ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1865/20 Справа № 192/278/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою цивільного позивача ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року про повернення цивільного позову у кримінальному провадженні №0001325 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
цивільного позивача: ОСОБА_6
представника потерпілої: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити її цивільний позов до ОСОБА_7 , ТОВ Експлуатаційна компанія Дніпровського науково-дослідницького інституту будівельного виробництва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, із додатками для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції та вважає, що суд не мав повноважень на повернення її цивільного позову, оскільки статтею 129 КПК України передбачений виключний перелік дій суду щодо розгляду цивільного позову. Крім того, цивільний позов не може бути розглянутий окремо від кримінального провадження та його задоволення нерозривно пов`язано із обвинувальним вироком у справі.

Вважає, що недоліки, встановлені ухвалою суду, були нею усунуті та нормами КПК України не передбачено можливість прийняття судом рішення про повернення цивільного позову у кримінальному провадженні через виявлені недоліки його форми та змісту.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ТОВ «Експлуатаційна компанія Дніпровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків у встановлений строк.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою суду від 23 березня 2020 року цивільний позов був залишений без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам п.п.2,6,7,8,9,10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Суд, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 185 ЦПК України та ознайомившись з цивільним позовом від 02 квітня 2020 року, поданим в порядку усунення недоліків, встановив, що вимоги ухвали суду від 23 березня 2020 року не виконані в повному обсязі в частині зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); а також в частині надання до позову копій всіх документів з виконанням вимог ч. 4 ст. 95 ЦПК України щодо їх належного засвідчення, а тому повернув цивільний позов позивачці.

Вислухавши суддю- доповідача, думку цивільного позивача- ОСОБА_6 та її захисника- ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора , який вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних вимог з таких підстав.

В судове засідання інші учасники провадження не з`явились, про час, дату та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв або клопотань про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання до суду не надходило, що не перешкоджає проведення апеляційного розгляду у їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

При вирішенні питання чи може бути предметом апеляційного оскарження зазначена ухвала суду першої інстанції, апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17,Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17-к та вважає, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення, яке не передбачене КПК України, то право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції, керуючись вимогами Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не були усунуті недоліки, встановлені ухвалою суду від 23 березня 2020 року про залишення цивільного позову без руху, у тому суд першої інстанції цивільний позов визнав не поданим та повернув цивільному відповідачеві.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись і вважає їх безпідставними та такими, що суперечать положенням кримінального процесуального закону.

Так, втрата життя людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не може бути відшкодоване у будь-якому еквіваленті через незворотність смерті, проте шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, внаслідок якого настала смерть людини, може і повинна бути компенсована близьким родичам або членам сім`ї такої особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Помилковість прийнятого судом рішення було наслідком неврахування судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ч.4 ст.128 КПК України.

Дійсно, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, однак, згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, ОСОБА_6 є потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , загинула її донька, тому відповідно до вимог ст. 128 КПК України вона пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні до початку судового розгляду, який має бути розглянутий судом за правилами, встановленими КПК України.

Проте суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання залишив без руху позовну заяву потерпілої та розпочавши судовий розгляд повернув цивільний позов ОСОБА_6 у зв`язку з не усуненням встановлених недоліків, що не передбачено КПК України, позбавивши потерпілу можливості вирішення її цивільного позову у кримінальному провадженні за наслідками його розгляду.
З наданих матеріалів провадження вбачається, що ухвалою від 23 березня 2020 року цивільний позов ОСОБА_6 було залишено без руху під час підготовчого судового засідання. Зазначеною ухвалою також було призначено судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на 08 квітня 2020 року.
На виконання зазначеної ухвали про залишення цивільного позову ОСОБА_6 без руху, 02 квітня 2020 року нею було подано додатковий цивільний позов, тобто до початку судового розгляду, однак суд в супереч вимогам ст. 129 КПК України, ухвалив рішення про повернення ОСОБА_6 цивільного позову, у зв`язку з не усуненням недоліків.
Слід звернути особливу увагу на те, що кримінальним процесуальним законом взагалі не передбачено надання до цивільного позову доказів на які посилався суд в ухвалі про залишення без руху позовної заяви, як це зазначено у цивільному процесуальному законі, а саме п.п.6,7,8,9,10 ст. 175 ЦПК.

п.6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

п.7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

п.8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

п.9 попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

п.10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, виклавши в судовому рішенні положення ст. 128 КПК України та ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, встановлений ст. 129 КПК України, згідно якого:
1. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
2. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.
3. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також, у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Отже, суд першої інстанції не дотримався вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, які не передбачають повноваження суду ухвалювати рішення про повернення цивільного позову у кримінальному провадженні, а тому ухвалене судом рішення не можна визнати законним.

З огляду на вищевикладене, відповідні доводи апеляційної скарги цивільного позивача ОСОБА_6 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції не може бути визнаною законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з поверненням цивільного позову до суду для розгляду відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовується незаконна ухвала суду першої інстанції про повернення цивільного позову, тоді як цивільний позов ОСОБА_6 подано 02 квітня 2020 року, тобто до початку судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, суду першої інстанції слід поновити право потерпілої на розгляд цивільного позову у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року про повернення цивільного позову у кримінальному провадженні №0001325 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати.

Направити цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ТОВ Експлуатаційна компанія Дніпровського науково-дослідницького інституту будівельного виробництва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, для розгляду у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4