Справа №463/4410/20
Провадження №1-кс/463/2600/20
УХВАЛА

25 травня 2020 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 28 лютого 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, зобов`язання до вчинення дій,-
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, просив скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 28 лютого 2020 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні, зобов`язавши слідчого у кримінальному провадженні від 22.11.2019 № 0001287 за ч. 1 ст. 366 КК України визнати його потерпілим, провести його допит як потерпілого та надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження. Скаргу мотивує тим, що 28.02.2020 йому безпідставно відмовлено у визнанні потерпілим. Ухвалою слідчого судді Личаківсткого районного суду м. Львова від 20.01.2020 аналогічну постанову слідчого від 02.01.2020 скасовано, однак оскаржуваною постановою йому було повторно відмовлено у визнанні потерпілим.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав з підстав зазначених у ній. Слідчий в судове засідання не прибув, про причини неявки слідчого суддю не повідомив. Оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розглядускарги, вважаю можливим проводити судове засідання у відсутності слідчого та прокурора.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 28 лютого 2020 рокувирішено відмовити у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні від 22.11.2019 № 0001287 за ч. 1 ст. 366 КК України з підстав відсутності даних, що останньому завдано шкоду, передбачену ч. 1 ст. 55 КПК України, тому на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у визнанні його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Однак слідчий при винесенні оспорюваної постанови від 28.02.2020 зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний час не встановлено обставин, що ОСОБА_3 було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
Разом із тим,зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не було проведено слідчих дій (окрім спроби провести допит заявника у якості свідка, про такі у постанові не зазначається) на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди та зібрання доказів на підтвердження (спростування) спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок слідчого про те, що останньому не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про відмову у визнанні потерпілим скасуванню.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що аналогічна за змістом постанова слідчого від 02.01.2020 вже скасовувалась ухвалою слідчого судді Личаківсткого районного суду м. Львова від 20.01.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону інші заявлені вимоги скарги, в тому числі щодо зобов`язання слідчого визнати заявника ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, задоволенню не підлягають.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються, й останній вправі звернутися до слідчого із клопотаннями про його допит чи ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, вирішення яких, виходячи із принципу процесуальної самостійності, покладається виключно на слідчого у відповідному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 28 лютого 2020 рокупро відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001287 від 22.11.2019 за ч. 1 ст. 366 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1