Провадження № 1-кп/760/899/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2020 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000116 від 22.07.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вороньківка, Вишкородського р., Київської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні двох дітей, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старшого лейтенанта, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
за участю прокурора: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Так, 30.10.2017 року старший сержант ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на 3 роки, тобто до 30.10.2020 року.
30.10.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №158-РС старшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира кінологічного відділення батальйону охорони вказаної військової частини.
Цього ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2017 року (по строковій частині) №99 старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, постановлено на всі види забезпечення та того ж дня старший сержант ОСОБА_3 приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
27.12.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) 3146-РС старшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира кінологічного відділення інструктора батальйону охорони вказаної військової частини.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в України або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 року Указом Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України» Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа №800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Старший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68, Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові, який віддав наказ і своєму безпосередньому начальникові); сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Згідно п.1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Однак, під час проходження військової служби у старшого сержанта ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, який він реалізував за наступних обставин.
Так, 06.07.2019 року по завершенню виконання добових службових обов`язків старший сержант ОСОБА_3 вибув до смт. Клавдієво-Тарасове, бородянського району, Київської області, однак 08.07.2019 року, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від їх виконання в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин та дозволу командира, після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене нез`явлення на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.
22.07.2019 року старший сержант ОСОБА_3 , протиправність і помилковість своїх дій, добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , тобто фактично був незаконно відсутнім на військовій службі з 08.07.2019 по 21.07.2019.
Таким чином ОСОБА_3 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Згідно зі ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно зі ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.
17.01.2020 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 беззастережно та у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи ступінь та характер сприяння ОСОБА_3 у проведенні кримінального провадження щодо нього, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, який є учасником бойових дій, злочин вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні двох дітей, та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість вчиненого злочину, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, керуючись ст. ст. 60, 65, 69 КК України сторони узгодили, що у даному випадку необхідно на підставі ст. 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місць з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушень визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 17.01.2020 року просив затвердити.
Наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження укладеної угоди, та виключні підстави оскарження вироку розуміє.
Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.
Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_3 під час розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.
Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_3 є обґрунтованим і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох дітей, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України є правильною, а запропоноване угодою покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місць з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, санкції ч. 4 ст. 407 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що обтяжують покарання.
З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушення, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, матеріальна шкода нікому не заподіяна, запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України,суд,
УХВАЛИВ:
Угоду про визнання винуватості від 17.01.2019 року, укладену між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 - затвердити.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місць з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його оголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Суддя ОСОБА_1