ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуюча суддя - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Біла Церква кримінальне провадження № 0000097 внесене до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, 10 липня 2015 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , старшини, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла Угода про визнання винуватості укладена 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

Згідно неї, відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII; від 6 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 6 травня 2014 року № 1240-VII ; від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII; від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

10 липня 2015 року старшина ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження навчання до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

В подальшому, старшина ОСОБА_4 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (до 30 червня 2017 року польова пошта НОМЕР_3 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 , де останній відповідно до наказу командира вказаної військової частини №243 від 27 серпня 2015 року призначений на посаду розвідника-далекомірника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи та поставлено на всі види забезпечення.

В період з 28 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року старшина ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування у військовій частині НОМЕР_4 , після якого останній мав 02 серпня 2016 року повернутись до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби старшина ОСОБА_4 як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старшина ОСОБА_4 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, 02 серпня 2016 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та по 26 вересня 2019 року проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26 вересня 2019 року старшина ОСОБА_4 співробітниками Військової служби правопорядку по м. Києву і Київської області був доставлений до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Києві

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині першій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Обвинувачений ОСОБА_4 діючи добровільно, ініціював укладення даної угоди і, щиро каючись, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в даній угоді та у врученому йому 27 вересня 2019 року обвинувального акту.

При укладенні угоди сторони взяли до уваги відсутність у ОСОБА_4 обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Зокрема, ОСОБА_4 щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині та активно сприяв його розкриттю.

Також сторони взяли до уваги, що ОСОБА_4 брав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області та є учасником бойових дій.

За таких обставин, наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_4 та з урахуванням тяжкості злочину, особи винного, можливості виправлення підозрюваного без відбування покарання, вбачаються підстави для застосування до нього при укладенні угоди ст. 75 КК України, і звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_4 обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, сторонами узгоджено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості укладена 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її змісту.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо, обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

Водночас, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, Угода про визнання винуватості укладена 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особо. Зазначеною в ч. 1 ст. 407 КК України, погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 , злочину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, дані про його особу, який раніше не судимий, у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра на обліку не перебуває та брав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області та є учасником бойових дій.

Судом встановлено, що Угода про визнання винуватості укладена 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для затвердження Угоди про визнання винуватості укладеної 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

Речові докази відсутні.

Щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 374, 395, 475, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

затвердити Угоду про визнання винуватості укладену 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000097 внесеному до ЄРДР 18 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом дії іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 09 липня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст.ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1
Київської області