Дата документу 17.06.2020 Справа № 202/7100/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1196/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 202/7100/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема,

обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, колишнього начальника 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, капітана поліції, який має повну вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України;

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів тобто до 04 липня 2020 року, включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, в задоволенні клопотань обвинувачених та захисників про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено,

Згідно з матеріалами провадження, під час проведення судового засідання даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які не зменшились і продовжують існувати.
За наслідками розгляду клопотань було прийнято рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд дійшов висновку, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інший злочин, на даний час не втратили свою актуальність та продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції від 06.05.2020 скасувати, обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і яка підлягає безумовному скасуванню. Вказує, що він перебуває під вартою вже більше двох років. Судовий розгляд у даному провадженні розпочато 09.12.2019. За 6 місяців судом проведено п`ять засідань та досліджено лише 4 томи письмових доказів. Вважає, що з урахуванням такої швидкості розгляду кримінального провадження, дослідження письмових доказів буде тривати ще декілька років. В той же час, на думку прокурора та суду ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати до вирішення справи по суті. Однак, ані прокурор, ані суд не наводять достатніх та об`єктивних доказів того, що він буде переховуватись від суду, перешкоджати розгляду справи, здійснювати вплив на свідків, чи вчинити інший злочин. Вважає, що прокурором не надано нових доказів на підтвердження необхідності продовження запобіжного заходу, окрім тих, які були зазначені під час обрання запобіжного заходу 30.03.2018. Крім того, обвинувачений посилається на розмір застави, визначений в сумі 630600 грн., який є завідомо непомірним для нього та його родини.

В доповнення до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 заявив про те, що вже більше року розгляд кримінального провадження в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області здійснюється незаконним складом суду, а саме суддя ОСОБА_9 заявляла собі самовідвід, який був задоволений, а при новому розгляді вона є членом колегії.
На підставі викладеного обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту та зменшити розмір застави до мінімального, передбаченого п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження 06 травня 2020 року в судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених у кримінальному провадженні, в тому числі і щодо ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою.

Також апеляційний суд вважає, що суд правильно встановив наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а отже з метою уникнення відповідальності за вчинені ним злочини ОСОБА_7 може переховуватися від суду. Також суд першої інстанції послався на існування ризику можливого незаконного впливу на свідків. Крім того, ризик вчинення нового кримінального правопорушення на даний час також не втратив своєї актуальності.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та захисником і самим обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, одружений та має малолітню дитину, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого щодо зменшення розміру застави, апеляційний суд вважає їх безпідставними. Визначений ухвалою суду від 12.03.2020 розмір застави в сумі 630600 грн., суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає обставинам кримінального провадження, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України і є відповідним та достатнім в рамках даного кримінального провадження.

Інші доводи, на які посилається у своїх апеляційних скаргах обвинуваченого, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.

Щодо незаконного складу суду, така обставина має бути перевірена під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на викладені мотиви.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04.07.2020 включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4