КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3.,

суддів - ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

секретаря - ОСОБА_6.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7.,

заявника - ОСОБА_2.,

власника майна - ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2., на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000058 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 січня 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, погоджене прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7., про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000058 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль марки «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), чорного кольору, 2011 року, номер шасі НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_1, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2020 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на вищевказане майно.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що накладення арешту необхідно з метою збереження майна як речового доказу, та яке містить відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На вказану ухвалу слідчого судді заявник ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою, та зазначає, що слідчим незаконно ініційовано арешт транспортного засобу «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), та під час розгляду клопотання в суді не було надано факти та документи, які підтверджують законність володіння вказаним автомобілем ОСОБА_2. При цьому на вимогу самого слідчого, юридичним власником транспортного засобу - ОСОБА_1 надано оригінали документів на право володіння таким майном, в тому числі і договір купівлі продажу та генеральну довіреність. Вважає, що арешт майна порушує його права як добросовісного набувача. Тому, просить ухвалу слідчого судді від 22 січня 2020 року скасувати

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану;

- заявника ОСОБА_2. та власника майна ОСОБА_1, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб'єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов'язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред'явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя в повній мірі не дотримався.

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначає, що автомобіль «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації) на праві власності належить ОСОБА_1, який був предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, посилаючись, при цьому на додані до клопотання матеріали, та вказавши мету арешту, як збереження речових доказів.

Проте, під час перегляду даного провадження судом апеляційної інстанції, прокурор зазначив, що метою арешту автомобіля «AUDI A7» реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації) є встановлення ознак підробки агрегатів, оскільки при затриманні вказаного автомобіля було виявлено факт зміни агрегатів, а тому вже призначено експертизу комплексного дослідження зазначеного транспортного засобу.

Також, прокурор зазначив, що після встановлення факту зміни агрегатів, злочин у даному кримінальному провадженні перекваліфіковано на ст.290 КК України про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а накладення арешту на автомобіль «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), було здійснено у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, оскільки клопотання про арешт даного автомобіля готувалося після повідомлення про незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, без з'ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, прокурор уточнив, що незаконного заволодіння транспортним засобом, як такого не було, а тому відбулася перекваліфікація злочину з ч.3 ст.289 КК України на ст.290 КК України, у зв'язку з чим і призначено експертизу.

Таким чином, зважаючи на обставини викладені у клопотанні та пояснення прокурора у судовому засідання апеляційної інстанції, колегія судді вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Між тим, з огляду на наявні у матеріалах провадження дані та враховуючи, що метою арешту, у даному випадку, прокурор називає виявлення ознак підробки агрегатів, у слідчого судді відсутні всі підстави для висновку про необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких даних про осіб, яким оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, матеріали клопотання не містять та прокурором не вказано.

Необхідність у проведенні призначеної прокурором експертизи комплексного дослідження автомобіля «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), відсутня, так як, для застосування арешту у рамках кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України, проведення експертизи не потребує.

Крім того, жодних об'єктивних даних, які б підтверджували, що автомобіль «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), який на праві власності належить ОСОБА_1., зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

З урахуванням викладеного, а також практики Європейського Суду з прав людини, у відповідності до якої, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»), колегія суддів об'єктивно переконана, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2., слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000058 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль марки «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), який належить на праві власності ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000058 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль марки «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), чорного кольору, 2011 року, номер шасі НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_1, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8., погоджене прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7., про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000058 від 05.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а саме: на автомобіль марки «AUDI A7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Російської Федерації), чорного кольору, 2011 року, номер шасі НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5