також 110000,00 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що в нього немає таких коштів на їх відшкодування, та він не впевнений, що дана шкода заподіяна потерпілому саме внаслідок нанесення ним ударів.
Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`ю потерпілого, зобов`язана відшкодувати йому витрати на придбання ліків та проходження лікування.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями відшкодовується фізичній особі особою, що її завдала.
При розгляді кримінального провадження, судом достовірно встановлено, що внаслідок спричиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого тілесного ушкодження, потерпілому ОСОБА_6 , була заподіяна шкода здоров`ю, у зв`язку з чим на придбання ліків та лікарських засобів ним було витрачено 9726,50 грн., що повністю підтверджується фіскальними чеками, які долучені до цивільного позову, а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Що стосується позовних вимог щодо відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди, то відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.23 цього ж Кодексу моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".
За роз`ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров"я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Завдану моральну шкоду потерпілий оцінює у розмірі 110000,00 грн., яку він обґрунтовує тим, що внаслідок завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Тілесні ушкодження й на даний час дають про себе знати, проявляючись значним болем в щелепі. Дані удари та шок нанесли йому психологічну травму. Крім того, через погіршений стан його здоров`я, він був позбавлений можливості працювати, оскільки не міг їсти. Крім того, було знижено ступінь його престижу, ділової репутації.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.
Тому враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, яких він поніс, зокрема стан його здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також враховуючи, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню в розмірі 10000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 128, 368, 370-371, 373-374 КПК України , суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов прокурора Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі лікувального закладу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення з нього витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину - задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь лікувального закладу Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради (р/р 7002, МФО 899998, одержувач ГУДКСУ у Рівненській області, , отримувач УК у м. Рівному /м.Рівне/ код платежу 24060300) для зарахування до бюджету м. Рівне, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 в сумі 10737 (десять тисяч сімсот тридцять сім) грн. 51 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , 9726 (дев`ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 50 (п`ятдесят) коп. майнової шкоди та 10000,00 грн. (десять тисяч) моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1