ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1167/20 Справа № 337/3528/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.09.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненго 24.11.2014 року умовно-достроково на 10 місяців 18 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні № 0001124,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника неповнолітної потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2020 року.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про заміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
10 вересня 2019 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001124 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому ухвалами суду строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 був продовжений.
Враховуючи, що до спливу терміну тримання під вартою обвинуваченого, ухвалити вирок у справі не можливо, а обставини, які були підставою для обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на даний час не змінилися, враховуючи особу обвинуваченого, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, наявність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити його запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Посилається на те, що прокурором не було доведено переконливих аргументів що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти встановленим ризикам.
Вважає, що ризики, на існування яких вказав прокурор є недоведені, а тяжкість вчиненого злочину, наявність судимості не можуть бути підставою для продовження строку тримання під вартою.
Вказує, що він має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання з матір`ю похилого віку, яка потребує його турботи та сестрою, до арешту працював помічником повара, позитивно характеризувався як за місцем роботи так і за місцем проживання. Після затримання у нього значно погіршився стан здоров`я, він вимушений постійно приймати ліки.
Крім того вказує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, про день слухання не було повідомлено захисника адвоката ОСОБА_8 та призначено іншого захисника.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог та вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та захисник потерпілої адвокат ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили залишити її без задоволення, а ухвалу без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Доводи обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є не обґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинений злочину, може вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, або перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, до затримання не працював, тобто не мав постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити встановленим по справі ризикам.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Не підлягають задоволенню доводи обвинуваченого про те, що судом не було взято до уваги наявність у нього міцних соціальних зв`язків, матері похилого віку, яка потребує його турботи, погіршення стану його здоров`я. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, зазначені обставини були оцінені судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Щодо доводів сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно був працевлаштований до затримання, за місцем роботи характеризується позитивно, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки доказів даним фактам стороною захисту до суду надано не було.
На думку колегії суддів не є слушними і доводи ОСОБА_6 про порушення судом під час розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його права на захист та не повідомлення його захисника адвоката ОСОБА_8 про дату, час та місце слухання справи.
Як вбачається з ухвали суду, журналу судового засідання та технічного запису від 10 грудня 2019 року, в судовому засіданні приймав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 . Тому доводи обвинуваченого в цій частині не відповідають дійсності.
Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4