КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві об'єднані кримінальні провадження №0001944 від 15.02.2018 та №0004227 від 17.04.2018 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21.02.2019 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 06.07.2015 вироком Дарницького районного суду міста Києва за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 03 років позбавлення волі, 09.11.2017 звільнена по відбуттю строку покарання,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 21.02.2019 ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 та за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначити їй покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді 04 років позбавлення волі,
- за ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України у виді 04 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 04 (чотирьох) років 01 (одного місяця позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 02 (два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтись до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти їх же про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 до набрання вироку законної сили змінено на особисте зобов`язання, яким зобов`язати останню прибувати до суду за першою вимогою.
Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21.02.2019 скасувати в частині призначеного покарання, а саме в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, за ч.2 ст.186 ҐКК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки та на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді 04 (чотирьох) років 01 (одного) місяця позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор апеляційну скаргу вносить з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м?якості. Зокрема, на думку прокурора, суд недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, яке є тяжким, завданих наслідків, вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставин його вчинення, зухвалий характер злочинних дій, особу обвинуваченої, яка раніше судима та призначив занадто м?яке покарання.

За встановлених судом першої інстанції обставин, обвинувачена ОСОБА_8 , маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинила злочини проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 15.02.2018 приблизно о 14 год. 00 хв. знаходилася біля входу до станції метрополітену «Лук`янівська», що по вул. Мельникова, 1 у м. Києві, де помітила раніше не знайому їй ОСОБА_11 , у якої з жіночої сумки було помітно гаманець, після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне заволодіння чужим майном - гаманцем з грошовими коштами, що знаходився у потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований повторне таємне викрадення чужого майна, з метою заволодіння майном, яке належить ОСОБА_11 , та обернення його на свою користь, обвинувачена ОСОБА_8 підійшла до неї на близьку відстань та вихопила з сумки ОСОБА_11 гаманець, який не має цінності для потерпілої, з грошовими коштами в сумі 234 грн. та з карткою киянина на її ім`я. Злочинні дії ОСОБА_8 були викриті потерпілою ОСОБА_11 , однак ОСОБА_8 , незважаючи на те, що її дія були викриті, зникла з місця вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинила повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Крім того, 17.04.2018 приблизно о 10 год. 55 хв. обвинувачена ОСОБА_8 перебувала на вул. М. Берлінського в м. Києві, де вирішила відвідати магазин № 36 TOB «ДЦ УКРАЇНА».

Зайшовши до приміщення магазину ОСОБА_8 почала переміщатися між торгівельними рядами та оглядати товар, що був розташований на полицях. В цей час у ОСОБА_8 виник злочитший умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення.
Переслідуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, видаючи себе за добросовісного покупця ОСОБА_8 підійшла до торгового стелажу з товарами де побачила туалетну воду.
Діючи з корисною метою, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 приблизно об 11 год. 10 хв. взяла один флакон туалетної води марки «Мекс ЛАйф», один флакон туалетної води марки «Oriental summer № 11», один флакон туалетної води марки «RED ОАК» загальною вартістю 964 грн. 17 коп., що належать TOB «ДЦ УКРАЇНА» які сховала під свій одяг.

Після цього ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі вищевказаний товар, направилась до виходу з магазину. Проходячи повз каси та не розрахувавшись за товар біля сигнальних рамок, що розташовані в приміщенні магазину, почула звук сигналізації, який привернув увагу працівників магазину та охоронця, які почали вимагати щоб ОСОБА_8 зупинилась. В цей момент ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її незаконні дії направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, стали відкритими для інших осіб, не приховуючи свого наміру протиправно заволодіти чужим майном, з метою не бути затриманою на місці вчинення кримінального правопорушення, утримуючи при собі викрадений товар та ігноруючи вимоги охоронця та працівників магазину № 36 ТОВ «ДЦ Україна» зупинитись, продовжила відкрито викрадати чуже майно та направилась до виходу з вищезазначеного магазину.
В подальшому, вийшовши з магазину, ОСОБА_8 була затримана охоронцем, тим самим з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які уважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Таким чином, ОСОБА_8 , вчинила незакінчений замах на повторно відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав наявну апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та вважали за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, їх пояснення, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку .

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України ( далі КПК ) , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .
Учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини, доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації інкримінованих їй злочинів, а тому в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційному перегляду не підлягає .
Натомість, доводи наведені в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м?якості, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК. Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим КПК. Згідно із п.15 ч.2 ст. 36 КПК, прокурор підтримує державне обвинувачення в суді . Таким чином, підтримуючи державне обвинувачення в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень в справах публічного обвинувачення, прокурор діє від імені держави.

Так, відповідно до матеріалів справи ( т.1 а.с.235), прокурор, який приймав участь у кримінальному провадженні, в стадії судових дебатів у своїй промові просив визнати винною ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком на три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України . Тобто сторона обвинувачення, яка представляє державу в даній справі ( кримінальному провадженні ) відносно ОСОБА_8 за вищеінкримінованими їй статтями кримінального закону, враховуючи сукупність обставин, передбачених ст. 65 КК України, не наполягала не реальному відбуванні покарання обвинуваченої . З такою позицією погодився і суд, як орган правосуддя, який відповідно до ч.6 ст. 22 КПК, насамперед зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків .
Так, суд врахував позицію сторони обвинувачення, яка не наполягала на реальному позбавленні волі обвинуваченої і керуючись положеннями ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є незакінченим, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілих, щире каяття обвинуваченої і повне визнання вини, на час кримінального провадження в суді першої інстанції яка постійно працювала, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням положень ст. 70 КК України призначив остаточне покарання і звільнив від відбування покарання з іспитовим строком, як того просила сторона обвинувачення під час судового провадження .
Разом з тим, інший прокурор того ж рівня, в тому ж кримінальному провадженні, який затверджував обвинувальний акт відносно обвинуваченої за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, який згодом був об`єднаний в одне кримінальне провадження, подає апеляціну скаргу в якій висуває інші вимоги, ніж пролунали в судових дебатах і просить призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_8 без застосування положень ст. 75 КК України .
Колегія суддів виходить з того, що діючий КПК не містить чіткої відповіді, чи може суд, враховуючи загальні засади судочинства, передбачені ч.1 ст. 7 КПК, а також вищевказані положення процесуального закону і взагалі виходячи з завдань суду, як органу, який здійснює правосуддя в порядку визначених законом процедур судочинства, призначити в справах публічного обвинувачення більш тяжке покарання ніж просить сторона обвинувачення, яка представляє державу в судовому процесі щодо кримінальних правопорушень шляхом підтримання державного обвинувачення .

Призначене судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів цілком відповідає завданню покарання, яке передбачено в статті 50 КК України і у відповідності до ст. 65 КК України, а тому не знаходить за даних обставин підстав для скасування ухваленого вироку, задоволення апеляційної скарги прокурора і призначення іншого покарання, про яке не просила сторона обвинувачення в судовому провадженні і яке погіршує становище обвинуваченої .

Окрім того, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком дотримався вказаних вимог.
Істотних порушень процесуального закону, які б слугували підставою у будь-якому разі для скасування судового рішення, під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції не встановлено .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні , прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 21.02.2019 щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, - залишити без змін .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

справа №761/8174/18
апеляційне провадження № 11-кп/824/1698/2019
категорія: ст.186 КК України
головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_12
суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1