ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8377/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/24/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю -

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001739 від 18 червня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця c.Дідківці Білогірського району Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого водієм в ПП «Лагіш», котрий має на утриманні одну неповнолітню дитину, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням і встановлено йому 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів ОСОБА_7 на строк 1 (один) рік слід виконувати самостійно.

Цивільний позов прокурора - задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету для перерахування до фінансового управління Тернопільської обласної ради 13199 грн. 24 коп. витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 .

Цивільний позов цивільного позивача потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_10 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч ) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 18 червня 2018 року близько 16:50 год. водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 31.4 та 31.4.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів україни №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України) керував технічно - несправним автобусом марки «ЧАРЗ А091 Богдан» р.н. НОМЕР_1 , що виразилось у несправності гальмівної системи і мало вплив на керування транспортним засобом та могло бути виявлено водієм в процесі огляду транспортного засобу перед початком руху, рухаючись вул. Кн. Острозького м.Тернопіль в напрямку вул. Микулинецької із швидкістю близько 39...49 км/год.

Під час руху водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

В цей час, на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, що встановлений навпроти ДЮСШ №2, зокрема на дозволяючий рух пішоходів сигнал світлофора, вийшла малолітня ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги вул. Кн. Острозького справа наліво відносно напрямку руху автобуса «ЧАРЗ А091 Богдан» р.н. НОМЕР_1 .

Водій ОСОБА_7 , порушивши вимоги п.п. 8.1, 8.7.3 е), 8.10 ПДР України та при цьому маючи об`єктивну можливість бачити рух малолітнього пішохода, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а допустив наїзд передньою правою частиною автобуса «ЧАРЗ А 091 Богдан» р.н. НОМЕР_1 на неї.

Унаслідок дорожньо-транспортної пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у вигляді забою головного мозку, підшкірної гематоми лівої навколоочної ділянки, тупої травми тулоба і таза у вигляді множинних, глибоких та поверхневех саден довжиною від 6 см. до 10 см. правої задньої - нижньої ділянки грудей, правої поперекової і лівої здухвинної ділянок, лівої сідниці, скальпованої рани задньо-зовнішньої поверхні лівої променево - запасної ділянки з дефектом шкіри, підшкірно - жирової клітковини, підлягаючих фасцій та з ушкодженнями поверхневої гілки підлягаючого до рани лівого променевого нерва, множинних глибоких і поверхневих саден довжиною від 6 см. до 10 см. задньої поверхні лівого плеча і передпліччя, задньої поверхні правої кисті (діаметром до 0,5 см.), забиття поверхневі рани і синця передньої поверхні лівої гомілки, які у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п. 2.2.1 а/, в/, 2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 8.1, 8.7.3 е), 8.10, 31.4, 31.4.1 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 ..

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що призвело до призначення надто м`якого покарання.

Вказує, що при призначенні покарання не було враховано в достатній мірі особу винного, так як він не вжив достатніх заходів щодо відшкодування завданих збитків потерпілій, заперечував свою вину на місці вчинення правопорушення та в подальшому своєю поведінкою не довів факту щирого каяття, яке суд врахував як пом`якшуючу обставину.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, що призвело до призначення надто м`якого покарання. Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в поданій ним апеляційній скарзі вважає, що вирок місцевого суду в частині призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і обставинам кримінального провадження. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано задоволено цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 .

Свої доводи мотивує тим, що суд не обґрунтував належним чином рішення щодо призначення ОСОБА_7 додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік і не врахував, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив необережний злочин, позитивно характеризується, визнав свою вину, частково відшкодував заподіяну шкоду і має на утриманні неповнолітню дитину.

Окрім того, зважаючи, що керування транспортним засобом є єдиним джерелом отримання доходу, вважає позбавлення його права керувати транспортними засобами недоцільним.

Вказує, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів щодо стягнення моральної шкоди в сумі 80000 грн., а також не зазначив у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями вона заподіяна, з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір і якими доказами це підтверджується.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2019 року в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, а також у частині вирішення цивільного позову представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_10 скасувати та постановити ухвалу, якою не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати всіма транспортними засобами і відмовити повністю у задоволенні цивільного позову представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просять змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28.10.2019 року в частині призначеного додаткового покарання та не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також відмовити у задоволенні цивільного позову; законного представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_9 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , які просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 і залишити вирок суду без змін; міркування прокурора, який заперечив відносно поданої апеляційної скарги захисника обвинуваченого та вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, які не викликають сумнів у своїй достовірності і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави колегії суддів для висновку, що покарання ОСОБА_7 призначено судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як слідує зі змісту вироку, обираючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував як пом`якшуючі обставини його визнання вини, часткове відшкодування шкоди, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також інші обставини, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутність судимостей та позитивні характеристики за місцем роботи і проживання. Тобто всі ті обставини, про які адвокат ОСОБА_8 вказує в апеляційній скарзі.

Також судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину; особу винного; тяжкість наслідків які заподіяно потерпілій внаслідок порушення обвинуваченим правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом; конкретні обставини провадження, з яких слідує, що водій ОСОБА_7 у світлу пору добу допустив наїзд керованим ним транспортним засобом на потерпілу ОСОБА_11 , яка проходила по регульованому пішохідному переходу на дозволяючий сигнал світлофора, а також думку законного представника потерпілого щодо необхідності позбавлення права керування транспортними засобами обвинуваченого, яка хоч і не є визначальною при призначенні покарання, але також повинна враховуватись судом.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням наведених обставин місцевий суд належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі з позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає, що призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді одного року позбавлення права керування усіма видами транспортним засобами повністю відповідає вчиненому злочину є співрозмірним із вчиненим та достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_13 покарання, повністю узгоджується в критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Вирішуючи цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо необхідності відшкодування матеріальної шкоди, яка підтверджена документальними доказами щодо понесених витрат на лікування, а також обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення, обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння відносно потерпілої, ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду та врахувавши вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 80 000 грн. На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілою фізичних та моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому твердження адвоката ОСОБА_8 про невмотивованість рішення місцевого суду при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, а також через неправильно визначену суму відшкодування моральної шкоди, про що сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, або скасування вироку і призначення більш суворого додаткового покарання, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає вирок суду обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. На неї може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи