Провадження №11-кп/801/359/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000535, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
виправдано в зв`язку з недоведеністю його вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі одна тисяча одна гривня віднесено на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

З виправдувальним вироком суду не погодились та подали апеляційні скарги:
-прокурор просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши від його відбування з випробування з іспитовим строком 3 роки. Прокурор вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність. Апелянт переконаний, що суд вибірково виклав та оцінив пояснення обвинуваченого та потерпілого;
-адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 289 КК України. Вказує, що вирок не відповідає обставинам справи. ОСОБА_7 самовільно, без дозволу власника та без відповідного права керувати транспортними засобом взяв автомобіль.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити, представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо апеляційних скарг, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши часткове судове слідство та судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.
Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, полягає у прямому умислі, коли особа розуміє, що вона протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити. Якщо особа допустила фактичну помилку і вважала, що завдяки її дружнім стосункам вона мала право користуватися транспортним засобом, то відповідальність за цією статтею не настає.
Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувався у наступному.
04.02.2018 близько 01:30 год ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку № 14 по вул. Максима Шимка в м. Вінниця. Біля даного будинку також знаходився автомобіль марки «Peugeot 406», сірого кольору, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_8 та перебував у користуванні ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_7 , скориставшись ключами, які були йому довіренні з метою ремонту даного автомобіля, шляхом вільного доступу без дозволу власника сів до вищевказаного автомобіля, завів його двигун та за його кермом направився в бік школи № 12, що знаходиться по вул. М.Шимка в м. Вінниця. В подальшому ОСОБА_7 , не впоравшись з керуванням, з`їхав з дороги та зіткнувся з бетонною електроопорою, внаслідок чого пошкодив автомобіль, яким він заволодів.
Відповідно до висновку експерта № 83 від 27.02.2018 року вартість вищевказаного автомобіля марки «Peugeot 406» в технічно справному стані становить 106400 грн., збитки завдані пошкодженням даного автомобіля складають 37991,87 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 37991,87 грн.
Такі дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав частково, надав суду апеляційної інстанції покази аналогічні показам в суді першої інстанції та пояснив наступне.
ОСОБА_8 приїхав до нього на СТО, щоб він подивився, які проблеми з його автомобілем. Він виявив пошкодження, і вони вирішили ремонтувати автомобіль. Вони загнали автомобіль на підйомник, він подзвонив ОСОБА_11 , який допомагав йому, та попросив приїхати. Вони визначили, що слід зробити, після чого ОСОБА_8 приніс пиво, і вони всі втрьох випили. Потім він з ОСОБА_8 пішли у магазин, де придбали пляшку горілки і закуску, повернулися і продовжили пити. Згодом ОСОБА_8 запропонував поїхати в клуб. Однак в нього не було грошей, тоді ОСОБА_8 запропонував здати в ломбард золотий ланцюжок, який був в нього та належав його дружині.
Вони вигнали машину ОСОБА_8 на вулицю, оскільки власник СТО не дозволяв залишати машини, які він ремонтував для своїх друзів, в боксі гаража. Інші машини вони заштовхали в бокс. Він запропонував перегнати машину ОСОБА_8 до його будинку, оскільки залишати її просто на вулиці біля гаражів було небезпечно. ОСОБА_8 дав йому ключ, вони всі сіли в машину і поїхали. Він на той час не мав права керувати транспортним засобом, оскільки лише навчався в автошколі. ОСОБА_12 вийшов біля залізничного вокзалу, а вони поїхали до будинку. Далі він припаркував машину, і вони пішли в бік залізничного вокзалу до найближчого ломбарду, де ОСОБА_8 здав ланцюжок на його паспорт. Потім вони повернулися до машини, оскільки залишили в салоні телефони, ключі від машини весь час були в нього. По дорозі в ломбард їх зупиняли працівники поліції та фотографували.
Далі вони викликали таксі та поїхали в «Мода бар» в районі вул. Київської. В барі вони випивали та розважалися. Потім на таксі поїхали шукати дівчат, наїздили на 500 грн, а потім поїхали до нього додому. Коли вони під`їхали до будинку, ОСОБА_8 був п`яний та заснув в таксі, тому йому довелося завести його до квартирі та покласти спати. З вікна квартири він побачив, що біля машини крутяться якісь люди, він вирішив відігнати машину до гаражів. Але коли він виїхав з двору, побачив проблискові маячки поліцейської машини, злякався, що його притягнуть до адміністративної відповідальності, тому намагався втекти від поліцейських, однак не впорався з керуванням, в`їхав в стовп та пошкодив машину. Поліцейські його затримали.
Пізніше він повідомив ОСОБА_8 про те, що його автомобіль розбитий та пропонував відшкодувати шкоду. ОСОБА_8 сказав, щоб він віддав йому 3000 доларів за машину, оскільки за цю суму він хотів її продати. Однак в нього таких грошей не було, а чекати ОСОБА_8 не захотів та через деякий час звернувся в поліцію.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 суду повідомив наступне. ОСОБА_7 ремонтував його автомобіль марки «Peuggeot» та попросив залишити йому ключі від автомобіля, щоб він міг перегнати його автомобіль в разі потреби. Він передав ОСОБА_13 ключі, розуміючи, що автомобіль залишиться біля СТО на ніч. Після цього він вирішив пригостити ОСОБА_7 , тому придбав пива, яке вони разом випили. В подальшому, ОСОБА_7 сказав, що автомобіль потрібно перегнати до його будинку. На це він відповів, що за кермо не сяде, оскільки пив пиво. Тоді ОСОБА_7 повідомив, що може сам це зробити, а він сказав, що це буде під його відповідальність. Тоді вони всі разом сіли в автомобіль, ОСОБА_7 був за кермом, і поїхали до будинку ОСОБА_7 . При цьому ключі ОСОБА_7 він передав добровільно.
Після чого він разом з ОСОБА_7 поїхали у клуб. Там вони випили пляшку горілки та поверталися на таксі. Мабуть, у таксі він заснув, а прокинувся у незнайомій квартирі. Пізніше він дізнався, що його автомобіль потрапив у ДТП.
Де були ключі від автомобіля, коли вони лягали спати, він не знає, оскільки був п`яним. Він думав, що ключі залишилися в квартирі ОСОБА_7 , коли вони поїхали у клуб. Потерпілий підтвердив показання ОСОБА_7 про те, що вони разом з ОСОБА_7 ходили здавати ланцюжок до ломбарду, а потім поверталися до машини за телефонами.
В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 надав суду наступні показання. До нього зателефонував ОСОБА_7 та попросив відремонтувати автомобіль, належний ОСОБА_8 . Він погодився та приїхав на СТО. Він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подивилися на автомобіль. Далі ОСОБА_8 виїхав з гаража та зупинився біля боксу, потім привіз три пляшки пива і вони разом їх випили. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 перегнати його автомобіль до свого будинку. ОСОБА_8 погодився передав ключі ОСОБА_7 і вони разом поїхали з СТО на автомобілі ОСОБА_8 . Він вийшов біля вокзалу, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поїхали до будинку останнього.
В судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням прокурора були досліджені документи:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2018, відповідно до якого ОСОБА_8 просить вжити заходи до ОСОБА_7 , який 04.02.2018, перебуваючи на території СТО, що за адресою: м. Вінниця пров. Залізничний, незаконно заволодів його автомобілем марки «Peugeot 406».
- витяг з ЄРДР - дата внесення до ЄРДР 07.02.2018. Фабула 04.02.2018 невідома особа поряд зі СТО незаконно заволоділа автомобілем марки «Peuggeot 406».Заявник ОСОБА_8
- протокол огляду предмету від 06.02.2018, відповідно до якого оглядався автомобіль марки «Peuggeot 406».
- висновок експерта № 83 від 27.02.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «Peuggeot 406», д.н.з. НОМЕР_1 , в технічно справному стані становить 106400 грн, збитки завдані пошкодженням даного автомобіля складають 37991,87 грн.
Частиною 2 статті 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Ця норма кореспондується із ч. 1 ст. 92 КПК України, якою обов`язок доказування винуватості особи у скоєнні злочину покладається на слідчого та прокурора.
Таким чином законодавець зобов`язує сторону обвинувачення довести провину особи у вчиненні злочину, який їй інкримінують.
В судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що 04.02.2018 ОСОБА_7 та ОСОБА_14 перебували на території СТО, де ОСОБА_7 погодився відремонтувати автомобіль ОСОБА_8 , марки «Peugeot 406», д.н.з. НОМЕР_1 . Даний факт підтвердили потерпілий ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_12 , які були очевидцями даних подій та допитані в ході судового розгляду. Всі троє вищевказані особи вживали спиртні напої. В подальшому ОСОБА_8 добровільно передав ключі ОСОБА_7 для того, щоб останній переїхав на його автомобілем до свого будинку. Даний факт не заперечував потерпілий, який в судовому засіданні стверджував, що він дозволив ОСОБА_7 керувати його автомобілем, але сказав йому, що він буде відповідати, якщо з автомобілем щось станеться. Також цей факт підтвердив свідок ОСОБА_12 , який повідомив, що ОСОБА_8 сам передав ключі ОСОБА_7 . Через деякий час, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ОСОБА_8 , потрапив у ДТП, пошкодивши транспортний засіб.
За клопотанням прокурора суд апеляційної інстанції повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження та встановив, що вони досліджені судом першої інстанції повно, без буд-яких порушень. Показання потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 викладені повністю, не містять ніяких суперечностей, їм дана належна оцінка. Суд апеляційної інстанції безпосередньо допитав потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , вони надали показання аналогічні показанням в суді першої інстанції.
В обвинувальному акті, який складено 27.08.2019 у кримінальному провадженні № 0000535, вказано, що ОСОБА_7 заволодів автомобілем потерпілого 04.02.2018 о 01:30 год біля будинку № 14 по вул. М. Шимка в м. Вінниця. Хоча, згідно з витягом з вищевказаного кримінального провадження та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.02.2018, злочин було скоєно 04.02.2018 на території СТО, що розташоване за адресою: м. Вінниця пров. Залізничний. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 не зміг пояснити, де саме ОСОБА_7 заволодів його автомобілем, повідомивши, що заснув в автомобілі таксі, тому що був сильно п`яним.
В якості доказів винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, прокурором було надано наступні документи: витяг з кримінального провадження, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протокол огляду предмету та висновок експерта. При цьому, жодного доказу того, що даний автомобіль марки «Peuggeot 406», д.н.з. НОМЕР_2 , належав ОСОБА_8 або перебував у його користуванні, стороною обвинувачення суду не надано.
Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , знаючи, що він вживав алкогольні напої, передав йому ключі та дозволив користуватися його автомобілем, при цьому сам також їхав разом з ОСОБА_7 . Отже потерпілий своїми діями дозволив ОСОБА_7 вважати, що він має право користуватися автомобілем потерпілого, оскільки сам потерпілий їхав з ним в автомобілі, а потім не забрав в нього ключі.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що не мав на меті звернутися в органи поліції з заявою про вчинення злочину щодо ОСОБА_7 , а звернувся через два дні, оскільки ОСОБА_7 не розрахувався з ним через побиття автомобіля.
Незаконним заволодінням транспортним засобом є заволодіння транспортним засобом проти волі власника або законного володільця. Відсутність права керувати транспортним засобом або документів на нього в особи, яка керує транспортним засобом, само по собі не утворює складу злочину, передбаченого ст. 289 КК України, а тягне адміністративну відповідальність. Вирішальне значення для кваліфікації дій винної особи має лише те, чи дозволяв власник користуватися транспортним засобом цій особі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані в провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94, 97 КПК України, всупереч доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, достатньо обґрунтував мотиви, з яких поклав в основу вироку одні докази, зокрема показання обвинуваченого, який заперечував свою причетність до незаконного заволодіння транспортним засобом, і критично оцінив інші, отже дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Жодні доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 , а формальні посилання у апеляційних скаргах на те, що сторона обвинувачення представила в суді першої інстанції достатньо доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту суд першої інстанції у вироку, з посиланням на вимоги кримінального процесуального закону, дав обґрунтовану оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, твердження прокурора та представника потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є надуманими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.
Виправдувальний вирок суду першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2019, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його вини у скоєння злочину, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді