Справа № 738/1978/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/142/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст. 68 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області із клопотанням про застосування до нього положень ч. 3, 4 ст. 68 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України 1492-VІІІ від 07.09.2016 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених та змінити призначене йому остаточне покарання на строк 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки та позбавленням права спеціального звання «капітан міліції» та штрафом на користь держави у сумі 10 000 грн.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено частково, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.11.2013 року, приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.05.2014 року, приведено у відповідність до Закону України № 1492-VІІІ від 07.09.2016 року щодо змін, внесених у ч. 4 ст. 68 КК України. Визначено: вважати ОСОБА_7 засудженим: - за ч. 2 ст. 15 п. п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 54 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та з позбавленням спеціального звання «капітан міліції»; - за ч. 3 ст. 152 КК України до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі; - за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; - за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі; - за ч.1 ст.357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі; - за ч. 2 ст. 365 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та штрафом на користь держави в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_7 визначено покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки, з позбавленням спеціального звання «капітан міліції» та штрафом на користь держави в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року та приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року залишено в тій же редакції. У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою привести вирок щодо ОСОБА_7 у відповідність до Закону України № 1492-VІІІ від 07.09.2016 року щодо змін, внесених у ч. 4 ст. 68 КК України - за ч. 2 ст. 15 п. п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 54 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та з позбавленням спеціального звання «капітан міліції»; - за ч. 3 ст. 152 КК України до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі; - за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; - за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі; - за ч.1 ст.357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі; - за ч. 2 ст. 365 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та штрафом на користь держави в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Та на підставі ч. 2 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки, з позбавленням спеціального звання «капітан міліції» та штрафом на користь держави в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

При обґрунтуванні вимог апеляційної скарги прокурор, не заперечуючи висновків суду першої інстанції щодо застосування вимог ч. 3 ст. 68 КК України при приведенні вироку щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначенні покарання у виді 10 років позбавлення волі, разом з тим посилається на невірне, на його переконання, застосування судом положень ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та зазначає, що суд мав призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі. Оскільки при ухваленні вироку, враховуючи ряд обставин, суд дійшов переконання про необхідність призначення максимального строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Засуджений не погодився з поданою прокурором апеляційною скаргою та подав заперечення, в яких зазначає, що ухвала суду законна та обґрунтована та просить залишити її без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених було внесено зміни до ст. 68 КК України, доповнено частиною 4, якою передбачено, що довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині 1 статті 442 та статті 443 цього Кодексу. Що фактично пом`якшило кримінальну відповідальність осіб у разі вчинення замаху на злочин.

Конституцією України у ст. 58 визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Такі положення Основного закону знаходять своє відображення і у ст. 5 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи із даних положень, максимальна санкція ч. 2 ст. 115 КК України за замах на даний злочин становить 15 років позбавлення волі, а дві третини даного строку, відповідно - 10 років позбавлення волі. Тому судом першої інстанції цілком обґрунтовано приведено вирок у цій частині у відповідність новому закону та визначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 п.п. 4, 6, 9, 12, ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 10 років.

Крім того, ч. 1 ст. 70 КК України вказує, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Частина 2 даної статті визначає, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В даному випадку, приводячи вирок у відповідність до нового закону, суд вірно визначив остаточне покарання за ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим (покаранням за ч. 3 ст. 152 КК України у виді 12 років), обравши остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі, оскільки саме такий спосіб було обрано судом при ухваленні вироку суду, законність якого було перевірено судом апеляційної інстанції та залишено без змін. Доводи ж апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності поглинення призначених покарань та необхідність їх складання не спроможні змінити рішення суду у цій частині, оскільки після приведення вироку у відповідність до Закону України № 1492-VІІ від 07.09.2016 року передумови для застосування положень ч. 1 ст. 70 КК України залишились, а обрання іншого способу призначення остаточного покарання може суперечити положенням ст. 421 КПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, внаслідок чого скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст. 68 КК України залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає .

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4