печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6773/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
13.02.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001878 від 10.12.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами прокуратури Київської області.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06.12.2019 приватним нотаріусом ОСОБА_4 здійснено реєстрації дії направлені на перереєстрацію 50 відсотків корпоративних прав ТОВ «БУДГРУППРОЕКТІНВЕСТ-2, код 41037587, які належать ТОВ «Укрбуд Девелопмент» на ОСОБА_5 , який одночасно визначений директором товариства.

Поряд з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що директором ТОВ «Укрбуд Девелопмент» є ОСОБА_6 , який будучи допитаним в якості свідка повідомив, що ним як директором товариства не підписувались документи та відповідно не уповноважувались будь-які особи на продаж корпоративних прав ТОВ «БУДГРУППРОЕКТІНВЕСТ-2, код 41037587.

Також, ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_5 є помічником ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_6 повідомив, що 06.12.2019 йому стало відомо, що за аналогічним сценарієм здійснено протиправне заволодіння корпоративними правами групи суб`єктів господарювання пов`язаних з корпорацією УКРБУД.

Так, корпоративні права наведених нижче товариств протиправно зареєстровані за групою осіб (вказані нижче), які наближені до ОСОБА_7 .

Всі правочини також здійснювались приватним нотаріусом ОСОБА_4 .

При цьому, реєстратор зазначає що перелік документів та заява про зміну власника та керівника товариств подавалась особисто заявником. Так, як вбачається з картки проведення протиправної зміни власника ТОВ «Північно-український будівельний альянс», заяву і документи подав особисто громадянин ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_1 , код ДРФО НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Крім цього, ОСОБА_6 повідомити що всі особи, які протиправно оформили на себе корпоративні права та керівництво товариствами є працівниками або найнятими особами громадянина ОСОБА_7 .

Таким чином, оформлюючи корпоративні права на своїх охоронців, водіїв та інших підконтрольних осіб, ОСОБА_7 намагався заволодіти майном товариств та грошовими коштами на рахунках товариств.

Протиправне захоплення низки підприємств групи компаній «Укрбуд» відбулось за участі групи осіб перелічених вище та приватного нотаріуса ОСОБА_4 .

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що група компаній УкрБуд у 2018 році презентувала свій новий офіс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Про вказану новину представники компанії повідомили у засобах масової інформації, зазначивши, що вказаний офіс належить їм та зареєстрований на одну з їх компаній.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 від 12.02.2020, нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041.5 кв.м., що по АДРЕСА_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041.5 кв.м., що по АДРЕСА_2 належить ТОВ Регіональні Ресурси, код 33960377.

Аналізуючи вищевказані факти можливо дійти висновку, що групою осіб, які наближені до колишнього президента корпорації ОСОБА_7 здійснюється протиправне заволодіння активами групи компаній, які входять до складу корпорації Укрбуд.

Окрім того, встановлено, що ТОВ Регіональні Ресурси, код 33960377, на праві приватної власності належить 1/2 нежитлового будинку флігель (адмін. будинок) 2-х пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., що по АДРЕСА_2 . На даний час є достатньо підстав вважати, що вказане приміщення може бути об`єктом протиправного заволодіння.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 від 11.02.2020, на 1/2 нежитлового будинку флігель (адмін. будинок) 2-х пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., що по АДРЕСА_2 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначену нерухомість, яка є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, а саме, набута кримінально-протиправним шляхом та отримана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що зможе одночасно забезпечити запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 нежитлового будинку флігель (адмін. будинок) 2-х пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., що по АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ТОВ Регіональні Ресурси, код 33960377, шляхом заборони відчуження, розпорядження.

Заборонити органам місцевого самоврядування, органам реєстрації проводити будь-які операції із вказаним майном, що призведуть до зміни володільця майна, зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок, надання поштової адреси незаконним будівництвам або інших дій.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1