ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/550/20 Справа № 171/2324/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000892 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Хопьорське Балашовського району Саратовської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 02 лютого 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, врахувавши вимоги ст. 177, 178, 183 КПК України, суд дійшов висновку, що на даний час не змінилися та не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом встановлено, що по вказаному кримінальному провадженню на даний час проводиться лише підготовче судове засідання, тобто судовий розгляд не розпочато, а строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який був обраний закінчується 10 грудня 2019 року.
Оцінивши обставини, визначені ст.178КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 хоча й є особою раніше не судимою, однак не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання. Тому, на думку суду, застосований до обвинуваченого раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі, має реальну можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж судовому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень.
Суд відхилив заперечення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою та постановити нову, застосувавши запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою такий, як домашній арешт за адресою АДРЕСА_2 , особисту поруку, особисте зобов`язання або визначити як альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімально можливому розмірі з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції. Суд в порушення вимог ст. 196 КПК України взагалі не навів які саме ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати. Як в мотивувальній частині рішення, так і в клопотанні прокурора відсутні посилання на будь-які докази, які б вказували на дійсне існування будь-яких ризиків. В клопотанні прокурор посилається, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК Україин не зменшилися та продовжують існувати, проте обвинувачений не переховувався від органів досудового розслідування та суду, опору при затриманні не чинив, не встановлено фактів намагання ним будь0яким чином перешкоджати встановленню істини по справі та впливати на потерпілих, свідків. Жодні докази, як то рішення слідчого, прокурора чи суду про застосування заходів безпеки щодо потерпілої або свідків, документи чи їх пояснення або скарги , які б підтверджували, що обвинувачений шляхом погроз, умовлянь або іншим чином примушує їх давати покази на його користь, відсутні і стороною обвинувачення суду не надані. А ризик, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність щодо потерпілої та вчинення нового кримінального правопорушення є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий. Також відсутні жодні докази, що обвинувачений раніше вчиняв спроби спричинити тілесні ушкодження потерпілій або будь-яким іншим особам, та те, що він схильний до продовження кримінального правопорушення прокурором у клопотанні не наведено. Посилання на відсутність міцних соціальних зв`язків є безпідставним, оскільки обвинувачений є особою похилого віку (75 років), який не одружений та об`єктивно не може мати малолітніх дітей на утриманні, має двох повнолітніх синів, з якими підтримує постійне спілкування, згідно заяви одного з них - ОСОБА_9 надає згоду і не заперечує проти знаходження батька під домашнім арештом за місцезнаходженням його житлового будинку у м.Дніпро, він є фізичною особою-підприємцем і зможе його утримувати. Крім того, застосування домашнього арешту за даною адресою в м.Дніпро повністю виключило б існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інший його син ОСОБА_10 подав до суду клопотання про особисту поруку за обвинуваченим.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, а ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за № 0000892 від 12.10.2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 14.10.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.12.2019 року.
Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалося 09.12.2019 року, було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: обвинувачений переховуватись від суду, впливати на потерпілу та продовжити кримінальне правопорушення.
Розглядаючи зазначене клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу не зменшилися та не перестали існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, впливати на потерпілу та продовжити кримінальне правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, не має міцних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, неодружений, знає потерпілу ОСОБА_11 , яка є його сусідкою, спричинивши останній тяжке тілесне ушкодження із застосуванням ножа, який мав при собі, у громадському місці поблизу під`їзду будинку, в якому проживають.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника про наявність двох повнолітніх синів, що свідчить про міцність соціальних зв`язків та можливість застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання одного з синів або особисту поруку були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка з урахуванням висунутого обвинувачення, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати вказані ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Доводи захисника про те, суд не розглянув можливість застосування до нього застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечне для життя в момент заподіяння, а тому, відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України, суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Крім того, з урахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою не є надмірним.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4