Справа №463/5509/20
Провадження №1-кс/463/3217/20
У Х В А Л А

26 червня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Львівську область прокуратури Львівської області про відсторонення від посади підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -

в с т а н о в и в :
В провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 24.01.2018р. за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366 КК України.

Слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про відсторонення ОСОБА_5 від посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області на строк 2 місяці.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у незаконному збиранні та поширенні конфіденційної інформації про особу, вчиненому повторно, а також у внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, іншому підробленні офіційних документів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зокрема, 24.10.2017р. слідчим слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0003517 щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

25.10.2017р. в рамках указаного кримінального провадження слідчим ОСОБА_6 допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , який в ході допиту повідомив про можливу причетність до вчинення даного злочину громадянина ОСОБА_8 та вказав можливі номери мобільних телефонів, якими міг користуватися останній.

На початку листопада 2017 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у зв`язку з перебуванням у відпустці ОСОБА_6 , вказане кримінальне провадження передано для подальшого проведення досудового розслідування старшому слідчому відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , яка у свою чергу прийняла його до провадження.

Тоді ж, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на незаконне збирання та поширення конфіденційної інформації про особу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме інформації про здійснені ним з абонентського номеру оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 телефонні дзвінки, СМС-повідомлення, адресати дзвінків та СМС-повідомлень, а також про його місцеперебування у час здійснення дзвінків та СМС-повідомлень, шляхом отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення тимчасового доступу до інформації про вхідні та вихідні з`єднання, з обов`язковою прив`язкою до місцевості, де вони були здійснені, із зазначенням базових станцій, де вони були здійснені, абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , подальшого здійснення тимчасового доступу, отримання такої інформації та її передання третім особам.

08.11.2017р., у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті № 406, що у приміщенні Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області, за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 66, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з метою отримати інформацію щодо телефонних дзвінків абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , підробила офіційний документ протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.10.2017р., складений слідчим слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , а саме виготовила шляхом роздрукування на принтері другу сторінку вказаного протоколу, куди внесла завідомо неправдиві відомості про номер абонента НОМЕР_1 , який не повідомлявся ОСОБА_7 , та власноручно виконала підписи з їх наслідуванням від імені ОСОБА_7 та слідчого ОСОБА_6 в графі «підпис особи, яка провела допит».

Окрім цього, у цей же проміжок часу, ОСОБА_5 умисно внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу клопотання про тимчасовий доступ до інформації № 73/78/30/1/11 від 09.11.2017р. - до інформації про вхідні та вихідні з`єднання за період з 23.10.2017р. по 08.11.2017р., з обов`язковою прив`язкою до місцевості, де вони були здійснені, із зазначенням базових станцій, де вони були здійснені, абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , а саме вказала у зазначеному клопотанні, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0003517 від 24.10.2017р. встановлено, що вказаний номер телефону належить особі, яка може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, хоча усвідомлювала, що цей номер належить сторонній особі, яка жодного відношення до вказаного кримінального провадження не має.

Оригінал клопотання № 73/78/30/1/11 від 09.11.2017р., після його погодження прокурором ОСОБА_10 , котрий не знав і не міг знати про злочинні дії ОСОБА_5 , а також копію підробленого протоколу допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_5 подано до Сихівського районного суду м. Львова, та на їх підставі, за результатами судового розгляду клопотання, 15.11.2017р. слідчим суддею ОСОБА_11 постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено, надано тимчасовий доступ з можливістю копіювання на цифровий носій інформації щодо номеру телефону № НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 .

У подальшому, після здійснення тимчасового доступу та отримання копії зазначеної конфіденційної інформації про особу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме інформації про здійснені ним з абонентського номеру оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 телефонні дзвінки, СМС-повідомлення, адресати дзвінків та СМС-повідомлень, а також про його місцеперебування у час здійснення дзвінків та СМС-повідомлень, таку ОСОБА_5 поширено, а саме, через невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, передано ОСОБА_12 , з яким у ОСОБА_9 були відносини з приводу боргових зобов`язань.

Окрім цього, у травні 2018 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_5 повторно виник злочинний умисел на незаконне збирання та поширення конфіденційної інформації про особу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме інформації про здійснені нею з абонентського номеру оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 телефонні дзвінки, СМС-повідомлення, адресати дзвінків та СМС-повідомлень, а також про її місцеперебування у час здійснення дзвінків та СМС-повідомлень, шляхом отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення тимчасового доступу до інформації про вхідні та вихідні з`єднання, з обов`язковою прив`язкою до місцевості, де вони були здійснені, із зазначенням базових станцій, де вони були здійснені, абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 , подальшого здійснення тимчасового доступу, отримання такої інформації та її передання третім особам.

14.05.2018р., у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті № 406, що у приміщенні Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області, за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 66, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з метою отримати інформацію щодо телефонних дзвінків абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 , підробила офіційний документ протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.10.2017р., складений слідчим слідчого відділу Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , а саме виготовила шляхом роздрукування на принтері другу сторінку вказаного протоколу, куди внесла завідомо неправдиві відомості про номер абонента № НОМЕР_2 , який не повідомлявся ОСОБА_7 , власноручно виконала текст «З моїх слів надруковано правильно» та підпис з наслідуванням почерку і підпису ОСОБА_7 , та власноручно виконала текст «Слідчий СВ Сихівського ВП ГУНП у Л/о» та підпис з наслідуванням почерку та підпису ОСОБА_6 .

Окрім цього, у цей же проміжок часу, ОСОБА_5 умисно внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу клопотання про тимчасовий доступ до інформації № 4880/40/0918 від 14.05.2018р. до інформації про вхідні та вихідні з`єднання за період з 23.10.2017р. по 14.05.2018р., з обов`язковою прив`язкою до місцевості, де вони були здійснені, із зазначенням базових станцій, де вони були здійснені, абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 , а саме вказала у зазначеному клопотанні, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0003517 від 24.10.2017р. встановлено, що вказаний номер телефону належить особі, яка може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, хоча усвідомлювала, що цей номер належить сторонній особі, яка жодного відношення до вказаного кримінального провадження не має.

Оригінал клопотання № 4880/40/0918 від 14.05.2018р., після його погодження прокурором ОСОБА_10 , котрий не знав і не міг знати про злочинні дії ОСОБА_5 , а також копію підробленого протоколу допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_5 подано до Сихівського районного суду м. Львова. За результатами судового розгляду клопотання слідчим суддею ОСОБА_14 17.05.2018р. у його задоволенні відмовлено.

Продовжуючи свої злочинні дії, 21.05.2018р., у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті № 406, що у приміщенні Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області, за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 66, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з метою отримати інформацію щодо телефонних дзвінків абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 , умисно внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу клопотання про тимчасовий доступ до інформації № 16/22/05/18/30 від 22.05.2018р. до інформації про вхідні та вихідні з`єднання за період з 23.10.2017р. по 21.05.2018р., з обов`язковою прив`язкою до місцевості, де вони були здійснені, із зазначенням базових станцій, де вони були здійснені, абонента оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 , а саме вказала у зазначеному клопотанні, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0003517 від 24.10.2017р. встановлено, що вказаний номер телефону належить особі, яка може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, хоча усвідомлювала, що цей номер належить сторонній особі, яка жодного відношення до вказаного кримінального провадження не має.

Оригінал клопотання № 16/22/05/18/30 від 22.05.2018р., після його погодження прокурором ОСОБА_10 , котрий не знав і не міг знати про злочинні дії ОСОБА_5 , а також копію підробленого 14.05.2018р. протоколу допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_5 подано до Сихівського районного суду м. Львова, та на їх підставі, за результатами судового розгляду клопотання, 30.05.2018р. слідчим суддею ОСОБА_15 постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено, надано тимчасовий доступ з можливістю копіювання на цифровий носій інформації щодо номеру телефону № НОМЕР_2 , яким користувалась ОСОБА_13 .

У подальшому, після здійснення тимчасового доступу та отримання копії зазначеної конфіденційної інформації про особу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме інформації про здійснені нею з абонентського номеру оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 телефонні дзвінки, СМС-повідомлення, адресати дзвінків та СМС-повідомлень, а також про її місцеперебування у час здійснення дзвінків та СМС-повідомлень, таку ОСОБА_5 поширено, а саме, через невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, передано ОСОБА_16 , котра підозрювала свого чоловіка ОСОБА_17 у позашлюбних стосунках із ОСОБА_13 .

На даний час ОСОБА_5 призначено на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Перебування ОСОБА_5 на даній посаді безпосередньо сприяло вчиненню нею інкримінованого кримінального правопорушення, а його корисливий мотив дає підстави вважати, що перебуваючи на посаді вона може продовжити свою протиправну діяльність. Крім цього, використовуючи надані їй службові повноваження вона може незаконними засобами впливати на свідків, протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з врахуванням відомих їй обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо її непричетності до вчинення інкримінованих їй правопорушень, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню та вчиняючи інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. Незважаючи на перелічені у клопотанні ризики, необхідність відсторонення підозрюваної від посади пов`язує виключно з існуванням ризику вчинення нею нового правопорушення, а також існуванням ризику впливу на свідків з використанням свого службового становища. Всі необхідні документи, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні вилучені, а тому, можливість їх знищення чи підроблення виключає. Просить клопотання задовольнити.

Захисник проти обґрунтованості клопотання заперечив, вважаючи підозру необґрунтованою. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено лише факт підробки підпису потерпілого проте не встановлено, що підписи від імені потерпілого вчинені підозрюваною. В свою чергу, фактичне вилучення інформації про телефонні зв`язки здійснювалось оперуповноваженим Сихівського ВП ГУНП у Львівський області ОСОБА_18 , який, так само як і підозрювана, за наслідками проведення службового розслідування був звільнений. Натомість, на відміну від підозрюваної, яка в судовому порядку довела незаконність наказу про своє звільнення, оперуповноважений ОСОБА_18 програв судовий спір відносно скасування наказу про своє звільнення саме з тих підстав, що у його телефонні було виявлено фотознімки роздруківок з`єднань мобільних телефонів, отриманих у межах кримінального провадження № 003517. Також, просить врахувати, що підозрювана є матір`ю-одиначкою та самостійно виховує двох малолітніх дітей віком до 5 років і відсторонення від посади позбавить її джерела доходів та матиме вкрай негативні наслідки. Крім того, посада, від якої сторона обвинувачення просить відсторонити підозрювану, на даний час скорочена відповідно від наказу № 370 від 21.05.2020р., що також виключає можливість відсторонення. Також, просить врахувати, що досудове розслідування у справі проводиться більше двох років і жодних незаконних дій для перешкоджання кримінальному провадженню підозрювана не вчиняла. Просить в задоволенні клопотання відмовити.

Підозрювана в судовому засіданні підтримала свого захисника, вказавши додатково, що не вчиняла даних кримінальних правопорушень, а за характером роботи, підготовлені нею клопотання про тимчасовий доступ до інформації про телефонні зв`язки, подаються прокурору на погодження, а після цього до суду одним з працівників Сихівського ВП ГУНП у Львівській області і через сплив часу не пригадує, чи особисто подавала такі клопотання прокурору, а потім до суду. Просить в задоволенні клопотання відмовити.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, додані до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 повідомлено 05.06.2020р. Саме повідомлення про підозру складено 28.05.2020р. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 182 КК України є злочином середньої тяжкості. Інший злочин є легким. ОСОБА_5 , якій інкримінується вчинення цих злочинів, є працівником правоохоронних органів. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України відноситься до злочинів, які вчиняються у сфері службової діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до обставин справи, що також не заперечується стороною захисту, повідомлення про підозру від 28.05.2020р. не було вручено підозрюваній у день його складення та цього ж дня було направлено на адресу підозрюваної засобами поштового зв`язку, що стверджується копією поштової квитанції, яка долучена до матеріалів клопотання. Оскільки такі дії відповідають вимогам ч. 1 ст. 278 КПК України, слід визнати голослівними аргументи сторони захисту про необґрунтованість підозри через порушення порядку її вручення, при тому що у встановленому законом порядку таке повідомлення не скасовано, а слідчому судді навіть не надано доказів про його оскарження.

Згідно ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Зазначена норма права, виходячи з її системного тлумачення та способу викладення її змісту є відсилочною (бланкетною), тобто містить посилання на іншу норму права та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

При цьому, системний лінгвістично-логічний аналіз цієї норми дозволяє стверджувати, що законодавець, застосовуючи для семантико-синтаксичного відношення в реченні дієслово недоконаного виду «підлягає», яке відповідає на запитання «чому?», означає «підпадати під дію» та зумовлює «залежність від чогось», настання наслідку (відсторонення від посади) поставив в залежність від факту повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, після чого зробив відсилку до закону, яким регулюється порядок застосування такого наслідку.

В свою чергу, «законом», згадка про який міститься у положеннях ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» є виключно відповідні положення КПК України, які власне, і регулюють порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як відсторонення від посади.

Іншими словами, граматична побудова норми ч. 5 ст. 65 Закону України, яка визначає її юридичний зміст не містить імперативної вказівки на відсторонення особи від посади у випадку вчинення нею злочину у сфері службової діяльності, як це наприклад, могло б бути у випадку вживання у реченні присудка з допоміжним дієсловом «повинен бути», а лише вказує, що вчинення цього злочину є однією з спеціальних умов для відсторонення особи від посади, тоді як іншими спеціальними умовами для відсторонення особи від посади, згідно ч. 1 ст. 154 КПК України, є вчинення злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину вчинення злочину службовою особою правоохоронного органу.

Водночас, поряд з такими умовами відсторонення особи від посади норми ч. 1 ст. 157 КПК України визначають підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вказане узгоджується з положенням ч. 2 ст. 1 КПК України, яка визначає, що кримінальне процесуальне законодавство України складається не лише з КПК України, але й з інших законів України.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відсторонення від посади, згідно з п. 4 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини: правову підставу для відсторонення від посади; достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки відсторонення від посади для інших осіб (ч.2 ст.157 КПК України).

Проаналізувавши наведені у клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий підтверджує доводи клопотання, вважаю, що вони свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується наступними доказами, зокрема:
протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 15.08.2018р., який є потерпілий у кримінальному провадженні № 00003517 і який повідомив, що під час його допиту у цьому кримінальному провадженні він не повідомляв номерів телефонів, відносно яких в подальшому підозрювана подала клопотання про тимчасовий доступ, і який також вказав, що підписи на другій сторінці протоколу допиту виконані не від його імені;
протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 17.08.2018р. слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, який 25.10.2017р. проводив безпосередній допит потерпілого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 00003517 і який повідомив, що підписи на другій сторінці протоколу допиту потерпілого належать не йому;
протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 16.11.2018р., який повідомив, що мав з ОСОБА_12 конфлікт з приводу отримання від нього позики, а також про те, що саме ОСОБА_12 признався йому, що у період неповернення коштів збирав інформацію про його телефонні розмови;
протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 29.03.2018р., який повідомив що дійсно за співробітництва приватного детектива збирав інформацію про телефонні дзвінки, за що заплатив 270 доларів США;
протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 08.08.2018р., яка повідомила, що підозрюючи свого чоловіка у зраді зверталась до детективного агентства щодо отримання інформації по мобільному телефону № НОМЕР_2 , за що перерахувала на відповідний рахунок детектива грошові кошти в сумі 400 доларів США;
висновками криміналістичної почеркознавчої експертизи від 27.09.2018р. № 137 та від 10.12.2018р. № 154, згідно яких підписи на другій сторінці протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 виконані не слідчим ОСОБА_6 , а іншою особою, тоді як автором рукописних записів у клопотаннях про тимчасовий доступ до речей і документів від 08.11.2017р., від 14.05.2018р. та від 21.05.2018р. є саме ОСОБА_5 ;
висновком криміналістичної почеркознавчої експертизи від 14.12.2018р. № 156, згідно якого саме ОСОБА_5 є виконавцем рукописних записів «Слідчий СВ Сихівського ВП ГУНП у Л/о ……. ОСОБА_6 » та «З моїх слів надруковано правильно … ОСОБА_7 » які містяться на другому аркуші протоколу допиту потерпілого від 25.10.2017р.;
іншими зібраними доказами, і зокрема, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.10.2017р., яких є два, перший з яких містить інформацію відносно епізоду із збирання інформації про телефонні зв`язки гр. ОСОБА_9 , а другий про телефонні зв`язки гр. ОСОБА_13 , хоча 25.10.2017р. проводився лише один допит потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого мав бути складений лише один протокол допиту.
Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.
При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.
Крім того, обґрунтованість підозри додатково підтверджується ще й тим, що після того, як слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_14 ухвалою від 17.05.2018р. відмовив у задоволенні клопотання підозрюваної про тимчасовий доступ до інформації про телефонні зв`язки за номером НОМЕР_2 , остання 22.05.2018р. повторно звернулась з цим клопотанням до слідчого судді, що в поєднанні із доказами про підроблення протоколів допиту, може свідчити про цілеспрямований намір підозрюваної на отримання цієї інформації, а отже, свідоме вчинення нею своїх протиправних дій.

Також, виходячи з фактичних обставин справи, слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_5 .
Отже, слід вважати, що слідчим та прокурором виконано вимоги п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України в частині, що стосується доведення обґрунтованої підозри, тоді як доводи сторони захисту про протилежне, на даний час слід визнати голослівними.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 157 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Оскільки в судовому засіданні прокурор висловився лише про існування ризиків вчинення підозрюваною нового кримінально правового правопорушення та можливості впливу на свідків з використанням свого службового становища, керуючись такою засадою кримінального провадження як диспозитивність, слідчий суддя детально розгляне можливість існування виключно цих ризиків та не буде піддавати аналізу можливість існування інших ризиків, про які йдеться у ч. 1 ст. 157 КПК України, враховуючи при цьому, що можливість їх існування також виключено прокурором.
Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Крім того, пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує право вважатися невинуватим, доки вину не буде доведено в законному порядку. Презумпція невинуватості є однією із засад кримінального провадження (ст. 7 КПК України), яка містить вимоги щодо того, що тягар доведення вини покладається на державу. Тобто ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і повинен бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумних сумнівів (ст. 17 КПК України).
В свою чергу, положення частини 5 ст. 17 КПК України закріплюють правило про те, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
В рішенні «Шагін проти України» від 10 вересня 2009 р. (п. 81), яке набуло статусу остаточного 10 березня 2010 р., розглядаючи по суті скаргу ОСОБА_20 в частині порушення п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини зазначив, що слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин.
Обґрунтовуючи можливість існування ризику вчинення підозрюваною нового кримінального правопорушення прокурор вказав, що дії, пов`язані із незаконним збиранням та поширенням конфіденційної інформації та службовим підробленням підозрювана вчиняла двічі спочатку по епізоду відносно гр. ОСОБА_9 , а потім, по епізоду відносно гр. ОСОБА_13 , і в кінцевому, на думку сторони обвинувачення, підозрювана зможе втретє здійснити аналогічні дії.
Разом з тим, на думку слідчого судді, такі аргументи не можуть свідчити про існування ризику вчинення підозрюваною нового кримінального правопорушення.
Зокрема, підозрювана раніше не судима і враховуючи практику ЄСПЛ та презумпцію невинуватості, незважаючи на обґрунтованість висунутої проти неї підозри, за відсутності остаточного вироку, про те, що вона вчинила злочин, поводження з нею має відбуватись як з невинуватою особою.
Крім того, слід врахувати, що злочин підозрювана ймовірно вчинила у 2018р. і після цього за результатами відповідного службового розслідування була звільнена, а поновлення на посаді відбулось лише в судовому порядку.
Також, не може залишитись поза увагою той факт, що з даним клопотанням сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді по спливу більш як двох років з моменту внесення відомостей до ЄРДР, хоча згадані вище докази, які на думку слідчого судді підтверджують обґрунтованість підозри зібрані у період березень грудень 2018р. і з цього часу не було зібрано як нових доказів про вчинення підозрюваною інкримінованих правопорушень, так і доказів, які б свідчили про вчинення нею нового правопорушення.
Насамкінець, слід врахувати, що підозрювана виховує двох малолітніх дітей, тобто пов`язана певними зобов`язаннями і на фоні всіх цих аргументів, доводи прокурора про можливість вчинення підозрюваною нового злочину є непереконливими.
Що ж стосується ризику впливу на свідків з використанням свого службового становища, слідчий суддя погоджується, що такий ризик існує, оскільки він є актуальним до моменту допиту цих свідків в суді.
Разом з тим, виходячи з фактичних обставин справи, інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення пов`язані з використанням нею свого службового становища та підробкою документів, де доказування не може ґрунтуватись виключно на показах свідках.
Тому, з врахуванням інших засобів доказування, які власне і мають бути визначальними для доведення вини підозрюваної, а також таких засобів протидії як кримінальна відповідальність за примушування свідка до відмови від дачі показань, а також до давання завідомо неправдивих показань, або кримінальна відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні хоч і існує, проте сам по собі не виправдовує такого ступеня втручання у права і свободи підозрюваної як відсторонення її від посади. Можливість існування інших ризиків, як уже зазначалось вище прокурор не доводить, а слідчий суддя не встановлює.
Вказане в сукупності свідчить про те, що стороною обвинувачення не доведено обставин, зазначених у п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України, та не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 157 КПК України, а відтак, немає підстав для висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особияк відсторонення від посади.

Крім того, за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно наданих копій свідоцтв про народження, підозрювана є матір`ю двох малолітніх дітей, ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до положень сімейного законодавства обов`язок щодо утримання цих дітей в рівній мірі покладається на батьків.

Доказів про те, що підозрювана одноосібно виховує двох малолітніх дітей, батько дітей позбавлений батьківських прав або відомості про батька дітей внесені за вказівкою матері згідно ст. 135 СК України слідчому судді не представлено і тому, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 є матір`ю-одиначкою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, яку останній повторив у справі «Денісов проти України» (рішення від 25.09.2018р., заява № 76639/11, п. 100, 102, 107, 115) хоча зі статті 8 Конвенції прямо не випливає право на працевлаштування або право на вибір конкретної професії, поняття «приватне життя» у широкому розумінні в принципі не виключає діяльність професійного або ділового характеру. Зрештою, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки із зовнішнім світом (див. рішення у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), від 16 грудня 1992 року, пункт 29, Серія A № 251B, та згадані рішення у справах «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine), пункт 165, «Барбулеску проти Румунії» (Barbulescu v. Romania), пункт 71). Отже, професійне життя є частиною зони взаємодії між особою та іншими людьми, що за певних обставин навіть в публічному контексті може підпадати під сферу «приватного життя» (див. згадане рішення у справі «Фернандез Мартінез проти Іспанії» (Fernandez Martinez v. Spain), пункт 110).

У справах, що входять до наведеної категорії, Суд застосовує поняття «приватного життя» на підставі двох різних підходів: (б) визначення питання «приватного життя» як підстави для спору (підхід, заснований на підставах) та (в) вилучення питання «приватного життя» з наслідків оскаржуваного заходу (підхід, заснований на наслідках).

Коли підстави для застосування заходу, який впливає на професійне життя особи, не пов`язані з її приватним життям, питання за статтею 8 Конвенції може все одно виникнути, якщо оскаржуваний захід має або може мати серйозні негативні наслідки для приватного життя особи. У зв`язку з цим Суд враховував негативні наслідки з точки зору (i) впливу на «внутрішнє коло», зокрема, коли виникали серйозні матеріальні наслідки, (ii) можливостей особи «встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми», та (iii) впливу на репутацію особи.

При застосуванні підходу, заснованого на наслідках, рівень суворості з огляду на всі наведені аспекти набуває вирішального значення. Саме заявник має переконливо продемонструвати, що цей рівень був досягнутий у його справі. Заявник має надати докази, які підтверджуватимуть наслідки оскаржуваного заходу. Суд визнає, що стаття 8 Конвенції є застосовною лише за умови, що ці наслідки є дуже серйозними та значною мірою впливають на його приватне життя.

Страждання заявника мають оцінюватись шляхом порівняння його життя до та після вжиття відповідного заходу.
Застосовуючи у даній справі «підхід, заснований на наслідках» слідчий суддя враховує, що підозрювана як матір так чи інакше несе обов`язки щодо утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_4 і тому, відсторонення її від посади матиме негативні наслідки в частині матеріального забезпечення дітей.

Разом з тим, як уже зазначалось вище, матеріали справи не містять доказів про наявність у підозрюваної статусу матері-одиначки, а відтак, обов`язок щодо утримання дітей повинен нести в тому числі їх батько.

Крім того, згідно електронної декларації підозрюваної, у її власності перебуває три автомобіля, сукупна вартість яких перевищує 300 000 грн. Два з них набуті у 2018р., а третій вартістю 200 000 грн. 06.12.2019р., хоча доходи заявника за 2019р. становили лише 162 148 грн., а за 2018р. 120 148 грн. з урахуванням податків.

Також, слід врахувати, що у 2019 році діти підозрюваної отримали грошовий подарунок у розмірі по 200 000 грн. кожна, при тому що джерело цих доходів (дарувальник) у електронній декларації не зазначено.

Тому, порівнюючи життя підозрюваної до та після подачі даного клопотання немає підстав для висновку, що воно може призвести до негативних наслідків, які можна вважати дуже серйозними та такими, що значною мірою впливають на матеріальний достаток сім`ї підозрюваної.

Зрештою, окрім як копії свідоцтв про народження сторона захисту не надала доказів про серйозність негативних наслідків, які можуть настати для дітей підозрюваної, хоча саме вона згідно практики ЄСПЛ повинна доводити такі обставини.

Однак очевидно, що відсторонення від посади у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні обмежить можливості підозрюваної встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми та негативно вплине на її репутацію, що підпадає під захист статті 8 Конвенції.

Відтак, на фоні відсутності доказів про існування обставин, передбачених у п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України та не доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 157 КПК України, таке відсторонення, яке слід розцінювати як втручання у приватне життя, не може вважатись об`єктивно виправдане в сучасному демократичному суспільстві, і як наслідок, становитиме порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже вважаю, що завдання кримінального провадження можуть бути виконані без застосування такого заходу кримінального провадження як відсторонення ОСОБА_5 від посади і тому в задоволенні клопотання слідчого належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 154, 155, 156, 157, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Львівську область прокуратури Львівської області про відсторонення від посади підозрюваної ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 06.07.2020 року о 10.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1