Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Ратнівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000419 від 21 вересня 2018 року,

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, несудимого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого,
обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк ? 3 (три) роки. Зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_9 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн., на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління фінансів Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_7 про стягнення витрат, понесених Ратнівською районною центральною лікарнею на лікування потерпілих від злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави в особі управління фінансів Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області 12398 (дванадцять тисяч триста дев`яносто вісім) гривень.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Волинської обласної ради до ОСОБА_7 про стягнення витрат, понесених Волинським обласним дитячим територіальним медичним об`єднанням на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 , задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави в особі Волинської обласної ради 6661 (шість тисяч шістсот шістдесят одну) гривню.
Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати у сумі 6864 (шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

За вироком суду ОСОБА_7 , 21 вересня 2018 року, приблизно о 19 год. 30 хв., керуючи у стані алкогольного сп`яніння власним технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Партизанська в напрямку до вулиці Центральна в смт. Ратне Волинської області, всупереч вимогам пунктів 2.3б, 2.9а, 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не прослідкував за безпекою руху, не простежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, рухаючись зі швидкістю більше ніж 50 км/год., внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та її малолітнього сина ОСОБА_10 , 2010 року народження, які рухалися в попутному напрямку по правому краю проїзної частини.
Внаслідок вказаних вище порушень Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а малолітньому потерпілому ОСОБА_10 ? середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що хоча суд у вироку і вказав на врахування при призначенні покарання обвинуваченому тяжкості злочину, однак не надав належної оцінки обставинам і наслідкам злочину, зокрема, вчинення останнім тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, негативні наявні наслідки завданих тілесних ушкоджень, заподіяних як потерпілій, так і малолітньому потерпілому, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину. У період з грудня 2018 року по травень 2019 року обвинуваченим відшкодовано лише 5 тисяч гривень матеріальної шкоди, що, на думку прокурора, свідчить про небажання виплачувати призначену судом суму завданих моральних та матеріальних збитків та ухилення ОСОБА_7 від відповідальності.

Вважає, що наведене не дає підстав дійти переконливого висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умови звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зазначає, що її малолітній син ОСОБА_13 , внаслідок ДТП також отримав тілесні ушкодження, проте, оскільки ним отримані легкі тілесні ушкодження, то він не визнаний потерпілим.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував її думку щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Вказує, що ОСОБА_7 на відшкодування заподіяної шкоди для неї та її дітям сплачено, починаючи з грудня 2018 року лише 15 000 грн., що свідчить про недостатнє усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечних наслідків від вчиненого ним злочину та не бажання їх усунути.

На думку потерпілої, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки даний злочин хоча і необережний, однак тяжкий, вчинений в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння, а її діти, відповідно, середньої тяжкості та легкі.

Судом також не було враховано, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого вона перенесла декілька операцій та потребує їх проведення у майбутньому, через отримані під час ДТП травми, втратила можливість нормально пересуватись і по цій причині отримала інвалідність. На даний час постійно продовжує відвідувати лікувальні заклади та потребує довготривалого реабілітаційного процесу.

Просить вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 в частині звільнення останнього від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України скасувати, в решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу, законного представника малолітнього потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого і захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілої, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і потерпілої не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження одному потерпілому та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому, в апеляційних скаргах не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а також наслідки злочину спричинення тяжких тілесних ушкоджень одній особі, у причинному зв`язку із якими знаходиться установлена цій особі інвалідність, та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншій особі, взято до уваги вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, яка обтяжує покарання, а також думку потерпілої та законного представника потерпілого, які наполягали на суворому покаранні винного, характер допущених обвинуваченим грубих порушень Правил дорожнього руху та прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України, зокрема, судом взято до уваги, що даний злочин є необережним, враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно, утримує трьох малолітніх дітей, досудову доповідь органу з питань пробації, в якій зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення з боку обвинуваченого та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середній. Крім цього, до обставин, які пом`якшують покарання, судом віднесено активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, про яке свідчить, крім визнання вини обвинуваченим факту вчинення злочину, жаль з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки, бажання виправити наслідки вчиненого, часткове відшкодування потерпілим завданих злочином збитків, намагання реалізувати власний автомобіль у рахунок відшкодування завданих збитнів, але неможливість зробити це через неузгодженість із представником потерпілого, що наперед, на думку суду, не свідчить про небажання обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом максимального іспитового строку, передбаченого законом.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, попросив вибачення за вчинене, має стійкі соціальні зв`язки (повноцінну сім`ю: дружину, троє малолітніх дітей), вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований (за фахом будівельник), заробляє кошти тимчасовими заробітками на будівництві, наявність обставин, які пом`якшують покарання, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування потерпілим завданого збитку (в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що обвинуваченим продано власний автомобіль, сплачено потерпілим на дату перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного вироку 65 тисяч грн.) та намір по можливості і надалі відшкодовувати завдані збитки потерпілим щомісяця, враховуючи і життєві обставини самого обвинуваченого, зокрема, наявність інвалідності у дитини з 07 листопада 2019 року, яка проходила довготривале лікування і потребує продовження реабілітаційних заходів з подальшим вирішенням щодо оперативного втручання, що підтверджується долученими обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду відповідними документами, майновий стан обвинуваченого, середньомісячний дохід сім`ї якого становить приблизно 7 тисяч грн., погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням максимально передбаченого іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

За наведенного, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої щодо безпідставності застосування ст. 75 КК України колегія суддів вважає такими, що спростовуються врахованими судом першої інстанції та встановленими при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку обставинами.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим і підстав для його скасування не вбачається

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
ВирокРатнівського районного суду Волинської області від 12 червня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3