УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/7607/20

Провадження №: 1-кс/755/2618/20

"03" червня 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003177 від 13.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
Слідча Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , звернулися до слідчого судді з цим клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді застави відносно підозрюваного, яке умотивували дійсністю у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 177, 184 КПК.
Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
Слідчим відділом Дніпровського УП ГУПН у м. Києві здійснюється досудове розслідування за № 0003177 від 13.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України, з урахуванням того, що під час досудового розслідування встановлено, що на підставі розпорядження Київського міського голови № 77 від 18.04.2011 року та згідно наказу директора Комунального підприємства «Житло-сервіс» (далі КП «Житло-сервіс») № 122 від 18.04.2011 року, ОСОБА_5 призначено на посаду директора КП «Житло-сервіс», , яку він обіймав до 22.06.2015 року.
Відповідно до п.4.1, 4.4 Статуту КП «Житло-сервіс», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.07.2000 року № 1205 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2013 року № 1024 зі змінами зареєстрованими 15.07.2013 року) директор: здійснює управління підприємством; організовує виконання поточних та перспективних програм діяльності Підприємства; розпоряджається майном Підприємства відповідно до Статуту та законодавства України; затверджує структуру та штатний розпис, Положення про структурні підрозділи, функціональні обов`язки працівників Підприємства та кошторис витрат на його утримання; вирішує кадрові питання згідно з законодавством України; укладає угоди з усіх питань господарської діяльності, видає накази і доручення; виконує інші функції, що передбачені цим Статутом та контрактом з директором; несе персональну відповідальність за виконання фінансових планів, дотримання фінансової дисципліни, виконання норм охорони праці, ефективного використання та охорони майна, переданого підприємству у повне господарське відання, дотримання законодавства України.
З огляду на викладене, ОСОБА_5 обіймаючи посаду директора КП «Житло-сервіс» був службовою особою, оскільки обіймав в комунальному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарського повноваженнями.
Так, згідно сертифікату КВ №2 від 28.09.2012 року виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контрольного у м. Києві на підставі Акту готовності об`єкта до експлуатації № 24 від 20.09.2012 року будинок за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 43 введено в експлуатацію. Замовником будівництва вказаного об`єкту виступало Комунальне підприємство «Житлоінвестбуд-УКБ» (надалі КП «Житлоівнестбуд-УКБ»)
В подальшому, на підставі акту приймання-передачі об`єкту в експлуатацію 27.03.2013 року КП «Житлоінвестбуд-УКБ» в особі директора ОСОБА_7 передало будинок за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 43 до КП «Житло-сервіс» в особі директора ОСОБА_5 для подальшої експлуатації.
Крім того, наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради № 88 від 05.07.2013 року директора КП «Житло-сервіс» ОСОБА_5 зобов`язано тимчасово, до визначення в установленому порядку балансоутримувача, прийняти на обслуговування житловий будинок на АДРЕСА_1 .
Наказом в.о. директора КП «Житло-сервіс» № 72 від 12.07.2013 року про початок обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , вказаний будинок прийнято комунальним підприємством на обслуговування.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
В подальшому, в липні 2013 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне відчуження за плату нерухомого майна співвласників спільного майна багатоквартирного будинку у власність окремим громадянам.
З цією метою, директор КП «Житло-сервіс» ОСОБА_5 , обіймаючи посаду директора комунального підприємства, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, тобто будучи службовою особою, діючи в порушення ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, абз. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди для юридичної особи КП «Житло-сервіс» у вигляді грошових коштів в сумі 53 500 грн., а також фізичної особи ОСОБА_8 у вигляді оформлення права власності на нерухоме майно без законних на те підстав, уклав від імені КП «Житло-сервіс» договір № 454-13 від 22.08.2013 з ОСОБА_8 , який власноручно підписав та скріпив печаткою очолюваного ним комунального підприємства.
Згідно вказаного пунктів 1.1, 1.2, 2.1.2, 2.3.4, 2.3.7 вказаного договору № 454-13 від 22.08.2013 передав для ремонту частину плоскої покрівлі, площею 100 кв.м., що межує із квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 (надалі Об`єкт) та належить ОСОБА_8 з подальшим отриманням вказаного майна (частини покрівлі) у власність останньої. При цьому, відповідно до пункту 3.1 цього Договору, КП «Житло-сервіс» отримує від ОСОБА_8 компенсацію у грошовій формі за Об`єкт, в тому числі вартість Об`єкту на рахунок КП «Житло-сервіс».
В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підписав та видав рахунок-фактуру № 435 від 22.07.2013 для перерахування ОСОБА_8 на розрахунковий рахунок КП «Житло-сервіс» № НОМЕР_1 МФО 322669 відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області, грошових коштів в сумі 53500,00 грн. (з ПДВ) згідно договору №454-13 від 22.08.2013.
На підставі вказаного рахунку-фактури № 435 від 22.07.2013 ОСОБА_8 здійснено перерахування грошових коштів в сумі 53500,00 грн. (з ПДВ) згідно договору № 454-13 від 22.08.2013 на розрахунковий рахунок КП «Житло-сервіс» № НОМЕР_1 . Після цього, ОСОБА_5 підписано та видано Довідку № 110/010-1374 від 28.08.2013 року, а також Акт прийому-передачі, згідно якого КП «Житло-сервіс» передано ОСОБА_8 об`єкт нерухомості частину плоскої покрівлі біля квартири АДРЕСА_3 загальною площею 100 кв.м., та підтверджено, що оплата за передане нерухоме майно здійснена в повному обсязі.
Таким чином, ОСОБА_5 фактично розпорядився майном, яке йому було ввірено, достовірно знаючи, що вказане нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності співвласникам спільного майна багатоквартирного будинку, чим довів свій злочинний умисел до кінця.
В подальшому, вказані договір № 454-13 від 22.08.2013, довідка № 110/010-1374 від 28.08.2013 року та Акт прийому-передачі, подано до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, що стало підставою для проведення 05.09.2014 державної реєстрації права власності на частину плоскої покрівлі що межує із квартирою АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації змін до Розділу «Інформація про зміни об`єкта нерухомого майна» по об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 та включення площі покрівлі до загальної площі зазначеної квартири.
Згідно Висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 46/20 від 16.03.2020 ринкова вартість об`єкта нерухомого майна частини плоскої покрівлі площею 100 м2, згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , станом на 22.08.2013 року становила 71 292,00 грн.
З огляду на викладене, умисними протиправними діями ОСОБА_5 , що полягали у протиправному відчуженні нерухомого майна співвласникам спільного майна багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 завдано збитків, в сумі 71 292,00 грн., що становить 124 (71 292 : 573,5) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що згідно примітки 3 до ст. 364 КК України є істотною шкодою.
Крім того, директор КП «Житло-сервіс» ОСОБА_5 , обіймаючи посаду директора комунального підприємства, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, тобто будучи службовою особою, діючи в порушення ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, абз. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди для юридичної особи КП «Житло-сервіс» у вигляді грошових коштів в сумі 192 000,00 грн., а також фізичної особи ОСОБА_9 у вигляді оформлення права власності на нерухоме майно без законних на те підстав, уклав від імені КП «Житло-сервіс» договір № 464-13 від 27.08.2013 з ОСОБА_9 , який власноручно підписав та скріпив печаткою очолюваного ним комунального підприємства.
Згідно вказаного пунктів 1.1, 1.2, 2.1.2, 2.3.4, 2.3.7 вказаного Договору № 464-13 від 27.08.2013 передав для ремонту частину технічного поверху площею 60 кв.м., що межує із квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 (надалі Об`єкт) та належить ОСОБА_9 з подальшим отриманням вказаного майна у власність останнього. При цьому, відповідно до пункту 3.1 цього Договору, КП «Житло-сервіс» отримує від ОСОБА_9 компенсацію у грошовій формі за Об`єкт, в тому числі вартість Об`єкту на рахунок КП «Житло-сервіс».
В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підписав та видав рахунок-фактуру № 440 від 27.08.2013 для перерахування ОСОБА_9 на розрахунковий рахунок КП «Житло-сервіс» № НОМЕР_1 МФО 322669 відкритий в Головному управлінні по м. Києву та Київській області, грошових коштів в сумі 192 000,00 грн. (з ПДВ) згідно договору № 464-13 від 27.08.2013.
На підставі вказаного рахунку-фактури № 440 від 27.08.2013 ОСОБА_9 здійснено перерахування грошових коштів в сумі 192 000,00 грн. (з ПДВ) згідно договору № 464-13 від 27.08.2013 на розрахунковий рахунок КП «Житло-сервіс» № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанціями № 126 від 28.08.2013 та № 231 від 18.09.2013.
Таким чином, ОСОБА_5 фактично розпорядився майном, яке йому було ввірено, достовірно знаючи, що вказане нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності співвласникам спільного майна багатоквартирного будинку, чим довів свій злочинний умисел до кінця.
В подальшому, вказані договір № 464-13 від 27.08.2013 та квитанціями № 126 від 28.08.2013 та №231 від 18.09.2013, подано до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що стало підставою для проведення 13.01.2016 державної реєстрації права власності на частину технічного поверху площею 60 кв.м. що межує із квартирою АДРЕСА_5 , шляхом реєстрації змін до Розділу «Інформація про зміни об`єкта нерухомого майна» по об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_5 та включення площі технічного поверху до загальної площі зазначеної квартири.
Згідно Висновку судової оціночно-будівельної експертизи №46/20 від 16.03.2020 ринкова вартість об`єкта нерухомого майна частини технічного поверху площею 60 м2, згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , станом на 27.08.2013 року становила 685 500,00 грн.
З огляду на викладене, умисними протиправними діями ОСОБА_5 , що полягали у протиправному відчуженні нерухомого майна співвласникам спільного майна багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 завдано збитків, в сумі 685 500,00 грн., що становить 1195 (685 500 : 573,5) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що згідно примітки 4 до ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.
01 червня 2020 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 25 ст. 364 КК України.
Так, на думку слідства, зважаючи на викладене, на сьогоднішній день існує ризик вчинення підозрюваним подальших правопорушень.
Підозрюваний серед іншого може незаконно впливати на свідка, іншого учасника у цьому ж кримінальному провадженні.
Таким чином, усі зазначені вище обставини свідчать про неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застава.
Таким чином, зважаючи на необхідність запобігання спробам ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які можуть мати місце у зв`язку із підозрою його у вчиненні вказаного в описові частині кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364 КК України.
У розрізі наведеного заявники просять застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді застави у розмірі 374 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 756 792 тисяч гривень з покладенням на нього наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, суду у визначені ними дати та час; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Позиція сторін
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, з підстав викладених у його мотивувальній частині.
Сторона захисту заперечували проти застосування заходу забезпечення кримінального провадження відносно підозрюваного у розрізі не доведення, на їх переконання обставин регламентованих п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Щодо ризиків, то захист зауважив на тому, що стороною обвинувачення вони не є доведеними у дійсності та обумовлюються припущеннями учинення певних дій, а не фактами.
Мотиви, з яких виходила слідча суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким вона керувалася у ракурсі встановлених обставин із даного питання
Слідча суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Так, останній (порядок) визначає, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження (ч. 2 ст. 131 КПК).
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).
При цьому, порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к), з питання порушеного заявниками у даному зверненні (застосування запобіжного заходу) регламентує таке.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК), відповідно останні застосовуються тільки при дійсності цих даних.
Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК, оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, згідно ст. 184 КПК, повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.
Урахуванням того, що в цій ситуації відносно підозрюваного установлено такі дані, як-то: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мирославка, Бердичівського району, Житомирської області, громадянин України, має 2 вищих освіти (економічна та юридична), працює директором ТОВ управляюча компанія «Житло-сервіс», паспорт серії НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий.
Наявність на утриманні підозрюваного членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім.
Підозрюваний, на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.
Аналізуючи указані фактори у цьому провадженні слідча суддя ураховує, що застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).
Тобто, вимога щодо розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином; вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
З урахуванням того, що (1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК), а (2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Проаналізувавши долучені до даного клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідча суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, висновки експертиз, документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, у якому йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності указують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що цей підозрюваний, міг вчинити правопорушення.
Уважати підозру явно не прийнятною, не дивлячись на пояснення захисту, усе ж таки не можливо, так як, на їх противагу стороною обвинувачення надано не менш важливі висновки експеhтів щодо розміру збитків та які усе ж таки указують на те, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, у той, час як оцінка наданих доказів, з точки зору їх належності та допустимості, у т.ч. експертиних висновків не у питанні вірогідності причетності особи до певного діяння, а наявності факту вини має бути забезпечена судом.
Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК, то слід відмітити метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Та з його урахуванням слідчий суддя уважає реальними ризики указані заявниками з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме визначені п.п. 3, 5 ч. 1 наведеної статті відповідного Кодексу, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, Суд погоджується з висновком про наявність ризику впливу на свідків, однак відхиляє доводи щодо такого впливу на іншого учасника (аркуш клопотання 5).

Оцінюючи наявність цього ризику (вплив на свідків) у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненення злочинів у яких останній підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик учинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень (аркуш клопоатння 5) є слушним у світлі повідомлення про підозру підозрюваного за вчинення відразу кількох кримінальних правопорушень, виділення самих матеріалів у відношенні нього з іншого кримінального провадження № 0003177, яке теж розслідуєтсья за ч. 1 та ч. 2 ст. 364 КК у т.ч. за фактом діяльності КП «Житло-сервіс» та устовленість здійснення досудового розслідування у провадженні № 0000196, що розслідуєтсья за ч. 1 ст. 190 КК у т.ч. за фактом діяльності КП «Житло-сервіс» щодо будинку за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 43.

Однак, слідчий суддя уважає не установленим (доведеним) факт дійсності (реальності) інших ризиків з числа регламентованих ст. 177 КПК на цій стадії провадження указаних у клопотанні заявників у т.ч. визначені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 наведеної статті відповідного Кодексу.

Як наслідок є дійсними обставини визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК.

Відповідно ж до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з заставою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідча суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у виді заставидостатінм, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає, як доречним (слушним), адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.
На перекання слідчої судді на цій стадії провадження запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не здатний запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.
Питання застосування запобіжного заходу у виді через призму його дречності не аналізувалося з огляду на положення ст. 180 КПК та відсутності реальних осіб, які б мали бажання бути поручителями.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначеного ст. 177 КПК України та вважає за необхідне задовольнити клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді застави, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені цією статтею, та які були встановлені судом.
Разом з тим, при визначенні її розміру (застави) слідча суддя виходить з наступного.
Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Розмір застави визначається у таких межах … 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Також, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
У контексті обставин цього кримінального правопорушення Суд вважає, що застава в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна буде забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
Така сума (застави) оцінена враховуючи дані про особу та його поведінку, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, розміром імовірного збитку, іншими словами, розмір застави обумовлюється судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчою суддею не установлено у провадженні виключних випадків, які б указували, що застава у зазначених межах (від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не буде здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, як наслідок відповідно і відсутні правові підстави для призначення застави у розмірі 756 792, який перевищує указані межі (вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
Щодо питання доречності покладення обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, то слід відмітити таке.
Згідно ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, а тому, відповідно, з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження, на переконання слідчого судді слушним є покладення до 30.07.2020 на підозрюваного наступних обов`язків: прибувати до слідчого із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту Київська область (підозрюваний зареєстрований та проживає саме в даній місцевості) без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Адже саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).
За таких обставин, слідча суддя вважає за необхідне за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, наведене клопотання задовольнити частково, а саме застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді застави, однак у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не у розмірі 374 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 1-29, 131-132, 176-178, 182, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395 КПК України, Суд постановив :
клопотання задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави, у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 147 140 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок ТУДСАУ у місті Києві (одержувач - ТУДСАУ у місті Києві, код ЄДРПОУ - 26268059, банк одержувач - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, розрахунковий рахунок - № р/р НОМЕР_3 ).

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти до 30.07.2020 наступні обов`язки:
? прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;
? не відлучатися із населеного пункту м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження;
? здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору.

Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Вказати, що заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому, внесена застава може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27.05.2019 у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:00 год. 05.06.2020.

Слідча суддя Оксана БІРСА