Номер провадження: 11-сс/813/628/20
Номер справи місцевого суду: 521/5784/20, 1-м/521/51/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

затриманого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2020 року про застосування цілодобового домашнього арешту відносно громадянина Турецької Республіки ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2020 року було частково задоволено клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 та до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали до 15 червня 2020 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді керівник Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 екстрадиційний арешт до вирішення питання про його видачу.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відповідно до положення ст.585 КПК України, під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави слідчий суддя не врахував:

-що з 29.11.2018 року ОСОБА_7 перебуває у розшуку правоохоронними органами Турецької Республіки;

-слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 чотири рази поставав перед судом Турецької Республіки та деякий час перебував під вартою, що свідчить про його свідоме переховування від правоохоронних органів Туреччини;

-також не враховано тяжкість покарання, призначеного ОСОБА_7 судом Турецької Республіки, за сукупністю злочинів у виді 10 років 52 місяців 15 днів позбавлення волі, що також підтверджує ризик переховування ОСОБА_7 ;

-підстави звільняти з-під варти ОСОБА_7 за віком чи станом здоров`я є відсутніми;

-в ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки та не має будь-яких документів, що підтверджують право ОСОБА_7 тривалий час перебувати на території України;

-крім цього, доводи захисника про те, що на території Республіки Туреччина на утриманні у ОСОБА_7 перебувають батьки похилого віку та дружина, є необгрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думку затриманого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

В свою чергу ч.1 ст.585 КПК України, встановлено, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом), для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді встановлено, що в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Одеса-аеропорт» 07.03.2020 о 14:20, співробітниками ВПС «Одеса-Аеропорт» встановлений та затриманий громадянин Турецької Республіки ОСОБА_7 , який розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Туреччини для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.142/1-b, 61, 168, 2, 53/1, 62, 116/1, 119/1-с, 62, 53/1 КК Республіки Туреччина (крадіжка). Компетентними органами Туреччини 23.10.2016 року до міжнародної бази Інтерпол внесені відповідні відомості щодо розшуку ОСОБА_13 .

Оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області 07.03.2020 складений протокол про затримання ОСОБА_7 в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України. Підставою для затримання ОСОБА_7 та застосування у подальшому відносно нього тимчасового арешту є документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

10.03.2020 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_7 застосований тимчасовий арешт строком на 30 діб.

20.03.2020 року до Міністерства юстиції України надійшла нота Посольства Турецької Республіки в Україні з проханням застосувати відносно ОСОБА_7 тимчасовий арешт строком на 40 діб. При цьому, компетентний орган Туреччини зазначив про намір направити запит про видачу ОСОБА_7 у строки, передбачені діючим міжнародним договором.

03.04.2020 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси продовжено застосування відносно ОСОБА_7 тимчасового арешту до 40 діб.

До Міністерства юстиції України надійшов запит компетентного органу Турецької Республіки про видачу ОСОБА_7 для виконання покарання у вигляді позбавлення волі на території Турецької Республіки.

З матеріалів запиту вбачається, що ОСОБА_7 вчинив ряд злочинів:

1.Крадіжка, вчинена щодо зачинених на замок захищених предметів. 20.03.2013 року.

2.Порушення недоторканості житла. 20.03.2013 року.

3.Крадіжка вчинена щодо предметів, які зберігаються в будівлі. 20.03.2013 року.

4.Порушення недоторканості житла. 20.03.2013 року.

5.Заподіяння майнової шкоди. 20.03.2013 року.

6.Крадіжка, вчинена щодо зачинених на замок захищених предметів. 20.03.2013 року.

7.Порушення недоторканості житла, вчинене групою осіб. 20.03.2013 року.

8.Заподіяння майнової шкоди. 20.03.2013 року.

Вироками 1-го та 2-го Кримінальних судів першої інстанції м. Афйонкарахісар ОСОБА_7 був засуджений за вищезазначені злочини.

Постановою 2-го кримінального суду першої інстанції м. Афйонкарахісар від 02.05.2016 року засудженому ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 10 років 52 місяці 15 днів.

Строки давності виконання вироку, передбачені ст. 80 КК України не спливли.

Злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 на території Турецької Республіки відповідають злочинам, передбаченим ч.3 ст.185 та ч.1 ст.194 КК України та є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі більше ніж на 1 рік.

У матеріалах запиту міститься інформація стосовно обставин притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Особу ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено паспортом громадянина Турецької Республіки № НОМЕР_1 від 08.03.2014 року, який дійсний до 08.03.2024 року.

Статтею 16 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, яка була ратифікована Законом України № 43/98-ВР від 16.01.1998 року, передбачено, що у запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а ст.12 конвенції, а саме, оригіналу або завіреної копії обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Відповідно до ч.4 ст.584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ч.6 ст.583 КПК України, при розгляді клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту до затриманого, слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави, вислуховує думки учасників судового провадження та виносить ухвалу про застосування тимчасового арешту або відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Відповідно до ч.2 ст.585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:

1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;

2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;

3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;

4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

В рішенні "Боротюк проти України" №33579/04, вiд 16 грудня 2010 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

З матеріалів провадження вбачається, що документом, який містить дані про обрання щодо ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, є запит компетентного органу Турецької Республіки про видачу ОСОБА_7 та ордер на арешт призначений для засуджених.

При цьому апеляційний суд зазначає, що на стадії застосування до особи запобіжного заходу слідчий суддя не досліджує питання про винуватість або невинуватість особи та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що наявні обставини, передбачені ч.2 ст.585 КПК України, тому застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання можливим спробам останнього переховуватися з метою уникнення передачі компетентним органам Республіки Туреччина.

Також слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 прибув до України законним шляхом, з наданих суду документів не вбачається, що ОСОБА_7 притягувався на території України до кримінальної чи адміністративної відповідальності, а також врахував, що він одружений та винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору оренди приміщення, від 14 квітня 2020 року.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог КПК України, застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, встановив особу затриманого, перевірив документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави.

Слід зазначити, що під час апеляційного розгляду прокурор пояснила, що не має інформації щодо фактів допущених порушень з боку ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), покладених на нього оскарженою ухвалою слідчого судді обов`язків.

В свою чергу ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) самостійно прибув до апеляційного суду для участі розгляді апеляційної скарги прокурора, що, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід на теперішній час забезпечує виконання ним покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), врахував положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої Законом.

Згідно Указу Президента від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України запроваджено карантин.

Апеляційний суд враховує позицію комітету Ради Європи з питань запобігання катуванням, який закликає держави частіші використовувати альтернативи заходи, вдаватися до скорочення строків позбавлення волі, до умовно-дострокового звільнення та пробації, до повторної оцінки потреби у продовженні недобровільної госпіталізації психіатричних пацієнтів, а також до відмови, наскільки це можливо, від адміністративного затримання мігрантів.

Крім того, комітет затвердив перелік принципів, що стосуються поводження з особами, позбавленими волі, у контексті пандемії.

Зокрема, у принципі 5 цього переліку наголошується на тому, що всі органи влади, від яких це залежить, повинні здійснювати узгоджені заходи, що є альтернативними позбавленню волі. Такі заходи є нагально необхідними в умовах перенаселеності пенітенціарних установ.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, який зазначив, що прокурором не доведено наявність виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права ОСОБА_7 на свободу та необхідності застосування тимчасового арешту, а обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить належну поведінку ОСОБА_7 , до вирішення питання про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 та його фактичної передачі компетентним органам Турецької Республіки.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись Європейською конвенцією «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, статтями 405, 407, 418, 419, 422, 585 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу керівника Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15 квітня 2020 року, якою до ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4