Справа № 202/8400/19
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
27 грудня 2019 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000289,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000289, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 11 грудня 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000289 здійснюється Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1 Дніпропетровської області.
23 грудня 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000289.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 23 грудня 2019 року.

Згідно з матеріалами клопотання, до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 надійшло звернення гр. ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи, шляхом обману заволоділи належним йому нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , чим спричинили останньому матеріальні збитки.

В своїй заяві гр. ОСОБА_4 повідомив, що на теперішній час проживає в Сполучених Штатах Америки та з 1995 року на територію України не приїжджав. На території України у потерпілого у спільній власності є нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , де з серпня 2012 року і по теперішній час в зазначеній квартирі проживає гр. Пєтухов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зсвоєю сім`єю. Так, 09.12.2019 гр. ОСОБА_6 єОСОБА_7 повідомив потерпілому, що до нього прибув раніше невідомий чоловік, котрий представився як ОСОБА_8 та повідомив, що він є власником квартири надавши на підтвердження такі документи: договір купівлі продажу від 06.12.2019 в якому ОСОБА_4 нібито продав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вже значиться власником ОСОБА_8 . Останній повідомив,щоб ОСОБА_6 єОСОБА_9 докинув приміщення вказаної квартири до 14.12.2019.
Також гр. ОСОБА_4 додав, що паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_1 , котрий зазначений в договорі купівлі-продажу від 06.12.2019 року належить його матері - ОСОБА_10 іОСОБА_11 і,ІНФОРМАЦІЯ_3 , українського громадянства він взагалі не отримував, гр. ОСОБА_8 потерпілому не відомий та ніяких документів з останнім не підписував.

Допитаний в ході досудового розслідування гр. ОСОБА_12 повідомив, що з серпня 2012 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Дана квартира належить на праві спільної власності гр. ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 та гр. ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даній квартирі свідок проживав на підставі довіреності,наданої ОСОБА_13 від 08.04.2013.

Приблизно в жовтні місяці 2018 року, за адресою проживання свідка, приходили співробітники поліції та цікавились ОСОБА_13 , а саме коли остання була на території України та чи має свідок з нею зв`язок. Після цього, в жовтні місяці 2019 року знов приходив співробітник поліції та цікавився ОСОБА_13 , коли остання була на території України та чи має свідок з нею зв`язок.

Після цього, 09.12.2019 до квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 зайшов раніше невідомий чоловік, котрий представився як ОСОБА_8 та повідомив, що він є її власником. Також невідомий надав документи на підтвердження права власності, а саме: договір купівлі продажу від 06.12.2019, в якому нібито ОСОБА_4 продав ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та витяг реєстру речових прав на майно, де вже значиться власником ОСОБА_8 та повідомив щоб ОСОБА_12 та його сім`я покинули приміщення вказаної квартири до 14.12.2019. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.12.2019 року, який надав ОСОБА_8 , підставою відчуження вказаного майна є дублікат договору купівлі-продажу,виданого 05.11.2019 державним нотаріусом ОСОБА_14 , за реєстраційним номером 1-270, а також свідоцтво про право на спадщину, виданого 19.11.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_15 за реєстраційним номером 861. Свідок повідомив, що ці документи не є дійсним, оскільки зроблені 05.11.2019 та 19.11.2019, за відсутності ОСОБА_4 , та ОСОБА_16 , та менше ніж за місяць до договору купівлі-продажу. Відносно свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2019 ОСОБА_13 передає 34/100 квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , це не можевідповідати дійсності, оскільки ОСОБА_13 покинула територію України травні 2014 році у зв`язку із напруженою ситуацією в країні та до теперішнього часу не поверталась.
Також свідок ОСОБА_12 додав, що ОСОБА_8 жодного разу не був у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , тобто він придбав її не дивлячись. Інженер з інвентаризації нерухомо майна ОСОБА_17 , котрий зробив новий технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , також до квартири не з`являвся.

Таким чином, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що невстановлені особи за попередньою змовою шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволоділи правом на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , чим спричинили збиток потерпілому ОСОБА_4 . В діях вказаних осіб вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 3ст. 190 КК України.

Предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій -квартира АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовим доказом, оскільки остання містить відомості про вчинення кримінального правопорушення і може бути використана як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що з метою забезпечення збереження майна, котре визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, є достатні підстави для накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , 41.
Наведене зумовило прокурора звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна.
Прокурор у судове засідання не з`явився, натомість до матеріалів клопотання додав заяву, відповідно до якої просив здійснювати розгляд клопотання без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК.

З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст. ст. 131, 132, 170, 171 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000289 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1