КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

16 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
сторони захисту адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Суми, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимий,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,

продовжений строк тримання під вартою до 20 лютого 2020 року включно в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

В мотивування ухвали місцевий суд зазначив, що з урахуванням вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, відповідне письмове клопотання прокурора при розгляді судом питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не передбачено. А тому суд, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який утриманців не має, з родиною не проживав, існування ризику ухилення обвинуваченого від суду, прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому, ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим продовжив такий захід забезпечення кримінального провадження.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , 28.12.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить: дану ухвалу місцевого суду скасувати та постановити апеляційним судом нову ухвалу про застосування до його підзахисного іншого (альтернативного) запобіжного заходу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 до 20 лютого 2020 року. Разом з цим, продовження строку тримання під вартою прийняте без відповідного клопотання прокурора, що суперечить рішенню Конституційного суду України №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року.

Вважає, що місцевий суд перейшов на сторону обвинувачення порушивши принцип рівності та змагальності, що стало наслідком недотримання права сторони захисту та обвинуваченого на належний захист, а також нівелювало обов`язок прокурора довести наявність ризиків для тримання ОСОБА_6 під вартою.

В мотивування своїх доводів посилається на зміст статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Харченко проти України".

Зазначає, що тримання під вартою допустиме після дотримання процедури визначеної законом, а саме подання клопотання про продовження строку тримання під вартою, отже рішення місцевого суду з огляду на відсутність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив рішення місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003509 від 06.04.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 20.02.2020 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи адвоката про те, що продовження строку тримання під вартою прийняте без відповідного клопотання прокурора, що суперечить рішенню Конституційного суду України №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, є голослівним, оскільки даним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, не є тотожним поняття вважати продовженим обраний запобіжний захід за ч. 3 ст. 315 КПК України та розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою за ч. 3 ст. 331 КПК України.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року, якою продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 20 лютого 2020 року включно в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 г н а т о в