Справа № 128/4106/16-к
УХВАЛА

04 березня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області

в складі: головуючого- судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню: ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України; ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 185 КК України; ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вище вказане об`єднане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу у виді утримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , враховуючи, що ризики, які стали підставою для встановлення міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли, а обвинувачені вчинили ряд тяжких умисних злочинів, є раніше судимі, тому можуть перешкоджати судовому слідству, впливати на потерпілих та свідків.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечували, просили встановити міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечили. Захисник ОСОБА_8 клопотала перед судом про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з утриманням під вартою, враховуючи, що з`явилися нові обставини: ОСОБА_12 потребує термінового оперативного втручання у зв`язку із хворобою вен на нозі, обвинувачений не одноразово проходив лікування в умовах СІЗО м. Вінниця, однак за останнім заключенням лікаря, застосоване раніш лікування позитивного результату не дало і обвинувачений потребує операції, а також послідуючого тривалого лікування. Просили врахувати дану обставину при вирішенні питання, щодо міри запобіжного заходу.

Решта учасників судового процесу підтримали позицію обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено волі, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_11 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України та був продовжений за ухвалами суду.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
При цьому, колегія суддів зважає на те, що злочини, в якому обвинувачуються ОСОБА_11 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до тяжких злочинів, та особливо тяжкого, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України від 3 до 6 років позбавлення волі; за ч.5 ст.185 КК України від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 296 КК України позбавлення волі від 3 до 7 років. Крім того, обвинувачений є раніш судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчать про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, до затримання не працював, стійких соціально-стримуючих факторів не має, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які підлягають виклику до суду.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.3 ст.331 КПК України, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Виходячи з того, що на даний час розпочато новий судовий розгляд даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_11 строком до 2 (двох) місяців.

Враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст. ст. 177,183,199, а також вищевказані обставини, більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 під час розгляду даного кримінального провадження.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, суд враховує, що згідно зі ст. 201 КПК України обвинувачений має право звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
На підставу клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_12 захисником подано медичну довідку медичної частини №1 філії державної установи «Центр охорони здоров`я державно кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області від 04.02.2020 року, згідно якої 08.01.2020 року ОСОБА_12 був оглянутий лікарем-хірургом та встановлено діагноз, який потребує оперативного лікування в плановому порядку подальшого лікування за рахунок ліків, які надходять від рідних обвинуваченого, що свідчить про відсутність можливості забезпечення даного лікування в умовах СІЗО. Обвинувачений має постійне місце проживання, родину, яка зобов`язується забезпечити проведення належного лікування обвинуваченого.
На підтвердження зареєстрованого місця проживання обвинуваченого ОСОБА_12 надано довідку-характеристику асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниця КК «Поділля» №103 від 05.02.2020 року, за якою зазначено, що ОСОБА_12 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та позитивно характеризується по місцю проживання.
У практики рішень ЄСПЛ вбачається, що право на здоров`я має комплексний характер і включає: право на інформацію та конфіденційність інформації про стан здоров`я; право на медико-соціальну допомогу; право на згоду на лікування та медичне втручання та ін. Реалізація права на життя не можлива без реалізації права на здоров`я. Адже нормальне біологічне та соціальне функціонування людини не можливе без здоров`я. Реалізація права на життя у повному об`ємі можливо лише при гарантуванні права на здоров`я.

Право на життя захищається у ст. 2 Конвенції. При цьому згідно зі сталою практикою ЄСПЛ це право вважається порушеним не тільки у разі позбавлення життя, але і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представляли серйозну загрозу його життю та здоров`ю.

У рішенні ЄСПЛ «Попов проти Російської Федерації від 13 липня 2006 р.», Суд визначив, що згідно зі ст. 3 Конвенції держава зобов`язана забезпечувати, щоб особа перебувала в умовах, сумісних з повагою до людської гідності, способи реалізації таких заходів не повинні піддавати людину стресам, приниженням, занепокоєнням, які перевищують допустимий рівень страждань, що викликається позбавленням волі і, враховуючи практичне значення застосовуваних заходів, його здоров`я, душевний стан повинен адекватно гарантуватися, в тому числі, наданням необхідної медичної допомоги.

У рішенні ЄСПЛ «Бекетов проти України» від 19.02.2019 року Суд у п. 109 зазначає, що «належність» медичної допомоги залишається складним елементом для визначення.
Сам факт, що ув`язнену особу оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (рішення у справі «Хумматов проти Азербайджану», п.116 від 29 листопада 2007 року).
Державні органи повинні забезпечити докладне документування стану здоров`я ув`язненої особи та її лікування під час тримання під вартою (рішення у справі «Худобін проти Росії», п. 83,115), оперативність та точність постановки діагнозу і лікування ( рішення у справі «Мельник проти України» п.п. 104-106 від 28 березня 2006 року); а у випадку, коли це викликано медичним станом - регулярність і систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування захворювань ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (рішення «Сарбан проти Молдови», пункт 79 від 04 жовтня 2005 року). Державні органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичного надання призначеного лікування ( рішення у справі «Хумматов проти Азербайджану» п. 116, та рішення у справі «Голомйов проти Молдови» п. 117).
Проаналізувавши практику ЄСПЛ щодо захисту права на здоров`я через реалізацію права на заборону тортур, суд прийшов до висновку, що ненадання адекватної і необхідної медичної допомоги особам, позбавленим волі, є приниженням для особи, які визивають занепокоєння і перевищують допустимий рівень страждань і тлумачиться Судом як тортури.

Враховуючи необхідність проведення лікування ОСОБА_12 , ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні на час розгляду клопотання, тривалість розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає, за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання захисника ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме домашній арешту в нічні години, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181,183, 194, 199, 319,331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 - задовільнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з 20:00 год до 06:00 год наступного дня за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 02.05.2020 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

прибувати на виклики суду за першою вимогою;

утриматись від спілкування з особами, які являються потерпілими, свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Покладені на ОСОБА_12 обов`язки встановити строком на два місяці, тобто до 02.05.2020 включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 з-під варти з зали суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 відмовити.

Копію ухвали направити для негайного виконання в частині зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 до Лівобережного ВП Вінницького ВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та зобов`язати негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_12 , про що письмово повідомити Вінницький районний суд Вінницької області.

Роз`яснити ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу, щодо ОСОБА_11 задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, строком до 2 місяців до 02 травня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала суду, щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області, протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3