Справа № 487/2217/20
Провадження № 1-кс/487/2668/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000258 про відмову у визнані потерпілим
ВСТАНОВИВ:
22.04.2020 року, представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просив скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 від 05.03.2020 року про відмову у визнані потерпілим у кримінальному проваджені №0000258.
В обґрунтування скарги заявник зазначив, що слідчим Першого відділу СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000258, постановою слідчого від 05.03.2020 року, йому було відмовлено у визнанні потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження даних стосовно завдання їм будь-якої шкоди.
Таким чином, вважає, що вказана постанова суперечить вимогам чинного законодавства та обмежує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у процесуальних правах, тому на підставі викладеного, просив скасувати вказану постанову та зобов`язати слідчого вжити заходів щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілими у кримінальному провадженні №0000258.
До судового засідання заявник не з`явився, надавши заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги зазначені у скарзі підтримав у повному обсязі.
Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду зазначеної скарги за відсутності заявника, оскільки останній реалізував своє право на оскарження дій слідчого, передбачене ч.1 п.1 ст. 303 КПК України.
До судового засідання слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , не з`явилась, надала заяву в якій просила у задоволенні скарги відмовити та провести розгляд скарги за її відсутності.
У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя, дійшов наступних висновків.
Із матеріалів скарги вбачається, що Першим слідчим відділом СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000258 від 11.02.2020 року.
28.02.2020 року адвокатом ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було подано клопотання слідчому Першого СВ ТУ ДБР в м. Миколаєві, про визнання їх потерпілими у кримінальному провадженні №0000258 від 11.02.2020 року.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 від 05.03.2020 року у задоволені вищезазначеного клопотання було відмовлено, у зв`язку із відсутністю в матеріалах кримінального провадження будь-яких відомостей про завдання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шкоди.
Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Під час винесення постанови, слідчий, виходила з того, що відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, обставини, викладені у заяві адвоката ОСОБА_5 , не містять очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України" розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 05.03.2020 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано шкоду, однак на підтвердження такого свого висновку не навела, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були нею проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було завдано шкоди.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог адвоката ОСОБА_5 щодо скасування постанови слідчого.
Разом з тим, щодо вимог скарги стосовно зобов`язання слідчого вжити заходів щодо визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілими у кримінальному провадженні №0000258, слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
З огляду на викладене, питання про визнання заявників потерпілим з усіма наслідками такої дії у передбачений законом спосіб, вирішується слідчим, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження у відповідності до вимог КПК України, у той час як слідчий суддя не уповноважений зобов`язувати слідчого вчиняти такі дії.
Приймаючи до уваги вищевикладене скарга представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування постанови слідчого від 05 березня 2020 року про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000258 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303-307, 376 КПК України
УХВАЛИВ:
Скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 від 05 березня 2020 року про відмову у визнані потерпілими у кримінальному провадженні №0000258 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1