У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2020 Справа №607/4970/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 , представника особи, чиї права та законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_5 на постанову начальника відділення СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулася ОСОБА_5 зі скаргою на постанову начальника відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 20.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190 КК України.
Скаргу обґрунтовує тим, що про наявність зазначеної постанови вона дізналася 03.03.2020року після отримання відповіді на звернення до прокурора Тернопільської області. Зазначає, що зі змісту постанови вбачається, що начальником відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 зроблений висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та діяннях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України. Мотивація постанови абсолютно така ж як і в постанові про закриття кримінального провадження, що винесена слідчим 30.09.2017року, в якій зазначено, що діяння є предметом врегулювання цивільно-правових відносин. При цьому не взято до уваги, що зазначена постанова була скасована прокурором Тернопільської місцевої прокуратура, як така, що винесена передчасно, проігноровано те, що 10.11.2017року були призначені судово-економіна та почеркознавча експертизи, на результати яких слідчий зовсім не послався, хоча вони мають велике значення для справи і могли б встановити істину. Просить скасувати постанову начальника відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000207 від 20.01.2019 року.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , скаргу підтримав з мотивів наведених у ній та просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 , як представник особи, чиї права та законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування, просив відмовити в задоволенні скарги з підстав зазначених у запереченні.

Начальник відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Постановою начальника відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 від 27.06.2019 року кримінальне провадження за №0000207 від 20.01.2019 року, закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та діяннях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст. 9 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження кримінальне провадження за №0000207 20 січня 2017 року у Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою звернулась ОСОБА_5 про те, що вона добровільно перерахувала грошові кошти із свого банківського рахунку на банківський рахунок своїх юристів, із умовою повернення даних грошових коштів, однак вказані особи впродовж 2014-2017 років, зловживаючи її довірою привласнили зазначені грошові кошти, чим спричинили їй матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.
За вказаним фактом 20 січня 2018 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Також 07 грудня 2017 року на адресу СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_5 в якій остання вказує, що у 2014 році її адвокати таємно викрали належні їй грошові кошти, чим завдали ОСОБА_5 матеріальну шкоду у великих розмірах.
За вказаним фактом 07 грудня 2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003949 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.
25 січня 2018 року вищевказані кримінальні провадження були об`єднані в одне під №0000207.
Як вбачається із протоколу допиту потерпілого від 30.01.2017року, ОСОБА_5 показала, що у 2008-2016 роках її інтереси як підприємця, яка здійснювала господарську діяльність в Одеській області, представляли юристи з м.Тернополя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Деколи разом з ними приїжджав ОСОБА_9 .

За порадою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вони зробила депозитний вклав в ПАТ «Дельта Банк», який в кінцевому підсумку налічував 165 тис. доларів США та 60 тис. євро. У 2014 році від ОСОБА_8 дізналась про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк». Для того, щоб повернути депозити, за порадою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 добровільно перерахувала на їх рахунки, а також рахунок ОСОБА_9 , відкритя у Тернопільському відділенні ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти в сумі 50 тис. доларів США та 20 тис. євро кожному. «Подрібнення» депозиту було необхідно, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повертає вкладчикам неплатоспроможних банків лише 200 тис. гривень. Їй повернули лише 30 тис. доларів США, а доля 120 тис. доларів США та 60 тис. їй невідома. Зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ці кошти залишились на рахунку в банку. Тому ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шляхом шахрайства заволоділи цими грошима .

На виконання вимог ухвал слідчих суддів про надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації про рух коштів по рахунках ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 АТ «Дельта Банк» надав виписки по особових рахунках вказаних осіб.

Інформація, що міститься в цих виписках свідчить про те, що 22.08.2014р. ОСОБА_5 переказала на депозитний рахунок:

- ОСОБА_8 40000 доларів США згідно депозитного договору № 001-19500-220814 від 22.08.2014р. (том № 1 а.к.п. 128, 135, 184, 229, 283);

- ОСОБА_7 40000 доларів США згідно депозитного договору №001-19501-220814 від 22.08.2014р. (том № 1 а.к.п. 130, 135, 185, 230, 282);

- ОСОБА_9 40000 доларів США згідно депозитного договору №001-19515-220814 від 22.08.2014р. (том № 1 а.к.п. 131, 135, 186, 231, 284).

Так само 05.09.2014р. ОСОБА_5 переказала на депозитний рахунок:

- ОСОБА_9 20000 євро згідно депозитного договору № 004-19515-050914 від 05.09.2014р. (том № 1 а.к.п. 133 (зворот);

- ОСОБА_7 20000 євро згідно депозитного договору № 003-19501-050914 від 05.09.2014р. (том № 1 а.к.п. 133 (зворот);

- ОСОБА_8 20000 євро згідно депозитного договору № 003-19515-050914 від 05.09.2014р. (том № 1 а.к.п. 133 (зворот).

Також 05.09.2014р. ОСОБА_5 переказала на депозитний рахунок:

- ОСОБА_8 10000 доларів США згідно депозитного договору № 001-19515-050914 від 05.09.2014р.(том № 1 а.к.п. 134);

- ОСОБА_9 10000 доларів США згідно депозитного договору № 002-19515-050914 від 05.09.2014р. (том № 1 а.к.п. 134);

- ОСОБА_7 10000 доларів США згідно депозитного договору № 002-19501-050914 від 05.09.2014р. (том № 1 а.к.п. 134).

Таким чином банківські документи підтверджують, що у період з 22.08.2014р. по 05.09.2014р. ОСОБА_5 переказала на депозитні рахунки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 разом 150000 доларів США та 60000 євро. Гривнева вартість вказаної іноземної валюти становить 2 989 803 грн. 66 коп.

Досудовим слідством встановлено, що саме ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для отримання консультації, пов`язаної з обмеженням повернення вкладів в ПАТ «Дельта Банк». Перерахуванню коштів передувала усна домовленість між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з іншої сторони про те, що перераховані кошти після зняття з банківських рахунків будуть повернуті ОСОБА_5 . Домовленість ОСОБА_9 не встановлена, оскільки відсутні відомості про його безпосереднє спілкування з потерпілою. Разом з тим обставини свідчать, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поручилися за повернення коштів ОСОБА_9

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодилися на одержання грошових коштів від ОСОБА_5 , оскільки надали останній необхідні для поповнення вкладу банківські реквізити.

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини 1 статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Це дає підстави стверджувати, що Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-352цс16 договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Таким чином, перераховані кошти на депозитні рахунки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 стали власністю банку, а вказані особи отримали зобов`язальне право їх вимоги.

Постановою Правління НБУ від 30.05.2014 №328 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» обмежена видача з поточного рахунку в іноземній валюті сумою, що в еквіваленті перевищує 15 000 гривень, але не більше, ніж 150 000 гривень на місяць. Вказана обставина існувала об`єктивно та мала суттєве значення для поведінки ОСОБА_5 , зважаючи на значний розмір коштів в іноземній валюті, розміщених на її банківських рахунках.

Таким чином стає очевидним, що показання ОСОБА_5 підтверджуються, проте свідчать про виникнення цивільно-правових відносин.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

В ході досудового розслідування встановлено, що кошти знаходяться на банківських рахунках, однак повернути їх неможливо через ліквідацію банківської установи. Доказів наявності мети у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 привласнити кошти в момент заволодіння ними чи будь-який інший момент слідством не встановлено.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 року № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно, частина грошових коштів, які ОСОБА_5 надіслала на банківські рахунки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зберігається в AT «Дельта Банк». Однак, отримати вказані грошові не представлялося можливим у зв`язку зі здійсненням процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та неплатоспроможністю Банку - неможливістю повернення вкладів фізичним особам.
Враховуючи наведене, а також те, що частина грошових коштів, переведених ОСОБА_5 на банківські рахунки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зберігається в AT «Дельта Банк», що у свою чергу виключає склад злочину, передбачений ст.190 КК України, а також приймаючи до уваги те, що вказані діяння є предметом врегулювання цивільно-правових відносин, слідство прийшло до переконання, що в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Що стосується досудового розслідування кримінального правопорушення кваліфікованого за ч.5 ст.185 КК України, слід зазначити наступне.

07 грудня 2017 року на адресу СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_5 в якій остання вказує, що у 2014 році її адвокати таємно викрали належні їй грошові кошти, чим завдали ОСОБА_5 матеріальну шкоду у великих розмірах. Як пояснює сама ОСОБА_5 , що 17.04.2018 року у м.Одеса, передала ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на тимчасове зберігання 365 830 доларів США та 22 210 Євро, однак за вимогою віддати дані кошти їй повернули лише частину грошей, а отже своїми діями вчинили крадіжку. У заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 зазначає, що 30.09.2016р. ОСОБА_12 фактично повернув їй лише 319 300 доларів США та 20 000 Євро, вказавши, що це кошти, які були передані на відповідальне зберігання, а також ті, що додатково вдалося зняти із банківських установ.
Однак в ході проведення досудового розслідування, під час допиту 30.01.2017року у кримінальному провадженні за фактом шахрайства потерпіла ОСОБА_5 показала, що 17.04.2016р. у місті Одеса перед виїздом в місто Тернопіль передала на зберігання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 358330 доларів США, 22210 євро та 7500 доларів США. Такі кошти вона передала на зберігання, оскільки через певні події боялась як за своє життя та здоров`я, так і за майно.У травні 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 купили їй в м. Тернополі квартиру, заплативши за неї 34500 доларів США з тих грошей, що знаходились у них на зберіганні. На її вимогу у вересні 2016 року в м. Тернополі ОСОБА_8 повернув їй кошти, що передавались на зберігання, в сумі 359300 доларів США. По підрахункам потерпілої, їй не повернуто 47500 доларів США з тої суми, що передавалась на зберігання, оскільки вона не згідна з витратами, понесеними на купівлю їй квартири, ремонту цієї квартири, юридичних послуг тощо (том № 1 а.к.п. 21-24).
З огляду на зазначене, можна зрозуміти, що між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з іншої має місце правочин зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до частини 1 статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.
Відповідно до ст.185 КК України крадіжкою визнається таємне викрадення чужого майна, тобто без відома власника.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 крадіжкою (таємне викрадення чужого майна) визнається викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Із заяви ОСОБА_5 та її показань відомо, що грошові кошти на момент повернення вже знаходилися в ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Тому таємно вибути з володіння ОСОБА_5 вони не могли. Навпаки, в заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_5 зазначає, що вона неодноразово зазначала працівникам поліції про те, що вказані кошти були передані на тимчасове зберігання.
Також в матеріалах кримінального провадження міститься копія розписки ОСОБА_5 , в якій вона зазначила про повернення грошових коштів в повному обсязі та відсутність претензій (том № 1 а.к.п. 315-316).
Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено факт добровільності передачі коштів на зберігання від ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що виключає можливість таємного викрадення таких коштів.

Згідно вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

У відповідності до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами кримінального провадження, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів для встановлення об`єктивної істини, в повному обсязі провести необхідні слідчі дії, за результатом чого необхідно прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене вище, слідчий суддя вважає, що начальником відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 при винесенні оскаржуваної постанови дотримані вимоги законодавства, постанова про закриття кримінального провадження від 27.06.2019року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № за №0000207 від 20 січня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.4 ст.190 КК України є вмотивованою щодо відсутності в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та діяннях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах.

Щодо відсутності посилання слідчого при винесенні постанови про закриття кримінального провадження на результати призначених судово-економічної та почеркознавчої експертиз, слідчий суддя зауважує, що під час проведення досудового розслідування була проведена значна кількість слідчих (розшукових) дій, ні проведення негласних слідчих дій, ні застосовані заходи забезпечення кримінального провадження не призвели до отримання будь-яких доказів протиправної діяльності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із врахуванням того, що при прийнятті відповідного процесуального рішення слідчий оцінює кожен доказ в сукупності зібраних доказів, посилання слідчого зокрема на результати експертиз, не входить в обов`язки слідчого, так як рішення приймається з точки зору достатності та взаємозв`язку. Будь-яких інших доводів, крім не посилання на результати експертиз, ОСОБА_5 в обґрунтування скарги на постанову про закриття кримінального провадження не наведено, як і не зазначено про необхідність проведення будь-яких слідчих дій.

Враховуючи наведене вище, слідчий суддя вважає, що начальником відділення СВ Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.4 ст. 190 КК України, а тому постанова про закриття кримінального провадження №0000207 від 20.01.2019 року є законною та не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_5 на постанову, від 27 червня 2019 року, начальника відділення СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000207 від 20.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.4 ст. 190 КК України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення .
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1