Номер провадження: 11-кп/813/1377/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника виправної колонії ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, з середньою освітою, неодруженого, раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 30.01.2006 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23.06.2006 Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст.185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 21.09.2006 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі;
- 11.04.2011 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 198, ст. 75 КК України до 2 років обмеження волі;
- 01.11.2011 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 17.10.2016 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
засудженого 30.05.2018 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 рокувідмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 під час тримання у слідчому ізоляторі Одеській УВП характеризувався негативно, заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності притягувався 9 разів. За період відбування покарання в Одеській виправній колонії № 14 зарекомендував себе негативно, має 1 заохочення, а до дисциплінарної відповідальності притягувався 11 разів, однак відповідно п. 14 ст. 134 КВК України вважається таким, що не має стягнень.
Крім того, районним судом прийнято до уваги той факт, що 27.03.2019 року комісією установи ОВК № 14 розглядались матеріали щодо засудженого ОСОБА_7 та прийнято рішення не направляти матеріали до суду з приводу умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки він не довів свого виправлення.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим суддею рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 рокускасувати.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги засуджений зазначає, що під час перебування у ОВК №14 має два заохочення, працевлаштований, сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, розкаюється у вчиненому злочину та встав на шлях виправлення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечували проти задоволення апеляційної скарги, представника колонії, який просив вирішити питання щодо апеляційної скарги на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною третьою ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, наведені вище.

Відповідно до довідки характеристики, наявної в матеріалах провадження, ОСОБА_7 був засуджений:

-17.10.2016 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-30.05.2018 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 26.09.2016 року, а кінець строку відбування покарання датується 02.12.2020 року в «Одеській виправній колонії (№14)» засуджений відбуває покарання з 17.02.2017 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_7 відбув передбачені законом більше ніж 3/4 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду та формально має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наявної в матеріалах провадження довідки про стягнення та заохочення на ОСОБА_7 вбачається, що останній за час відбування покарання мав 11 стягнень, однак відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України визнається таким, що стягнення не має. При цьому має одне заохочення (а.с. 19). Згідно до характеристики засуджений ОСОБА_7 , характеризується посередньо, у реалізації програм диференційованого виховного впливу та організації виховних заходів, які проводяться в установі участі не приймає, до підвищення наявного загально освітнього рівня на вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

27.03.2019 року комісією установи ОВК № 14 розглянуто матеріали щодо засудженого ОСОБА_7 та вирішено не направляти подання до суду з приводу умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що районним судом не встановлено достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, оскільки за весь час відбування покарання засуджений не був працевлаштований, має одне заохочення, допустив значну кількість порушень порядку утримання, хоча і визнаний таким, що не має стягнень.

З огляду на приписи ст. 6 КВК України, колегія суддів зазначає, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При цьому, звертаючи увагу на єдине заохочення, апеляційний суд констатує, що існують на даний час дані, які свідчать про зміну ставлення засудженого до своєї поведінки, що у даному випадку є позитивним, однак вважає, що таке ставлення має носити постійний, систематичний характер та має оцінюватись у сукупності, за весь період відбування покарання.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання засудженого, які вказували на необхідність скасування ухвали суду першої інстанції встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.70, ч. 4 ст. 70 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4