печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва юриста 1 класу ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:
07.12.2019 Прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва юрист 1 класу ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу Державного секретаря Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 призначено на посаду генерального директора директорату наук Міністерства освіти і науки України.

У відповідності до примітки 1 до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно примітки 2 до статті 368 КК України, - службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 3682, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364, посади яких згідно із статті 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорій «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Так, наказом Міністерства освіти і науки України від 05.04.2019 за № 122-а затвердження «Положення про директорат науки», згідно якого відповідно до:

- п.1.1. Директорат науки є самостійним структурним підрозділом апарату Міністерства освіти і науки України, що утворюється для виконання завдань, пов`язаних із забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері науки, наукової та науково-технічної діяльності;

- п.1.2 Директорат у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами Міністерства, державного секретаря Міністерства;

- п.1.3. До складу директорату входять експертні групи та головне управління науково-технічного розвитку, що складається з окремих відділів, які утворюються для виконання завдань за окремими напрямками діяльності;

- п. 3.17 За поданням головного управління здійснює розгляд та погодження тематики наукових досліджень і науково-технічних (експериментальних) розробок, що виконуються за рахунок коштів державного бюджету;

Крім того, відповідно до посадової інструкції генерального директора директорату науки Міністерства освіти і науки України затвердженої Державним секретарем Міністерства освіти і науки України 05.04.2019, а саме:

- п. 1.1. посада генерального директора директорату науки міністерства освіти і науки України належить до посад державної служби категорії «Б», правовий статус якої визначено Законом України «Про державну службу», постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 № 644 «деякі питання упорядкування структури Серетаріату Кабінету Міністрів України, апарату міністерств та інших центральних органів виконавчої влади», постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів (зі змінами)» та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2016 року № 905 «Про схвалення Концепції із запровадженням посад фахівців з питань реформ (зі змінами).

- п. 2.1. здійснює керівництво директоратом, забезпечує виконання завдань, покладених на директорат;

- п. 2.10. Бере участь у процесі стратегічного планування, готує пропозиції до планів пріоритетних дій Уряду та планів діяльності Міністерства з питань науки, наукової та науково-технічної діяльності;

- п. 2.14. Координує процес проектування державних цільових наукових, науково-технічних програм і визначає обсяг коштів державного бюджету для ії фінансування, надає відповідні пропозиції та обґрунтування;

- п. 2.20. Визначає функціональні обов`язки працівників директорату, погоджує їх посадові інструкції;

- п. 2.21. Контролює та оцінює якість і результати роботи працівників директорату.

Отже, генеральний директор директорату наук Міністерства освіти і науки України є державним службовцем та службовою особою, уповноваженими на виконання функцій держави та представниками влади.

Однак, генеральний директор директорату наук Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 протиправно використав надані йому владні повноваження та своє службове становище, умисно вчинивши тяжкий корисний корупційний злочин у сфері службової діяльності, за наступних обставин.

Так, наказом № 234 від 07.03.2018 «Про внесення змін до персонального складу Науково-технічної ради Міністерства освіти і науки України з питань формування на виконання державного замовлення на наукового-технічну продукцію та секції ради за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки», який є на даний час чинним, затверджено персональний склад Науково-технічної ради Міністерства освіти і науки України до якої крім інших входить генеральний директор директорату науки Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 .

У той же час, наказом Міністерства освіти і науки України № 1341 від 24.10.2019 «Про оголошення конкурсного відбору науково-технічних (експериментальних) розробок за державним замовленням, виконання яких розпочнеться у 2020 році за рахунок загального фонду державного бюджету» оголошено конкурсний відбір науково-технічних (експериментальних) розробок за державним замовленням виконання яких розпочнеться у 2020 році за рахунок загального фонду державного бюджету».

Науково - експертне забезпечення Конкурсу здійснюють Науково-технічна рада Міністерства освіти і науки України з питань формування на виконання державного замовлення на наукового-технічну продукцію та секції Ради за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки.

Розгляд заявок з урахуванням результатів їх наукової і науково-технічної експертизи здійснюється на засіданнях Секцій ради за кожним пріоритетним напрямом розвитку науки і техніки окремо. За результатами розгляду складається протокол з пропозиціями щодо переліку науково-технічних розробок, рекомендованих Секцією для фінансування, та орієнтованого обсягу фінансування кожної розробки.

Формування пропозицій щодо державного замовлення на науково-технічні (експериментальні) розробки та науково-технічну продукцію у вигляді переліку найважливіших науково-технічних (експериментальних) розробок із зазначенням орієнтованого обсягу фінансування кожної розроби в розрізі років виконання здійснюється на засіданні ради.

Рішення Ради вводиться в дію наказом Міністерства освіти і науки України, зазначений наказ є підставою для підготовки проекту акта Кабінету Міністрів України відповідно до ст. 57 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»

Після затвердження урядовим рішенням переліку найважливіших науково-технічних (експериментальних) розробок за державним замовленням укладення договорів з виконанням науково-технічних розробок, визначених переможцями за результатами конкурсу, здійснюється без проведення процедур публічних закупівель відповідно до підпункту 3 пункту 3 порядку.

У зв`язку з вищевикладеним, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у не встановленому місці у генерального директора директорату науки Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США від учасника конкурсного відбору науково-технічних (експериментальних) розробок за державним замовленням за включення останнього до рішення Науково-технічної ради Міністерства освіти і науки України з питань формування на виконання державного замовлення на наукового-технічну продукцію, членом якої є ОСОБА_6 та рішення секції Ради за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки.

Так, генеральний директор директорату науки Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 24.12.2019, перебуваючи за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 16, будучи службовою особою, висловив вимогу начальнику юридичного відділу ДП «БЦКТ Міротек» ОСОБА_7 про передачу йому неправомірної вигоди у розмірі 5000 тисяч доларів США за включення науково-технічної розробки ДП «БЦКТ Міротек», яке є часником вищевказаного конкурсу оголошеного наказом Міністерства освіти і науки України № 1341 від 24.10.2019, до рішення Науково-технічної ради Міністерства освіти і науки України з питань формування на виконання державного замовлення на наукового-технічну продукцію, членом якої є ОСОБА_6 та рішення секції Ради за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки, з метою отримання подальшого фінансування науково-технічної розробки ДП «БЦКТ Міротек» від Кабінету Міністрів України.

У подальшому, 10.02.2020 генеральний директор директорату науки Міністерства освіти і науки України ОСОБА_6 , продовжуючи злочинний умисел направлений на отримання неправомірної вигоди від службових осіб ДП «БЦКТ Міротек» за включення науково-технічної розробки ДП «БЦКТ Міротек» до рішення Науково-технічної ради Міністерства освіти і науки України з питань формування на виконання державного замовлення на наукового-технічну продукцію, членом якої є ОСОБА_6 та рішення секції Ради за пріоритетними напрямами розвитку науки і техніки, з метою отримання подальшого фінансування науково-технічної розробки ДП «БЦКТ Міротек» вартістю 3 000 000 гривень від Кабінету Міністрів України, висловив вимогу директору ДП «БЦКТ Міротек» ОСОБА_8 про необхідність передачі останнім неправомірної вигоди для ОСОБА_6 у розмірі 300 000 грн., що становить 10 відсотків від загальної вартості фінансування науково-технічної розробки ДП «БЦКТ Міротек». У подальшому, 02.06.2020 директор ДП «БЦКТ Міротек» ОСОБА_8 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 діючи на вимогу останнього, який у свою чергу, продовжував реалізовувати злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди у розмірі 300 000 грн. від директора ДП «БЦКТ Міротек», прибув парковку поблизу ресторан швидкого харчування «McDonalds» за адресою: м. Київ, вулиця Борщагівська, 2-б де, перебуваючи у транспортному засобі марки марки «Нісан Кашкай» червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , передав останньому грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, та 165 000 гривень.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Прокурор вважає наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому враховуючи обставини встановлені під час досудового розслідування, на думку прокурора, виправдовують тримання підозрюваногопід вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 03.06.2020 р.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, та просили відмовити, враховуючи недоведеність ризиків у кримінальному провадженні.
Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, 02.06.2020 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

У подальшому, 03.06.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,а саме - в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильності кваліфікації , при цьому перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, не погоджується з доводами сторони захисту про її не обґрунтованість, оскільки наявні дані які вказують на обґрунтованість підозри, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалах клопотання доказах.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року)

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

В той же час, слідчий суддя не в повній мірі може погодитися із ризиками, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні та про які прокурори наголошували у судовому засіданні.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Так, сторона обвинувачення вказує, що є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В клопотанні слідчий зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а відтак знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.

Проте, в даному випадку слідчий суддя до вказаного ризику відноситься критично, оскільки його обґрунтування досить формальне та жодним чином не наведено фактичних аргументів в розрізі особи підозрюваного та відповідного даного кримінального провадження.

Також, прокурор зазначає, що санкція частини 3 статті 368 КК України, передбачає конфіскацію майна, а отже перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_6 може приховати майно, яке йому належить та в подальшому може бути конфісковане.

Окрім цього сторона обвинувачення вказує, що підозрюваний може на незаконно впливати на свідків, у тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом їх залякування, підкупу тощо з метою зміни показів, схилення до дачі неправдивих показань задля уникнення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, запобігти даним ризикам можливо шляхом застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження відносно майна підозрюваного та покладення на останнього відповідних обов`язків.

Прокурор зазначає, що дані отримані в ході досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може продовжити займатися протиправною діяльністю пов`язаною з отриманням неправомірної вигоди від суб`єктів господарської діяльності, проте стороною обвинувачення на думку слідчого судді даний ризик в повному обсязі доведено не було.

Підсумовуючи вказане, все ж слід зазначити, що на переконання слідчого судді, в світлі встановлених обставин кримінального провадження, зазначені ризики все ж наявні, проте доказів, того що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе їм запобігти слідчому судді не надано, а відтак слід вважати, що такі відсутні.

Слідчий суддя вважає, що вказані ризики можна виключити не лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й покладення відповідних обов`язків та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, тримання під вартою ОСОБА_6 є невиправданим, а таке втручання в його основоположні права і свободи жодним чином не забезпечить реалізацію завдань кримінального провадження та об`єктивний судовий розгляд, а відтак клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вказане, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби у межах строку досудового розслідування, що зможе забезпечити цілі кримінального провадження та одночасно не буде допущено порушення прав ОСОБА_6 .

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва юриста 1 класу ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний у період з 22.00 год. до 07.00 год. наступної доби, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000009 від 11.01.2020 строком на два місяці, а саме до 31.07.2020 включно.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- уникати спілкування та будь-якого тиску на свідків;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.01.2020.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1