Провадження № 11-кп/824/1481/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК України.
21.01.2020 року під час судового засідання головуючим суддею на обговорення було поставлено питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк його дії спливає. Прокурор, думку якого підтримали потерпілі та їх представники, заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані у вказаному провадженні, та просив врахувати тяжкість вчинених правопорушень та звертав увагу, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, до 21 березня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, крім того, зазначає, що ОСОБА_7 дізнавшись, що його розшукують правоохоронні органи, сам звернувся до СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, що вказує на те, що відсутні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, більш того, зазначені дії вказують на його намір встановлення істини у кримінальному провадженні. Окрім того, вважає, що сторона обвинувачення використовує суд для реалізації у створенні умов у вчиненні злочину відносно обвинуваченого, а також створюються умови з причин яких порушуються розумні строки в кримінальному провадженні. Також вважає, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені та необґрунтовані. зазначає, що батько обвинуваченого є непрацездатним та потребує постійного стороннього догляду, а мати є інвалідом ІІІ групи, ОСОБА_7 є єдиним годувальником сім`ї, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю буде дієвим чинником запобіганням несприятливих наслідків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин захисник обвинуваченого має право на оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , та ухвалою апеляційного суду від 24.02.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, а також суспільну небезпечність злочину, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_7 у вину, його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, крім цього, продовжують існувати обґрунтовані ризики, що обвинувачений може ухилятись від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними даними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Доводи захисника про те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та хворих батьків, не можуть свідчити про відсутність ризиків.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено. Ухвала суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст. ст. 314, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: