Справа № 314/4814/19
Провадження № 1-кп/336/328/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії суддів - головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні корисливих особливо тяжких злочинів проти власності, безпеки руху та експлуатації транспорту, скоєне ними за попередньою змовою та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, останні зникли з місця скоєних ними злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з урахуванням встановлених обставин, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не одружені, дітей не мають та не мають стійких соціальних зв`язків, не працюють, законних джерел до існування не мають, що вказує на те, що останні можуть у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховатись від суду, чим перешкоджатимуть судовому розгляду кримінального провадження.
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, на фальсифіквцію доводів сторони обвинувачення відносно свого підзахисного, на позитивну характеристику останнього, на працевлаштування, хоча і неофіційне, перебування на утриманні дружини, про незмінність показів, які він надає в кожному судовому засіданні. Вважав, що це забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Суд розглянувши клопотання прокурора, захисника ОСОБА_7 , заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово був продовжений ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2019 р., 20.12.2019 р. та від 18.02.2020 р., востаннє продовжено до 24-00 години 24 квітня 2020 року включно. Обвинувачені утримуються у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Враховуючи, що строк запобіжного заходу спливає 24.04.2020 р. о 24-00 годині, а судове провадження до цього строку не буде завершене, наступне судове засідання заплановане на узгоджену зі сторонами дату - 14.05.2020 р., доцільність розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених є очевидною з огляду на вимоги абзацу другого частини третьої ст. 331 КПК України, у відповідності до якого до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене.
У відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Під час судового розгляду при вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри, доведеності вини, вагомості і допустимості доказів не надається через те, що обвинуваченому висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом, в зв`язку з цим суд не оцінює досліджені докази.
Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
За результатами розгляду клопотання суд дійшов висновку, що прокурором доведено наявність суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст. 197 КПК України, а також про неможливість запобігти цим ризикам більш м`яких запобіжних заходів.
На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів та за вчинення яких законом, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, не одружені, офіційно не працевлаштовані, законних джерел для існування не мають, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, зникли з місця скоєння ними злочинів, в подальшому були затриманні в порядку ст. 208 КПК України.
ОСОБА_9 , хоча в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, однак в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в останнє засуджений вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі і звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, в період якого обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, що розглядаються в цій справі.
Зазначені обставини свідчить про наявність ризику неправомірної поведінки обох обвинувачених, і є обставинами, що виключають застосування менш суворого запобіжного заходу.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про фальсифікацію доводів сторони обвинувачення, позитивну характеристику обвинуваченого, працевлаштування у брата, хоча і неофіційне, перебування на його утриманні дружини, не підтверджується належними і допустимиими доказами, оскільки зазначенні відомості, що характеризують особу обвинуваченого, про його місце роботи і сімейний стан, викладені головою квартального комітету № 3 м. Павлоград, тобто особою, що не наділена такими повноваженнями законом.
Довідка ж фізичної особи - підприємця ОСОБА_11 , що доводиться рідним братом обвинуваченому, про роботу у нього найманого працівника ОСОБА_9 не відповідає дійсності, має ознаки внесення в неї недостоівірної інформації, оскільки за поясненнями самого ОСОБА_9 він є особою, що офіційно не працевлаштована, а, відтак, надана суду довідка ФОП ОСОБА_11 , що за своїм походженням є офіційним документом і має містити лише офіційні відомості, є недопустимим доказом.
З таких же підстав суд вважає недопустимим доказом про наміри ОСОБА_9 зареєструватися в будинку, де він проживає, довідку селищного голови, оскільки наміри особи зареєструватися мають бути відомі особі, що видає офіційний документ з офіційних джерел, а довідка про інформованість селищного голови про наміри ОСОБА_9 не містять ознак джерела цієї інформованості, тобто не містить ознак офіційного документа.
Посилання захисника на незмінність показів обвинуваченого ОСОБА_9 також суд не приймає, оскільки ОСОБА_9 суду показання ще не давав.
Таким чином, викладені в клопотання захисника обставини на обгрунтування можливості застосування до ОСОБА_9 домашнього арешту, не підтвернджуються належними і допустими доказами, та, на погляд суду, не є обставинами, що виключають застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що, знаходячись на волі, усвідомлюючи суворість можливого покарання, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватися від суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі і щодо потерпілого ОСОБА_10 , що є ризиками, передбаченими п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Такий висновок суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема висловлену в рішенні в справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993, у відповідності до якої врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє "прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства".
Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, є всі підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, матимуть реальну можливість незаконного впливу на свідків, які ще недопитані, та потерпілого ОСОБА_10 .
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також приймаючи до уваги той факт, що ризики які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу не зменшились, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Задовольняючи клопотання прокурора і відмовляючи в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , суд, виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, із ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також приймаючи до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час не відпали.
Оскільки обставини по справі з часу обрання, і в подальшому продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України не зменшились, то це унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі, домашнього арешту, про застосування якого просить сторона захисту.
Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, внаслідок чого, вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб, починаючи з часу закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 24-00 годин 24.04.2020 року.
Керуючись статтями 31, 177, 197, 314-316, 334, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 00-00 години 25 квітня 2020 року до 24-00 години 23 червня 2020 року включно.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 00-00 години 25 квітня 2020 року до 24-00 години 23 червня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Строк дії ухвали до 24-00 години 23 червня 2020 року включно.
Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченим, захисникам обвинувачених та прокурору.
Апеляційна скарга подається на ухвалу суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3