УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

учасники судового провадження

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2018 року скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок суду стосовно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, і призначено йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4894 грн 2 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Миколаївської міської лікарні №5 5024 грн 47 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом надано невірну оцінку доказам, проігноровані та залишені без розгляду клопотання сторони захисту, щодо обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначає, що ОСОБА_6 діяв в межах вимог ч.5 ст.36 КК України, відповідно до яких не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Вказує, що у вироку суд зазначив в якості доказів що доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину показання свідка ОСОБА_10 , довідку Баштанської ЦРЛ, висновок СМЕ №40/12 від 26.04.2018 року, протоколи проведення слідчих експериментів. В той же час, на думку апелянта, показання свідка ОСОБА_10 не містять відомостей щодо обставини справи.. Так, остання зазначила, що обставини події вона не бачила, тобто фактично з її показань неможливо зрозуміти, за яких обставин потерпілому було спричинено тілесні ушкодження. Довідка Баштанської ЦРЛ та висновок СМЕ №40/12 від 26.04.2018 року у сукупності не підтверджують винуватості ОСОБА_6 , оскільки, вказані докази свідчать тільки про факт наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, в той же час жодним чином не підтверджуючи та не спростовуючи обставин їх спричинення.

Протоколи проведення слідчих експериментів, є суперечливими щодо викладення обставин та складенні фактично зі слів потерпілого та підозрюваного. Таким чином, вказані протоколи мають суттєві розбіжності. Вказані розбіжності у судовому розгляді не усунуто.

За такого, стверджує, що справу було розглянуто однобічно виключно в інтересах обвинувачення, проігнорувавши усі порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України повністю доведена та підтверджується сукупністю доказів досліджених у судовому засіданні, зокрема показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 від 23.02.2018 року, довідкою з Баштанської ЦРЛ від 22.02.2018 року, висновком судово-медичної експертизи №40/12 від 26.04.2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 03.05.2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 05.05.2018 року.

Вищезазначені докази в їх сукупності та тій частині, в якій вони узгоджуються між собою підтверджують факт наявності конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_9 , внаслідок чого останній втрачаючи рівновагу, при падінні вдарився лівою рукою та отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також, зазначає, що свідок ОСОБА_13 є співмешканкою ОСОБА_6 , а тому вказаний свідок є зацікавленою особою у результаті розгляду справи. Аналогічні висновки зроблено і судом першої інстанції.

Прокурор не погоджується з тим, що ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони викликаної протиправним вторгненням в його житло потерпілим ОСОБА_9 . Оскільки потерпілий не мав на меті посягати на охоронювані законом права ОСОБА_6 , його візит був обумовлений бажанням повернути борг. Також, ОСОБА_6 мав можливість з`ясувати причини візиту ОСОБА_9 .. Так, обвинувачений ОСОБА_6 при допиті в судовому засіданні вказав, що в період вчинення інкримінованого йому злочину, почув стук у двері свого будинку, які були зачинені з середини, та не запитуючи і не з`ясовуючи хто та з якою метою прийшов до його будинку, відразу відчинив двері будинку та виштовхнув особу, якою виявився ОСОБА_9 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2018 року близько 16.00 год. в с. Тарасівка Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_9 прийшов до домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 та на вході у будинок вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 , невірно оцінивши обставини події та не з`ясувавши причини приходу потерпілого, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно штовхнув ОСОБА_9 в область грудної клітини, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав назад. Під час падіння ОСОБА_9 вдарився лівою рукою, від чого отримав тілесне ушкодження у виді осколкового перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та потерпілого, які просили вирок залишити без змін, відповідно до положень ч.3 ст.404 КПК України, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Судовий розгляд в цьому кримінальному провадженні, відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК України, судом першої інстанції здійснений в межах висунутого обвинувачення, що охоплює наведені в обвинувальному акті фактичні обставини висунутого ОСОБА_6 за ст.128 КК України обвинувачення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що він указує на суперечливість висновків суду, тобто фактично посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте апеляційний суд не може погодитись з такими доводами сторони захисту.

Дослідивши подані сторонами кримінального провадження докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КПК України, навів у вироку належні та достатні мотиви і підстави, прийнятого ним рішення.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження та повторного дослідження фактичних обставин справи, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що тілесне ушкодження у вигляді осколкового перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням він отримав від дій обвинуваченого 22.02.2018 року близько 16.00 год., коли прийшов до домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 з метою повернення боргу.

Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме довідкою з Баштанської ЦРЛ від 22.02.2018 року, відповідно якої ОСОБА_9 22.02.2018 року о 20.20 год. був оглянутий лікарем з приводу переламу лівої руки, висновком судово-медичної експертизи №40/12 від 26.04.2018 року відповідно якого у ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді осколкового перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Крім того, експерт у своєму висновку зазначив, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого відповідають часу вказаному потерпілим та могли утворитись як внаслідок удару твердим тупим предметом в ділянку перелому, так і внаслідок удару рухомою рукою об подібний предмет.

Обставини щодо причин конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а саме боргу в сумі 50 грн., а також отримання потерпілим 22.02.2018 року після 16-00 години тілесного ушкодження, підтвердила свідок ОСОБА_10 . Яка в судовому засіданні пояснила, що 22.02.2018 року близько 16-00 години вона позичила ОСОБА_9 50 грн. щоб той повернув борг ОСОБА_6 . Після 17.00 години ОСОБА_9 знову прийшов до неї, у нього була поламана рука. ОСОБА_9 скаржився, що його побив ОСОБА_6 ..

За такого, доводи сторони захисту про неналежність зазначених доказів, а саме довідки ЦРЛ, висновку експерта та показань свідка ОСОБА_10 є неприйнятними. Оскільки, з показань свідка та медичних документів вбачається, що ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження саме після 16-00 години 22.02.2018 року, в той час як він перебував у домоволодінні обвинуваченого. Із показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що потерпілий до того, як пішов до обвинуваченого тілесних ушкоджень не мав, при цьому, потерпілий прийшов до обвинуваченого саме з приводу повернення боргу.

Крім того, допитаний в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що 22.02.2018 року близько 18-00 години, він в своєму дворі штовхнув потерпілого, від чого останній упав на землю. Підтвердив, що ОСОБА_9 був винен йому 50 грн, і з приводу боргу, він (обвинувачений) напередодні заходив до потерпілого до дому де в них виникла сварка. Стверджував, що виштовхнув потерпілого із веранди, так як побоювався за своє життя та життя сім`ї, оскільки в нього виникла підозра, що ОСОБА_9 тримав в руках ніж.

Таким чином, обвинувачений визнає той факт, що він з силою штовхнув потерпілого в область грудної клітини, від чого останній впав на землю. Зазначені показання обвинуваченого узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої виявлені в потерпілого ушкодження могли утворитися при падінні.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним злочинів.

Також, не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на наявність розбіжностей у протоколах проведення слідчих експериментів.

Так, під час слідчого експерименту 03.05.2018 року ОСОБА_6 на місці в присутності понятих розповів та показав обставини, за яких ОСОБА_9 намагався потрапити до його будинку, розбивши шибку біля дверей, а він його штовхнув в область грудної клітини від чого ОСОБА_9 , зробивши кілька кроків назад впав в дворі на спину, вдарившись лівою рукою об металеву бочку, яка стояла на той час в дворі поряд з місцем падіння ОСОБА_9 .
Згідно з протоколом слідчого експерименту 05.05.2018 року потерпілий ОСОБА_9 в присутності понятих розповів та показав обставини та механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Відомості зазначені у вказаних протоколах слідчого експерименту повністю узгоджуються з наведеними у вироку доказами щодо обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень та не мають суперечностей між собою щодо часу та механізму отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції надана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_13 , яка не була безпосереднім очевидцем подій, які відбувались біля входу до будинку, не бачила за яких обставин потерпілий отримав тілесні ушкодження, а лише чула шум від розбитого скла. Крім того, вона є співмешканкою ОСОБА_6 , а тому є зацікавленою особою у результаті розгляду справи.

Враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо ухвалення судом першої інстанції вироку за відсутності сукупності доказів винуватості ОСОБА_6 . Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам статті 374 КПК України в частині доведеності винуватості.

Також є неприйнятними доводи апелянта щодо перебування ОСОБА_6 у стані необхідної оборони, викликаної протиправним вторгненням в його житло потерпілим ОСОБА_9 .

Як встановлено судом, потерпілий ОСОБА_9 прибув до домоволодіння обвинуваченого з метою повернення останньому боргу, будь яких насильницьких, протиправних дій щодо обвинуваченого ОСОБА_6 або членів його сім`ї не вчиняв. У ОСОБА_6 була можливість з`ясувати причини візиту ОСОБА_9 без застосування насильства до останнього. Разом з тим, ОСОБА_6 , надаючи показання в судовому засіданні підтвердив, що почувши стук у двері свого будинку та шум, не запитуючи і не з`ясовуючи хто та з якою метою прийшов до його будинку, відчинив двері будинку та відразу виштовхнув особу, якою виявився ОСОБА_9 . Посилання обвинуваченого на те, що потерпілий при собі мав білий предмет, який він сприйняв як ніж та загрозу для себе є неприйнятним, оскільки, наявність у потерпілого ножа не підтверджена матеріалами кримінального провадження та дослідженими судом доказами, також не встановлено судом, що потерпілий прибувши до домоволодіння ОСОБА_6 , намагався протиправно із застосуванням насильства проникнути до житла обвинуваченого.

За такого, в обстановці що склалася, обвинувачений мав можливість реально оцінити події які відбувались, мав змогу з`ясувати причини приходу до нього потерпілого та визначитись чи дійсно відбувається протиправне посягання на його житло, таким чином він міг усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання. Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що реального суспільно небезпечного посягання не було, ОСОБА_6 не правильно оцінив дії потерпілого, а тому відповідно до ч.4 ст. 37 КК України він підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння потерпілому шкоди через необережність.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій за ст.128 КК України є правильними.

Наведені вище докази спростовують твердження апелянта про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування з цих підстав вироку.

Покарання судом обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням положень ст. 65-67 КК України. Судом враховано особу винного, який характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину з необережності.

З врахуванням особи винного, тяжкості вчиненого злочину, фактичних обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мета покарання буде досягнута при призначені ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт. Таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанцій є законними й обґрунтованими, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: