Cправа № 700/825/19
Провадження № 1-кс/700/516/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю заступника начальника СВ ОСОБА_3 ,
за участі скаржника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Лисянського ВП Звенигородського відділення поліції ОСОБА_3 та на постанову слідчого ОСОБА_3 від 11.12.2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 13.11.2019 року,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Лисянського ВП Звенигородського відділення поліції ОСОБА_3 та на постанову слідчого ОСОБА_3 від 11.12.2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 13.11.2019 року.

Дана скарга мотивована тим, що в провадженні слідчого слідчого відділу Лисянського ВП Звенигородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 з травня 2019 року перебуває кримінальне провадження №0000591, про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, з попередньою кваліфікацією ч.3 ст.382 КК України.

13.11.2019 року ОСОБА_4 направила рекомендованим листом №037 слідчому слідчого відділу Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 клопотання в порядку ст.220 КПК України, в якому просила слідчого виконати наступні слідчі та процесуальні дії: в порядку, передбаченому ст.ст. 480,481 КПК України, на виконання ст.278 КПК України та ст.31 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», оголосити ОСОБА_5 підозру.

20.11.2019 року слідчий ОСОБА_3 виніс постанову про відмову ОСОБА_4 у задоволенні клопотання від 13.11.2019 року, яку оскаржила в судовому порядку. Ухвалою слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області від 06.12.2019 року визнано незаконною бездіяльність слідчого ОСОБА_3 у частині порушення строку розгляду даного клопотання та у необґрунтованості причин відмови у задоволенні цього клопотання, відповідно до вимог ч.1,2 ст.220 КПК України.

Крім того, скасовано постанову слідчого ОСОБА_3 від 20.11.2019 року про відмову у задоволнні клопотання від 13.11.2019 року, як таку, що не відповідає вимогам ст.220 КПК України та зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_4 від 13.11.2019 року і прийняти обґрунтовані процесуальні рішення.

Слідчий повторно розглянув її клопотання від 13.11.2019 року та направив листом копію постанови від 11.12.2019 року про відмову у задоволенні цього клопотання, яку вона отримала 14.12.2019 року.

Ознайомившись з копією постанови про відмову у задоволенні клопотання від 11.12.2019 року, скаржник вважає що вона не відповідає вимогам ч.2 ст.220 КПК України, оскільки в ній відсутнє обґрунтування причин відмови, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_4 14.06.2019 року, та 29.07.2019 року були направлені начальнику слідчого відділу Лисянського ВП, та як її не повідомили, призначили слідчим у даному кримінальному провадженні.

Слідчий ОСОБА_3 розглянувши клопотання виніс 4 постанови про часткову відмову, з яких від 20.06.2019 року, 03.08.2019 року, 15.08.2019 року на її клопотання від 14.06.2019 року та постанову про часткову відмову від 03.08.2019 року на її клопотання від 29.07.2019 року.

Даними постановами слідчим було відмовлено.

У зазначених постановах, слідчий вказав дослівно: «Задоволити вимоги, зазначені у клопотанні ОСОБА_4 , щодо оголошення підозри ОСОБА_5 на даний час не представляється можливим, так як в ході аналізу вивчення зазначеного клопотання та матеріалів кримінального провадження №0000591 встановлено, що ОСОБА_4 звільнено з посади за систематичне невиконання нею без поважних причин покладених на неї посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, що не підпадає під невиконання рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 15.12.2007 року по справі №699/799/17, оскільки розпорядження голови Корсунь-Шевченківської районної ради ОСОБА_5 від 11.10.2018 року Про звільнення ОСОБА_6 » №48-к не зазначено в позовній заяві та рішенні Корсунь-Шевченківського районного суду від 15.12.2017 року по справі №699/799/17».

Ухвалою слідчого судді від 16.09.2019 року скасовані, як незаконні, оскільки не відповідали вимогам ч.2 ст.220 КПК України, а слідчого було зобов`язано прийняти обґрунтовані процесуальні рішення.

Слідчий ОСОБА_3 , не вчинив жодної незалежної процесуальної, слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин вказаного кримінального провадження, а бездумно переписав їх знову, виклавши в постанові від 11.12.2019 року про відмову у задоволенні її клопотання від 13.11.2019 року, що свідчить про бездіяльність слідчого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, в якому її визнано потерпілою, тобто в черговий раз слідчий порушив її права, як потерпілої.

Крім того, слідчий у постанові від 11.12.2019 року не вказує, яких доказів не вистачає, що саме ці докази повинні підтвердити, тобто повинен обґрунтувати, яких саме доказів недостатньо для оголошення підозри ОСОБА_5 та які процесуальні, слідчі (розшукові) дії повинен вчинити, чим в черговий раз порушив вимоги ч.2 ст.220 КПК України.

ОСОБА_4 вважає, що слідчим ОСОБА_3 не надано належної правової оцінки обставинам, які вона виклала у клопотанні від 13.11.2019 року, а рішення слідчого про відмову від 11.12.2019 року у його задоволенні є передчасним та не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому постанова слідчого ОСОБА_3 від 11.12.2019 року підлягає скасуванню, як незаконна, адже останній не надав вмотивованого обґрунтування причини такої відмови.

З травня 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000591 здіснює слідчий ОСОБА_3 , проте під час досудового розслідування він не виконує вимоги КПК України, порушуючи її права, як потерпілої та затягує досудове розслідування.

У судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Заступник начальника СВ Лисянського ВП Звенигородського відділення поліції ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки скаргу вважає необґрунтованою.

Розглянувши скаргу ОСОБА_4 , дослідивши додані до скарги документи, заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді скарги, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_4 , слід відмовити з наступних підстав.
За змістом ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Главою 22 КПК України передбачені випадки повідомлення про підозру, вимоги до повідомлення про підозру та порядок її вручення.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, а саме ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до норм кримінального процесуального закону оголошення підозри входить до компетенції слідчого чи прокурора і строки оголошення підозри не передбачені.

Як вбачається з наданих слідчому судді документів, клопотання ОСОБА_4 було розглянуто слідчим у строки, передбачені ст. 220 КПК України, і за результатами його розгляду, слідчим було винесено відповідну постанову про відмову у задоволенні клопотання про винесення підозри ОСОБА_5 як службовій особі, яка займає відповідальне становище та є депутатом місцевої ради за ч. 3 ст. 382 КК України.

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що здійснення досудового розслідування є функція сторони обвинувачення, і тільки орган досудового розслідування має право повідомляти особі про підозру у випадку наявності достатніх доказів. Втручання в діяльність сторони обвинувачення може бути розцінено як порушення принципу змагальності.

З огляду на зазначені вище положення КПК України, сама по собі постанова про відмову у задоволенні клопотання не може бути предметом оскарження слідчому судді, оскільки повідомлення про підозру входить до компетенції слідчого або прокурора і КПК України не передбачено строків для її винесення.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що ухвалою слідчого судді вже відкрито провадження по скарзі, і за результатами розгляду скарги слідчий суддя відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України має право винести одне із таких рішень: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити певну дію або відмовити у задоволенні скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_4 слід відмовити з мотивів викладених вище.

Керуючись ст.ст.219, 284, 303, 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Лисянського ВП Звенигородського відділення поліції ОСОБА_3 та на постанову слідчого ОСОБА_3 від 11.12.2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 13.11.2019 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текс проголошено 21.12.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1