Житомирський апеляційний суд
Справа №935/868/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
підозрюваного: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Коростишівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 травня 2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, до Коростишівського районного суду звернувся начальник СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_9 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , в обґрунтування якого зазначив, що 02.06.2008 року ОСОБА_10 заснував приватне підприємство «Виробниче комерційне підприємство Проспект». 07.07.2008 року відповідно до наказу № 1-к засновника підприємства ОСОБА_10 призначено ОСОБА_8 на посаду директора ПП «ВКП «Проспект». Відповідно до статуту вказаного підприємства, затвердженого засновником підприємства ПП «ВКП «Проспект» ОСОБА_10 31.05.2008, ОСОБА_8 є посадовою особою вказаного підприємства, яка відповідно до пункту 6.8. вирішує усі питання діяльності Підприємства, пункту 6.9. директор підзвітний Власнику і організовує виконання його рішень та відповідно до пункт 6.10. відповідає за фінансово-господарську діяльність даного підприємства. Так, обіймаючи дану посаду, ОСОБА_8 , на виконання вказівки засновника ПП «ВКП «Проспект» ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, 01.04.2012 уклав з ОСОБА_11 договір будівельного підряду № 01/04-12 щодо виконання робіт з будівництва водойми для рибогосподарських потреб на земельних ділянках ОСОБА_11 з кадастровими номерами :05:000:0093, :05:000:0094,:05:000:0095,:05:000:009, :05:000:0097, :05:000:0105, які розташовані за межами Стрижівської сільської ради Коростишівського району. У подальшому, в невстановлєний слідством час, в період з 01.04.2012 року по 26.12.2017 року, засновник приватного підприємства «ВКП «Проспект» ОСОБА_10 та директор даного підприємства ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб, всупереч вимогам, передбачених ст.ст.14, 15, 16, 17, 19, 23 Кодексу України «Про надра», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами достовірно знаючи про відсутність дозволу на користування земельною ділянкою, для цілей, пов`язаних з використанням надр і належним чином оформленого спеціального дозволу (ліцензії) на видобуток корисних копалин, без гірничого відводу та плану розробки родовища корисних копалин, діючи умисно, із залученням спеціальної техніки, організували самовільний видобуток корисної копалини (піску) промисловим способом за допомогою днопоглиблювального пристрою (земснаряду) НСС 400/20 ГР, створивши кар`єр, для видобутку піщаної суміші загальною площею 9,3245 га., та незаконно видобули 840243,3 м3 піску. Ринкова вартість видобутого піску відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 44/18-25 від 05.06.2018 становить 182215162,04 грн. Таке використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, з порушенням встановлених правил використання надр, відповідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року призвело з екологічної точки зору до незворотних порушень і не можливості відновлення її у тому вигляді, в якому вона існувала до зняття шару ґрунту та утворення кар`єру, чим завдано економічним інтересам держави збитків у великих розмірах, які становлять 203850418,72 грн. Завдання шкоди довкіллю згідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року проявляється в тому, що внаслідок антропогенної діяльності землі сільськогосподарського призначення повністю втратили свою потенційну родючість і перейшли до категорії порушених земель - земель, що втратили свою господарську та екологічну цінність. Основною екологічною шкодою, що нанесена земельній ділянці, є втрата гумусного горизонту ґрунтового профілю дерново-підзолистого супіщаного ґрунту на флювіогляціальних відкладах, якими вона представлена. Зазначена земельна ділянка зазнала важкої деградації ґрунтів та повністю втратила потенційну родючість, а з екологічної точки зору - її екосистема набула важких незворотних порушень і не може бути відновлена до початкового стану. Під тяжкими наслідками згідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 розуміється те, що для відновлення втраченого гумусного шару дерново-підзолистого ґрунту необхідно 360 років, дернового глибокого ґрунту - 800 років проходження природних процесів ґрунтоутворення, штучно відновити повноцінний гумусовий горизонт неможливо. Також при самовільному видобуванні піску за зазначений період державі була завдана шкода у розмірі 203850418,72 грн., та видобуто піску на загальну вартість 182215164,04 грн.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 09.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.

30.04.2020 року ОСОБА_8 за наявності достатніх доказів повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.240 КК України.

Ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 травня 2020 року клопотання прокурора задоволено частково. Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки відповідно до ч.5 ст. 194 КПК, а саме: залишати місце свого проживання/реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у період доби з 22 години до 06 години наступного дня; не відлучатися за межі м.Житомира без дозволу прокурора або слідчого; повідомляти слідчого чи прокурора про зміну свого місця проживання та роботи.

В апеляційній скарзі прокурор Коростишівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання начальника СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 погодженого прокурором Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Посилається на те, що суддею не в повній мірі враховано наявність ризику того, що обвинувачений може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування та судового розгляду, зокрема, шляхом погрози, підкупу чи умовляння іншого підозрюваного, свідків, схиляння їх до дачі неправдивих показань. Враховуючи те, що в даному кримінальному провадженні показання свідків та потерпілого мають вирішальне значення для встановлення істини по справі. Крім цього, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого, та карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років. Крім того, ОСОБА_8 у ході досудового розслідування категорично заперечив свою причетність до скоєного злочину. Зазначені в сукупності фактори свідчать про те, що ОСОБА_8 явно має намір уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та відповідно кримінального покарання. Вищевикладене свідчить про те, що існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати швидкому, повному та неупередженому проведенню досудового розслідування в кримінальному провадженні. У той же час ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного, відсутні, оскільки до цього часу не отримано достатніх даних про учасників злочину, тому розшукові заходи у межах провадження продовжуються. Перебування під вартою ОСОБА_8 сприятиме ефективному збору інформації про дії кожного з учасників злочинів та мотиви, якими він керувався. Існування зібраних у кримінальному провадженні доказів та небажання нести відповідальність за скоєння тяжкого злочину, на думку слідства, спонукатиме ОСОБА_8 переховуватися від органів слідства, суду.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та в обранні запобіжного заходу відмовити. Стверджує, що висновок інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28 лютого 2020 року враховувався слідчим суддею під час приймання рішення щодо обрання міри запобіжного заходу, а саме в якості доказу ступеню суспільної небезпеки інкримінованого злочину ОСОБА_8 , щодо настання інших тяжких наслідків. При цьому в описовій частині експерт зазначив, що не можливо встановити шкоду заподіяну державі через відсутність достеменних вихідних даних. В оскаржуваній ухвалі суду відсутня мотивація, з якої вищезазначені аргументи сторони захисту не взяті судом до уваги. Зі змісту підозри оголошеної ОСОБА_8 30.04.2020 року, яка в матеріалах судової справи відсутня, слідує, що кваліфікуючими ознаками складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України стали - порушення встановлених правил охорони надр, що спричинило інші тяжкі наслідки. Разом з тим, з висновків інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28 лютого 2020 року, яка покладена в основу обгрунтування підозри за ч.4 ст. 240 КК України, не можливо встановити чи враховувались експертом при складанні експертного висновку відомості про видобування піску на даній території іншими суб`єктами господарювання до 01.04.2012 року, а також наявність дозволів на будівництво водойми для рибогосподарських потреб, якими передбачалось зняття поверхневого родючого слою. У висновках, викладених в експертизі, відсутні будь які відомості про те, що саме в результаті незаконної діяльності ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , або незаконної діяльності ПП «ВКП «Проспект» наступили наслідки, встановлені за результатами проведення експертизи. Таким чином, в зазначеному висновку експертизи - відсутні висновки експерта про настання тяжких наслідків у розумінні змісту ст. 240 КК України як в цілому, так і в тій частині, що такі результати настали саме в наслідок дій підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , або незаконної діяльності ПП «ВКП «Проспект». Будь які інші докази з цього приводу - стороною обвинувачення не надані. Правова кваліфікація злочину передбаченого ст. 240 КК України, не передбачає такої кваліфікації як вчинення злочину «за попередньою змовою групою осіб», а тому дії ОСОБА_8 мали додатково бути кваліфіковані за відповідними частинами статей 27 та/або 28 КК України. При цьому, будь-які докази щодо наявності попередньої змови групи осіб до матеріалів судової справи не надано. В клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу, погодженого прокурором, відсутні будь-які відомості про покладення додаткових обов`язків на підозрюваного ОСОБА_8 . Разом з тим, без будь-якого вмотивування та обгрунтування в ухвалі суду, судом визначено обов`язок ОСОБА_8 не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу слідчого та прокурора. З врахуванням того, що ОСОБА_8 працює водієм на TOB «Постачальна Транспортна Компанія», тобто його робота на вказаному підприємстві пов`язана з постійним перевезенням будівельних сипучих вантажів, останній позбавлений можливості для забезпечення себе та членів своєї сім`ї засобами існування. Обгрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , як зазначено в клопотанні, підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 44/18-25 від 05.06.2018 року, висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року, протокол обшуку від 21.11.2017 року, технічним звітом по виконаним маркшейдерським роботам від 24.11.2017 року, а вказані документи, разом з іншими долученими стороною обвинувачення до клопотання отримані в рамках інших кримінальних проваджень. Тобто, стороною обвинувачення не надано жодних відомостей, які підтверджують законність використання матеріалів інших кримінальних проваджень в кримінальному провадженні № 0000015.

В поданих на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 запереченнях прокурор ОСОБА_6 стверджує, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення. Зазначає, що використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, з порушенням встановлених правил використання надр, відповідно висновку інженерно-екологічної експертизи № 573/20-25 від 28.02.2020 року призвело з екологічної точки зору до незворотних порушень і не можливості відновлення її у тому вигляді, в якому вона існувала до зняття шару грунту та утворення кар`єру, чим завдано економічним інтересам держави збитків у великих розмірах, які становлять 203850418,72 грн. Тобто, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється в порушенні встановлених правил використання надр, що створило небезпеку для довкілля та спричинило інші тяжкі наслідки, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 240 КК України. Підозру про вчинення кримінального правопорушення - у порушенні встановлених правил використання надр, що створило небезпеку для довкілля та спричинило інші тяжкі наслідки, за ознаками ч. 4 ст. 240 КК України ОСОБА_8 повідомлено 30 квітня 2020 року. Вина ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Відповідно до вишевикладеного у межах вказаного кримінального провадження дії підозрюваного ОСОБА_8 кваліфіковано вірно відповідно за ч. 4 ст. 240 КК України. Щодо відсутності відомостей у експертизі щодо причетності до вказаного злочину ОСОБА_8 або ПП "ВКП "Проспект» то відповідно до висновку інженерно-екологічної експертизи N° 573/20-25 від 28.02.2020 встановлено, шо дослідження проводиться шляхом вивчення матеріалів кримінального провадження № 0001535 від 04.12.2016 року на оптичному носії CD-R, які вказують на можливість причетності ОСОБА_8 до вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи захисника про використання матеріалів іншого кримінального провадження є безпідставними, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду від 24.04.2020 надано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0001535. Відповідно здійснено вилучення матеріалів кримінального провадження з № 0001535 до кримінального провадження № 0000015 про що під час розгляду клопотання прокурором зазначалося.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора Коростишівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя вказаних вимог Закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався та вірно прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, однак не такого виключного, як тримання під вартою, а більш м`якого у виді домашнього арешту в певний час доби, пославшись на недоведеність слідчим та прокурором неможливості застосування більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді від 5 до 8 років. Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід в даному випадку обрано бути не може, оскільки ОСОБА_8 хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, проте раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та постійне місце роботи, а також постійне місце проживання, тому застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю та необхідністю запобігти тим ризикам, які зазначені в клопотанні, і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Разом з тим, як вірно враховано слідчим суддею, відносно підозрюваного ОСОБА_8 судами розглядаються обвинувальні акти щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України та ч.2 ст.239-1, ст.254 КК України, провадження по яким ще триває та вироки суду за вказаними обвинуваченнями не постановленні, але вказані обставини дають підстави вважати, що незастосування запобіжного заходу може призвести до можливого продовження підозрюваним протиправної діяльності. Тому, слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час буде співмірним з існуючою підозрою, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та, враховуючи в тому числі і те, що досудове розслідування даного кримінального провадження розпочато ще у 2015 році, і даних про здійснення підозрюваним будь-якого впливу на інших учасників кримінального провадження до теперешнього часу прокурором не надано. Посилання прокурора на наявність кримінального провадження щодо підозрюваного за ст. 296 КК України відносно потерпілого, який є свідком в даному кримінальному провадженні, не можна вважати безумовним доказом такої обставини, враховуючи відсутність рішення суду по такому кримінальному провадженню.

Доказів про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, прокурором та слідчим не надано, а також вони відсутні в матеріалах провадження.

З вказаним висновком також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні як прокурором, так і слідчим та відповідають матеріалам кримінального провадження.

При цьому, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, буде співмірним з завданнями кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, не надав аналізу ризикам та те, що тільки такий запобіжний захід як тримання під вартою, зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, є безпідставними та не грунтуються на матеріалах провадження щодо розгляду клопотання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суддею не в повній мірі враховано наявність ризику того, що обвинувачений може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування та судового розгляду, зокрема, шляхом погрози, підкупу чи умовляння іншого підозрюваного, свідків, схиляння їх до дачі неправдивих показань, які на даний час не були встановлені, є абстрактними, нічим не підтвердженими припущеннями органів досудового розслідування, які не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного розгляду провадження. Крім того, твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 у ході досудового розслідування категорично заперечив свою причетність до скоєного злочину, тобто явно має намір уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та відповідно кримінального покарання є необгрунтованим, оскільки визнання чи не визнання вини в інкримінованому злочині є правом підозрюваного чи обвинувакченого і не може безумовно свідчити про наявність чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , зокрема до відсутності обгрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину за ч.4 ст. 240 КК України, яка підтверджується за посиланнями слідчого та прокурора доказами, які є недопустимими, як то висновки інженерно-екологічної експертизи №573/20-25 від 28.02.2020 року, тощо, а також щодо неправильної (неповної) кваліфікації дій підозрюваного з огляду на викладені в повідомленні про підозру обставини, то зазначені доводи не можуть бути враховані на даній стадії кримінального провадження, оскільки вимагають від суду надання їх оцінки як доказів в кримінальному провадженні та оцінки правильності попередньої кваліфікації дій підозрюваного, на що у суду відсутні повноваження з огляду на положення КПК України. При цьому зазначені слідчим докази цілком обгрунтовують наявність підозри того, що саме ОСОБА_8 може бути причетний до вчиненого кримінального правопорушення, та на даній стадії кримінального провадження зазначеними слідчим та прокурор доказами не повинна бути доведена винуватість підозрюваного, оскільки саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Крім того не знайшли свого підтвердження і посилання захисника на відсутність в матеріалах судового провадження повідомлення про підозру.

Інші доводи захисника щодо того, що в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу відсутні будь-які відомості про покладення додаткових обов`язків на підозрюваного ОСОБА_8 , а також, що без будь-якого вмотивування та обгрунтування в ухвалі суду судом визначено обов`язок ОСОБА_8 не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу слідчого та прокурора не спростовують в категоричній формі необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_8 такого запобіжного заходу, як домашній арешт з визначенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки слідчим суддею було застосовано такий запобіжний захід як альтернативу виключному запобіжному заходу у виді тримання під вартою, про який клопотав слідчий, в межах якого слідчим з огляду на зазначені обставини і не могло вимагатися покладення будь-яких обов`язків на підозрюваного.

Що ж стосується доводів апелянта про використання матеріалів іншого кримінального провадження, то апеляційний суд погоджується із запереченнями прокурора в цій частині, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду від 24.04.2020 органу досудового розслідування надано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0001535. Відповідно здійснено вилучення матеріалів кримінального провадження з № 0001535 до кримінального провадження № 0000015, про що під час розгляду клопотання прокурором зазначалося. В матеріалах судового провадження наявні відповідні документи на підтвердження зазначених обставин.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційних скаргах прокурора та захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора Коростишівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 травня 2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: