ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/231/20 Справа № 208/7801/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представник потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001390 відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, українця, працюючого на посаді інженера-технолога у ПАТ Дніпровагонмаш, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Зараховано у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_11 під вартою з 11 липня 2015 року по 13 липня 2015 року, із розрахунку передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з дня фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 15837,93 грн., моральну шкоду в сумі 50000,00 грн., витрати пов`язані з правовою допомогою в сумі 15000,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат по справі.

Як встановлено судом, 11 липня 2015 року, приблизно о 08.00 год., ОСОБА_11 перебував у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , а саме на сходинковому майданчику, розташованому на рівні між другим та третім поверхами першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у той же час також перебував потерпілий ОСОБА_12 .

В цей час між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 на ґрунті довготривалих неприязних відносин, пов`язаних з передачею ОСОБА_13 його квартири АДРЕСА_3 , розташованої в під`їзді цього ж будинку у найм (оренду), виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_11 раптово виник прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 , діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та розуміючи при цьому, що шляхом завдання ударів ножем у тіло людини, зокрема, у життєво важливі органи, можливо заподіяти їй тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, передбачаючи можливість таких наслідків, та бажаючи їх настання, тримаючи в правій руці ніж, який мав при собі, наніс вказаним ножем два удари потерпілому ОСОБА_14 : один - у колінний суглоб лівої ноги, другий - у ліву частину грудної клітини.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 898 - Е від 19 серпня 2015 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини ліворуч з пошкодженням з пораненням лівої легені, серця (перикарда), які ускладнились кровотечею - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Пошкодження у вигляді поранення лівого колінного суглобу (іншородне тіло металевої консистенції в ділянці міжміщелкового возвишення лівої великогомілкової кістки) з пошкодженням медіального мениску, малярної зв`язки, з частковим пошкодженням передньої хрестоподібної зв`язки, яке ускладнилось синовитим, розгинаючою контрактурою лівого колінного суглобу - відносяться до середнього ступеня тілесних пошкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.

Переконавшись, що його злочинний умисел реалізовано у повному обсязі, ОСОБА_11 залишив місце вчинення злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі прости вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року змінити в частині правової кваліфікації інкримінованого йому злочину, а саме з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, застосувавши статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Призначити обвинуваченому за ст. 124 КК України покарання в межах санкції вказаної статті та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробування, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки, із покладенням відповідних обов`язків на підставі ст. 76 КК України.

Аналогічні вимоги щодо оскаржуваного судового рішення містить апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 . Окрім цього, захисник в своїй скарзі просила відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення коштів за правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. та зменшити розмір моральної шкоди.

Також, захисник в своїй скарзі на підставі ч. 1 ст. 23, п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України просить суд апеляційної інстанції безпосередньо дослідити докази по даному кримінальному провадженню.

Свою апеляційну скаргу обвинувачений мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та занадто суворим, таким в якому міститься невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, а тому підлягає зміні, зокрема в частині правової кваліфікації.

Обвинувачений вважає, що його дії підлягають правовій кваліфікації за ст. 124 КК України, за ознаками умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Зазначає, що тілесні ушкодження потерпілому було нанесено при захисті обвинуваченого та його матері від протиправних дій ОСОБА_7 . При цьому, обвинувачений захищав своє житло.

Також, обвинувачений зазначає, що судове рішення обґрунтовано доказами в даному кримінальному провадженні, які містять ряд суперечностей, а саме, в своїх поясненнях на стадії досудового розслідування потерпілий стверджував, що ножові поранення йому наносив обвинувачений та його мати двома ножами, а вже в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 під час його допиту пояснив, що удари ножем йому наносив тільки обвинувачений, чим ввід суд в оману, дав неправдиві покази. В той же час, обвинувачений скористався проти потерпілого ножем, який останній приніс з собою до квартири ОСОБА_11 .

З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що остання взагалі не була свідком (очевидцем бійки), як саме та чим були нанесені тілесні ушкодження потерпілому. Даний свідок стверджувала, що тільки бачила ніж в руці обвинуваченого сірого кольору, а у вироку суду зазначено, що під час проведення обшуку 11 липня 2015 року в квартирі АДРЕСА_4 , за місцем проживання обвинуваченого виявлено ніж з чорною ручкою, а не сірою я про це зазначила свідок ОСОБА_15 .

В протоколі обшуку квартири АДРЕСА_4 від 11 липня 2015 року, зазначається, що на тумбочці в кухні квартири обвинуваченого було виявлено ніж з чорною ручкою та сріблястим лезом на якому мається надпис «Комоле», кінчик леза обламаний. Проте, водночас, обвинувачений зазначає в своїй скарзі, що з метою збереження речового доказу, а саме зламаного ножа, яке має суттєве значення для підтвердження показів обвинуваченого та спростування показів потерпілого його мати умисно залишила цей речовий доказ в квартирі для пред`явлення працівникам поліції.

В своїх показаннях свідок ОСОБА_15 також пояснила, що під час бійки я був у спортивних штанях, хоча насправді ж обвинувачений був одягнений у шорти з білими вставками. При цьому свідок пояснила, що бійки не бачила. Таким чином, в поясненнях свідка ОСОБА_15 , існують істотні протиріччя.

Свідок ОСОБА_16 , так як і свідок ОСОБА_15 в суді пояснив, що я обвинувачений був одягнений у футболку та штани, що не відповідає дійсності, адже ОСОБА_11 був одягнений у сірі шорти з білими вставками, які добровільно надав працівникам поліції як речовий доказ.

Також, сторона захисту та обвинувачений зазначають, що в своєму вироку суд помилкового зазначив, що ОСОБА_16 ніби-то бачив у відеокамеру потерпілого ОСОБА_7 та його матір, що не відповідає його показам, тобто не підтверджується фактичними обставинами справи, оскільки ніякої відеокамери, яка б здійснювала відео фіксацію у свідка ОСОБА_16 не було взагалі. Більше того, вказаний свідок не надав суду на огляд ні саму камеру, ні відеозапис події яка сталась.

З пояснень свідка ОСОБА_17 видно, що останній плутається в датах події яка сталась між ним та потерпілим, Свідок ОСОБА_17 вказав на те, що обставини відбулись саме 10 липня 2015 року, хоча насправді ж обставини відбулись 11 липня 2015 року.

Свідок ОСОБА_18 також пояснила суду, що подія сталась саме 10 липня 2015 року, хоча насправді ж подія сталась 11 липня 2015 року (саме так зазначено у вироку). Даний свідок також не була очевидцем події і не бачила бійку та деталей як потерпілому наносились удари.

Свідок ОСОБА_19 в суді пояснив, що саме потерпілий ОСОБА_7 повідомив йому перед оперуванням про те, що бійка в дійсності відбулась в середині квартири. Однак, судом ці обставини не були взяті до уваги взагалі.

До пояснень свідка ОСОБА_20 обвинувачений та сторона захисту вважають необхідним віднестись критично, оскільки він надав суду неправдиві покази про те, що був присутній в кабінеті під час огляду лікарем ОСОБА_21 мами обвинуваченого.
В судовому засіданні даний свідок ОСОБА_20 стверджував, що раніше ніколи не бачив обвинуваченого, незважаючи на те, що він був присутній у кабінеті під час огляду його матері.
Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що вона бачила тільки наслідки події, а саме бите скло та велику пляму крові біля квартири обвинуваченого. Хоча у вироку зазначено, даний свідок пояснила, що подія відбулась об 11 годині вечора, що не співпадає з показами, які даний свідок давала в суді.
Також, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що органами досудового розслідування не була проведена дактилоскопічна експертиза на предмет встановлення наявності чи відсутності відбитків пальців рук потерпілого на підтвердження показів обвинуваченого, що саме потерпілий напав на ОСОБА_11 з ножем.
Суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_23 , які є дуже важливими та підтверджують ті покази, які обвинувачений надав в суді і спростовують пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та потерпілого.
Так, свідок ОСОБА_23 в суді пояснила, що вона чула шум, крики та бійку саме в квартири обвинуваченого, оскільки вона проживає поряд з ним на одному майданчику в цьому ж під`їзді будинку АДРЕСА_2 . Вона бачила у дверний глазок своєї квартири, яка знаходиться напроти сходів майданчику між 2 та 3 поверхом в середині під`їзду як потерпілий ОСОБА_7 вийшов з моєї квартири та почав підніматись по сходах вже на третій поверх. Потерпілого ніхто не переслідував. Бійки на сходах між 2 та З поверхом свідок ОСОБА_23 не бачила. ОСОБА_11 на сходах вона також не бачила.
Суд першої інстанції також не взяв до уваги показання матері обвинуваченого - свідка ОСОБА_24 , яка була очевидцем події. Відомо, що ОСОБА_24 постраждала від протиправних дій ОСОБА_7 , що підтверджується судово-медичним висновком №711 від 14 липня 2015 року. В свою чергу обвинуваченому також були завдані тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_7 , що підтверджується висновком експертизи №705-Е від 13 липня 2015 року.
Окремо обвинувачений, зазначає, що письмового дозволу на огляд свого житла (квартири), тим більше проведення в ньому обшуку без ухвали слідчого судді ні ОСОБА_11 , ні його мати не надавали.
Процесуальні дії працівниками поліції відносно обшуку квартири обвинуваченого, проводились з відповідним процесуальним порушенням. Так, обшук в квартирі проводився 11 липня 2015 року з 13 години до 13 годин 45 хвилин. Клопотання про проведення обшуку житла ОСОБА_11 було подано слідчим до суду лише 13 жовтня 2015 року, тобто через дві доби після проведення самого обшуку, про що міститься відмітка на штампі канцелярії суду з вх. №8265 від 13 травня 2015 року.
Звідси вбачається, що протокол обшуку квартири АДРЕСА_4 , складений слідчим СВ Заводського РВ ДзМУ ОСОБА_25 є недопустимим доказом.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції вибірково підійшов до оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду щодо місця та обставин спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень обвинуваченим. Висновки суду першої інстанції про умисне спричинення потерпілому ОСОБА_7 двох проникаючих ножових поранень обвинуваченим ОСОБА_11 на сходинковому майданчику під час сварки з потерпілим на ґрунті довготривалих неприязних відносин побудовано виключно на суперечливих показах потерпілого ОСОБА_7 та суперечливих показах двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які, будучи допитані судом, не приховували, що між ними та сім`єю ОСОБА_11 склались особисті неприязні стосунки.
Також захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції при оцінці доказів абсолютно проігнорував покази свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , які підтверджуються письмовими доказами про те, що обвинувачений ОСОБА_11 наніс потерпілому ОСОБА_7 два проникаючі ножові поранення біля своєї квартири, захищаючи свою маму, літню жінку, пенсіонерку, на яку раптово, безпричинно напав потерпілий ОСОБА_7 в коридорі квартири обвинуваченого, побив її та спричинив їй тілесні пошкодження, а також напав на обвинуваченого та спричинив йому тілесні пошкодження.
Суд першої інстанції, ухваливши обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 121 КК України, взагалі не прийняв до уваги ту обставину, що саме потерпілий був ініціатором скандалу та бійки, і саме потерпілий спровокував своїми протиправними діями обвинуваченого на спричинення ОСОБА_7 тілесних пошкоджень.
Так, сторона захисту зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 безпідставно вважаючи, що саме мама обвинуваченого ОСОБА_24 умисно розбила скло біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , своїми віктивними, протиправними діями 11 липня 2015 року близько 08:00 години ранку, спровокував конфлікт з ОСОБА_24 і ОСОБА_11 , а також конфлікт ОСОБА_24 зі свідком ОСОБА_15 , яка вийшла на площадку біля своєї квартири АДРЕСА_5 та зробила зауваження ОСОБА_24 саме з приводу шуму, який винив потерпілий, а не обвинувачений. Крім того, захисник в скарзі зазначає, що потерпілий надавав суперечливі покази з приводу обставин кримінального провадження, а саме: спочатку потерпілий пояснював, що лише зібрав бите скло та висипав його під вхідні двері квартири АДРЕСА_6 , де мешкали обвинувачений зі своєю мамою, та пішов до своєї квартири; потім пояснив, що перед тим, як висипати бите скло на сходинковому майданчику 2-го поверху лише постукав у вхідні двері квартири АДРЕСА_6 ; пізніше пояснив, що коли двері квартири АДРЕСА_6 відчинила ОСОБА_27 , він звернувся до неї зі словами повертаю вам вашу склотару; під час проведення слідчого експерименту потерпілий вже пояснював, що коли ОСОБА_24 відчинила вхідні двері своєї квартири, за нею стояв обвинувачений ОСОБА_11 ; а під час допиту в суді потерпілий стверджував , що це обвинувачений ОСОБА_11 та його мама ОСОБА_24 разом умисно набили скло під його квартирою, а коли потерпілий його їм висипав під двері, мати обвинуваченого розпилила якусь рідину з балончика в його бік, при цьому на досудовому слідстві про газовий балончик жодного разу не згадував, хоча був допитаний тричі; в суді потерпілий надав покази, що намагався втихомирити маму обвинуваченого, яка стояла в той час в коридорі квартири АДРЕСА_6 , біля вхідних дверей своєї квартири, при цьому наполягав на тому, що в саму квартиру до ОСОБА_28 не заходив.
Свідок ОСОБА_15 надала суду суперечливі покази, які знаходяться у протиріччі з показами самого потерпілого ОСОБА_7 , зокрема, свідок ОСОБА_15 щодо обставин кримінального провадження надала покази, що потерпілий весь час знаходився на сходинковому майданчику і до квартири обвинуваченого не спускався, в той час, як сам ОСОБА_7 надав суду покази, що спускався до квартири обвинуваченого, щоб втихомирити матір обвинуваченого.
Також, сторона захисту посилається в апеляційній скарзі на те, що покази свідка ОСОБА_15 в частині відсутності у ОСОБА_24 та ОСОБА_11 будь-яких тілесних ушкоджень знаходяться у протиріччі з показами самого потерпілого ОСОБА_7 , який під час допиту в суді зазначав, що у обвинуваченого після подій, які між ними відбулися зазначив: Увесь рот був у крові, він ще зуби свої перевіряв.
Також, сторона обвинувачення зазначає, що покази свідка ОСОБА_15 в цій частині знаходяться у протиріччі з показами свідка ОСОБА_29 , яка під час допиту в суді 24 лютого 2016 року зазначала, що коли вона зайшла до під`їзду будинку, то на першому поверсі зустріла свого чоловіка ОСОБА_7 , який був поранений, він попрохав її піднятися до кв. АДРЕСА_3 перевірити чи закрив він вхідні двері, коли вона піднялась на 2-й поверх, то побачила, що в дверях кв. АДРЕСА_6 стояв ОСОБА_11 , обличчя його було в крові.
Окрім цього, покази свідка ОСОБА_15 в цій частині знаходяться також у протиріччі з показами свідка ОСОБА_23 , яка будучи допитаною в суді 24 березня 2016 року впевнено стверджувала, що бійка відбувалась саме в коридорі квартири обвинуваченого, а не на сходинковому майданчику між 2-м та 3-м поверхом, оскільки саме цей сходинковий майданчик їй добре видно з дверного глазка і туди за потерпілим ОСОБА_11 не підіймався, потерпілий підіймався один. Після подій свідок ОСОБА_23 заходила до квартири ОСОБА_24 , бачила як та тримається за голову, запитала в неї, що сталося і ОСОБА_24 їй відповіла, що її побив ОСОБА_7 і в неї дуже болить голова, також на руці у ОСОБА_30 вона бачила синці.
Суд першої інстанції взагалі проігнорував покази свідка ОСОБА_23 , які мають істотне значення для висновків суду і не зазначив у вироку, чому він проігнорував покази свідка ОСОБА_31 , які не суперечать як показам обвинуваченого, так і показам ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , а також письмовим матеріалам кримінального провадження, а взяв до уваги лише суперечливі покази потерпілого та свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Покази свідка ОСОБА_15 в цій частині також знаходяться у протиріччі з показами свідка ОСОБА_19 , який під час допиту в суді 09 березня 2016 року пояснив, що працює лікарем травматологом в КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ОР». Він надавав потерпілому ОСОБА_7 медичну допомогу з приводу проникаючого поранення лівого колінного суглобу і під час оперативного втручання витягнув з колінного суглоба потерпілого фрагмент металевого предмета, який був вилучений працівниками поліції.
На питання прокурора: Що вам відомо щодо обставин отримання травми потерпілим? Свідок ОСОБА_19 пояснив, що зі слів потерпілого дізнався про бійку квартирі його знайомого, сусіда, про він дізнався, коли потерпілого було доставлено до лікарні.
Покази свідка ОСОБА_15 в цій частині також знаходяться у протиріччі з показами свідка ОСОБА_26 , яка була допитана судом 15 вересня 2016 року і пояснила, що була понятою під час обшуку в квартирі АДРЕСА_6 і ніж із зламаним лезом лежав в кухні на тумбочці між тарілок, не приховувався, працівниками поліції окрім вказаного ножа було вилучено також і інші ножі та ножиці. В коридорі квартири обвинуваченого були розкидані речі, зламані дверцята на шафі.
Покази свідка ОСОБА_15 в цій частині також знаходяться у протиріччі з показами свідка ОСОБА_21 , який був допитаний судом 18 травня 2016 року і пояснив, що працює лікарем нейрохірургом в КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР», 11 липня 2015 року був черговим лікарем нейрохірургом і саме його викликали, коли до травмпункту зі скаргами на побиття звернулась ОСОБА_24 у присутності обвинуваченого. Наскільки він пам`ятає, ОСОБА_24 пояснювала, що була побита своїм сусідом і ці події відбувалися в її квартирі. Тілесні пошкодження у ОСОБА_24 були ним встановлені та зафіксовані до того, як між ОСОБА_24 та іншою, не знайомою йому жінкою, в коридорі лікарні виник конфлікт.
Покази свідка ОСОБА_15 в цій частині також знаходяться у протиріччі з показами свідка ОСОБА_24 , яка будучи допитаною в суді 30 серпня 2016 року, показала суду, що 11 липня 2015 року близько 07 години 45 хвилин в їх двері хтось сильно постукав, вона відчинила двері, там був потерпілий, який накинувся на неї з нецензурною лайкою, штовхнув її, вона вдарилась головою об косяк, потерпілий схопив її за руки, почав бити, вона кричала, все це відбувалось в коридорі її квартири. На крики вибіг її син, намагався виштовхати потерпілого з коридору їх квартири, розпочалась штовханина, свідок ОСОБА_24 бачила як потерпілий вдарив її сина в зуби і в обвинуваченого пішла кров. Під час допиту свідок ОСОБА_24 декілька разів повторювала, що дивом залишилась жива, оскільки вдома був її син ОСОБА_11 , про що потерпілий не знав та не очікував цього.
Поміж іншого, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі зазначає, що покази свідка ОСОБА_15 знаходяться у протиріччі з наступники доказами в даному кримінальному провадженні: з протоколом огляду шортів 13 липня 2015 року, вилучених у ОСОБА_11 сірого кольору у які він був одягнений під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 ; з висновками судово-імунологічної експертизи №1139 від 23 29 липня 2015 року, відповідно до якої кров на шортах, які вилучені у обвинуваченого ОСОБА_11 може належати потерпілому ОСОБА_7 і не може належати ОСОБА_11 і ОСОБА_24 ; з висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_11 №705-Е від 13 липня 2015 року, відповідно до якої у ОСОБА_11 при огляді встановлено наступні тілесні пошкодження; з довідкою з травматологічного пункту №5004 від 11 липня 2015 року виданої ОСОБА_24 , в тому, що вона звернулась до травматологічного пункту КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» 11 липня 2015 року о 10 год 40 хв. у зв`язку з тим, що отримала травми під час побиття 11 липня 2015 року о 07 годині 50 хв., де їй було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин голови. Садна лівої кисті. Проведена рентгенограма черепа. Рекомендовано лікування у травматолога за місцем мешкання; з журналом №11 реєстрації амбулаторних хворих за 2015 рік травмпункта КЗ «ДМЛШМД» ДОР», розпочатий 02 липня 2015 року закінчений 18 липня 2015 року, у якому під №5004 зроблено запис про те, що 11 липня 2015 року о 10.40 годин до травмпункту звернулась ОСОБА_24 з тілесними пошкодженнями та заявила, що її побив сусід.
Сторона захисту в апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку було безпідставно проігноровано покази свідка ОСОБА_24 , які повністю підтверджуються усіма вище зазначеними доказами та не знаходяться у протиріччі з ними, формально зазначивши у вироку, що відноситься до показів ОСОБА_24 критично, оскільки вона є близькою родичкою обвинуваченого, в той час як покази близьких родичів потерпілого ОСОБА_7 - його дружини ОСОБА_29 і чоловіка сестри його дружини - ОСОБА_17 прийняв до уваги, хоча вони не були очевидцями подій, які відбувались між обвинуваченим та потерпілим.
Що стосується показів свідка ОСОБА_16 , то на думку сторони захисту вони також є суперечливими, оскільки на протязі всього розгляду кримінального провадження, свідок постійно путався щодо обставин кримінального провадження, зокрема, де саме відбувалась подія, часу події, в чому був одягнений обвинувачений, щодо того чи приймав вказаний свідок участь у слідчому експерименті, а також, як і свідок ОСОБА_15 заперечував наявність в обвинуваченого та його матері будь-яких тілесних ушкоджень, що суперечить наявним в матеріалах справи письмовим доказам, що викликає в сторони захисту обґрунтовані сумніви у достовірності і правдивості показів свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
Також, захисник зазначає, що у тому, що тілесні пошкодження потерпілому ОСОБА_7 були спричинені обвинуваченим ОСОБА_11 саме біля квартири, де мешкає обвинувачений, був впевнений як слідчий, який проводив досудове розслідування, так і група прокурорів, яка здійснювала процесуальне керівництво за даним кримінальним провадженням, затверджувала обвинувальний акт, направляла справу до суду і підтримувала державне обвинувачення в суді першої інстанції протягом трьох років.
Що стосується висновків комісійної судово-медичної експертизи №125 від 11.06.-19 липня 2018 року, якою встановлена невідповідність напрямків раневих каналів, виявлених у потерпілого, механізму їх спричинення, зазначеному ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту 06 вересня 2017 року, то захисник в своїй скарзі зазначає з цього приводу, що ОСОБА_11 , по-перше, перебував у стані сильного стресу та душевного хвилювання, викликаного протиправними діями потерпілого, який раптово напав на його маму, літню жінку, побив її, а потім, коли він заступився за маму, потерпілий напав на самого обвинуваченого, по-друге, проникаючі поранення потерпілому були спричинені під час боротьби обвинуваченого з останнім, коли положення їх тіл постійно змінювалось, а, по-третє, під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_11 зазначав, що не може точно вказати під яким кутом ним наносились пошкодження нападнику.
Тому висновки лише зазначеної експертизи, без оцінки інших доказів по справі у їх сукупності, на думку сторони захисту, не можна покласти в основу обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 121 КК України.
Що стосується висновків суду першої інстанції, викладених на аркуші 21 вироку про те, що стороною захисту не заявлялось клопотання про проведення судово-психіатричної; експертизи на предмет встановлення у обвинуваченого стану фізіологічного афекту, то захисник обвинуваченого зазначає, що стороною захисту таке клопотання не заявлялось з причини того, що у захисту не має сумніву в тому, що обвинувачений ОСОБА_11 хронічним душевним захворюванням на час зазначених подій не страждав і не страждає, не виявляв і ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, про що свідчить його правильне орієнтування в навколишньому і особах, певна послідовність і цілеспрямованість його дій, відсутність в його поведінці і висловлюваннях в той період часу марення, галюцинацій, розладів свідомості чи інших хворобливих порушень ; психічної діяльності, коли він міг віддавати звіт у своїх діях і керувати ними.

Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому є невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через свою м`якість та невідповідним особі обвинуваченого, та фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_11 злочину, у вчиненому злочині не розкаявся, збитки обвинувачений не відшкодував.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні свої апеляційні скарги, а також, апеляційні скарги один одного підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в них. Щодо апеляційної скарги потерпілого, то захисник і обвинувачений проти її задоволення заперечували, посилались на відсутність правових підстав для збільшення розміру покарання, оскільки вважають, що в діях обвинуваченого взагалі відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і дії ОСОБА_11 мають бути кваліфіковані за ст. 124 КК України.

Потерпілий в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, щодо задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого, ОСОБА_7 заперечував, посилався на відсутність правових підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_11 з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, вважає, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування злочині доведена достатніми в матеріалах кримінального провадження доказами та показами свідків.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника, обвинуваченого та потерпілого задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимогами ст. ст. 409, 410 414 КПК України передбачені підстави для зміни або скасування судового рішення.

Вимоги вищевказаних норм кримінального процесуального законодавства України судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі. Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вказані докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності.

Ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , а також самого обвинуваченого, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з власного суб`єктивного аналізу і переоцінки апелянтами окремих обставин справи та доказів, при цьому оцінка і тлумачення їх здійснюються тенденційно, вибірково, спотворюючи їх дійсний зміст та відокремлено від інших фактичних обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Так, апелянти на обґрунтування своїх доводів про суперечливість показів свідка ОСОБА_15 в частині відсутності в обвинуваченого та його матері тілесних ушкоджень, що на думку сторони захисту та обвинуваченого підтверджують відсутність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, показам потерпілого ОСОБА_7 , показам свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , наводять лише свої особисті суб`єктивні міркування з приводу того, що насправді потерпілий був ініціатором сварки, зазначаючи при цьому, що сварка відбувалась в квартирі ОСОБА_11 , потерпілий наносив удари матері обвинуваченого, у зв`язку з чим останній змушений був захищатись від протиправних дій потерпілого, не мотивуючи при цьому свою позицію належними, достовірними доказами, а лише спотворюючи на власну користь покази свідка ОСОБА_15 , а також, свідка ОСОБА_16 , зокрема, акцентуючи увагу суду апеляційної інстанції на такі деталі як одяг обвинуваченого, перенесення потерпілим скла до квартири обвинуваченого, та ініціювання конфлікту потерпілим, які не мають суттєвої змістовності для сукупності встановлених обставин кримінального провадження, і лише спрямовані на те, щоб відвернути увагу суду апеляційної інстанції з метою спотворення фактів для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, як умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.
Ці доводи колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що вони мають характер особистих суб`єктивних міркувань та припущень, які не дають достатніх підстав для сумнівів у правильності показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та відомостей, викладених в протоколі огляду місця події від 11 липня 2015 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2015 року за участю свідка ОСОБА_15 , що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Так, в ході судового провадження свідок ОСОБА_15 показала суду, що в день подій галасу безпосередньо в квартирі її сусідів, якими є потерпілий та обвинувачений, вона не чула. Почула звук розбитого скла, вийшла в під`їзд та побачила на сходинковому майданчину між 2 та 3 поверхами потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_24 стояли в дверному пройомі своєї квартири. Тілесних пошкоджень чи крові на них вона не бачила, зробила зауваження за шум та пішла до дитини. Коли свідок вийшла вдруге до під`їзду, то потерпілий, обвинувачений та його матір знаходились на тих же місцях, при цьому у ОСОБА_11 свідок побачила в руках ніж, а ОСОБА_24 кричала ОСОБА_7 , що вони із сином його заріжуть, нецензурно висловлювалась. ОСОБА_15 повернулася до квартири і потім в дверний глазок побачила як ОСОБА_11 піднімається по сходах на верх, де між обвинуваченим та потерпілим почалась якась суматоха, бійка. Потім свідок піднялася до квартири потерпілого, їй ніхто не відчинив, вона пішла до сусіда з четвертого поверху, який їй сказав, що ОСОБА_28 підрізав ОСОБА_32 . Бачила кров на сходах, між другим та третім поверхами, бите скло.
Покази свідка ОСОБА_15 узгоджується з показами свідка ОСОБА_16 , який показав суду, що влітку в липні 2015 року він почув дзвін розбитого скла в під`їзді, після чого свідок вийшов на сходинковий майданчик і побачив, що у під`їзді між 2 і 3 поверхами сварилися обвинувачений з потерпілим, бачив возню, боротьбу, а також чув крики сусідів ОСОБА_28 уб`ємо, заріжемо та нецензурну лайку. Бажаючи допомогти, свідок зайшов до квартири одягнутися, проте, вийшовши в під`їзд, спускаючись на третій поверх, побачив стекла на третьому поверсі і потерпілого, який вже піднімався з раною, тримався за правий бік, з правої ноги потерпілого текла кров і він повідомив свідку, що його підрізали, сусід ОСОБА_28 . Між другим та третім поверхами свідок бачив плями схожі на кров. Через декілька годин в міліції він бачив ОСОБА_28 та його мати і у них видимих тілесних пошкоджень не було. Зазначив, що його сусіди ОСОБА_28 конфліктні люди.
Покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 узгоджуються із показами самого потерпілого, який показав суду, що 11 липня 2015 року поряд зі своїми дверима потерпілий побачив розбите скло та вирішив віднести під двері сусіда з кв. АДРЕСА_6 ОСОБА_11 та постукав в двері. Відкрила ОСОБА_30 , він сказав що повертає їхню склотару, після чого пішов у зворотньому напрямку до своєї квартири. Увійшовши до себе, потерпілий почув, як об його двері розбилася скляна банка, після чого він відчинив двері та помітив як сусідка ОСОБА_24 повертається до своєї квартири. Він спустився на площадку між 2 та 3 поверхами та побачив, що в дверях квартири АДРЕСА_6 стоїть ОСОБА_24 , а за її спиною - ОСОБА_11 . Між ними всіма виник словесний конфлікт. Він спустився на 2 поверх до ОСОБА_24 , почав говорити що вони всім набридли. В цей час потерпілий помітив ОСОБА_11 , який пішов, впевнившись що ОСОБА_24 вже не кричить потерпілий вирішив повернутися до себе дому. Підіймаючись на площадку між 2 та 3 поверхами потерпілий помітив, що повз нього пролетіла скляна банка, повернувшись потерпілий побачив, що поряд зі своєю квартирою стоїть ОСОБА_24 і в цей час в його ноги летіла скляна банка. Він впіймав банку і за декілька сходинок від нього підіймався ОСОБА_11 , який тримав свою праву руку за своєю спиною. Потім він почав вирівнюватися, в цей момент ОСОБА_11 з кроком на площадку, на якій стояв потерпілий, почав наносити удар своєю правою рукою, в якій був ніж в область його живота і саме в цей момент на зустріч удару він підняв свою ліву ногу в яку саме і увійшов ніж. Потім він намагаючись завадити ОСОБА_11 завдати далі по ньому удар склонився до нього та продовжував чинити опір. Потім ОСОБА_11 також перебуваючи в зігнутому стані та тримаючи в правій руці обламаний ніж продовжуючи намагатись вдарити його ножем вкусив його за ліве плече. Він хотів увернутися від укусу обвинуваченого здвинувши в бік своє плече і в цей час ОСОБА_11 вдарив його в ліву частину грудної клітини під серце, після чого ОСОБА_11 далі продовжував намагатися нанести йому удар ножем, але потерпілий чинив опір. До них підійшла ОСОБА_24 і обвинувачений відразу вирівнявся та заспокоївся.
Таким чином, показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_7 спростовується позиція захисника та обвинуваченого про те, що потерпілий був ініціатором конфлікту, наносив удари матері обвинуваченого в коридорі її квартири, а сам обвинувачений з ножем захищався від протиправних дій обвинуваченого і наніс потерпілому ножове поранення внаслідок перевищення меж необхідної оборони, і навпаки підтверджується той факт, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим відбувався саме на сходинковому майданчику між 2 та 3 поверхами, матір обвинуваченого відкрито погрожувала потерпілому розправою, а сам обвинувачений узявши ніж вийшов із своєї квартири та пішов вирішувати конфлікт на сходинковий майданчик.
Покази потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо обставин кримінального провадження, зокрема, про те, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим відбувався саме на сходинковому майданчику між 2 і 3 поверхами, а не в квартирі АДРЕСА_6 , як посилаються в своїх апеляційних скаргах захисник та обвинувачений, незмінні, послідовні та узгоджуються з наступними письмовими доказами матеріалів кримінального провадження.
Протоколом огляду місця події від 11 липня 2015 року, яким зафіксовано огляд місця події, яким є під`їзд №1 буд. АДРЕСА_2 . Сходи між першим та другим поверхами усипані маленькими уламками скла, які також знаходяться на підвіконні між першим та другим поверхами. На площадці перед кв. 3 велика кількість уламків скла. На сходах між другим та третім поверхами, також мається невелика кількість уламків скла невеликого розміру. Перед входом у кв. АДРЕСА_3 знаходиться велика кількість уламків скла. Також на площадці перед кв. 3 та кв. 7 маються сліди речовини темно-бурого кольору з яких зроблено змиви.
Протоколом огляду місця події від 11 липня 2015 року, яким зафіксовано огляд місця події яким є кв. АДРЕСА_7 . Від входу в коридорі у кімнаті №1 та №2 маються сліди речовини темно-бурого кольору з якої зроблено змиви. Одразу біля входу у коридор знаходиться пара резинових капців синього кольору зі слідами речовини темно-бурого кольору, які вилучено.
Висновком судово-імунологічної експертизи за №1137 від 27 липня 2015 року, предметом дослідження якої були змиви речовини бурого кольору вилучені під час огляду під`їзду №1 в буд. АДРЕСА_2 . На представлених на дослідження змивах встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові виявлений тільки антиген Н, що не виключає можливості походження даних слідів крові від особи в крові якої міститься виявлений антиген, тобто з групою крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, за ізосерологічною системою АВО., можна висловитися, що дані сліди можуть належати потерпілому ОСОБА_7 , походження слідів від ОСОБА_11 виключається.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з фото таблицею до нього, під час якого потерпілий на місці події показував і розвідав про обставини події, який повністю узгоджується із наданими потерпілим під час судового провадження показами щодо обставин кримінального провадження, які відбулись 11 липня 2015 року на сходинковому майданчику між 2 і 3 поверхами під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 .
Протоколом проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2015 року за участю свідка ОСОБА_15 з фототаблицей до нього, під час проведення якого свідок вказувала на події, а саме, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_7 , який відбувся 11 липня 2015 року на сходинковому майданчику між 2 і 3 поверхами під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , що, також, узгоджується із наданим свідком показами в ході судового провадження.
Щодо доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що саме потерпілий був ініціатором конфлікту, погрожував його матері, нецензурно лаявся та наносив матері обвинуваченого ОСОБА_24 удари, у зв`язку з чим ОСОБА_11 змушений був захищати власну матір і як наслідок перевищивши межі необхідної оборони, наніс умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ножем, то колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи апелянтів є необґрунтованими, надуманими, безпідставними та їх метою є уникнення відповідальності за інкриміноване ОСОБА_11 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України та перекваліфікацію дій обвинуваченого на ст. 124 КК України.
Аналізуючи доводи цих апелянтів щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 124 КК України, як умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Таким чином, обов`язковою ознакою діянь, що кваліфікуються за ст. ст. 118, 124 КК України, є наявність суспільно небезпечного посягання, від якого особа захищається шляхом заподіяння шкоди нападнику.
Згідно фактичним обставинам справи, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_7 стався на фоні давно виниклих неприязних стосунків, сам обвинувачений факту нанесення потерпілому ножових поранень, а саме, перший в область грудної клітини, а другий - у лівий колінний суглоб, не заперечував.
У своїх показах, наданих під час судового провадженні в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_11 показав суду, що 11 липня 2015 року він був вдома, був вихідний, спав, скрізь сон обвинувачений почув стук в двері, та як мати кричить, шум. Після чого обвинувачений вискочив в коридор квартири та побачив в квартирі ОСОБА_7 , який наносить матері удари рукою по голові. Мати вдарилася об косяк головою та стала втрачати свідомість. ОСОБА_11 підскочив до ОСОБА_7 та почав того виштовхувати з квартири. В коридорі коли це відбувалося нікого не було, визирнула одна сусідка з квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_23 , але вона швидко зайшла до квартири. Коли ОСОБА_11 став виштовхувати ОСОБА_7 з квартири, той вдарив його в обличчя, від цього удару у нього була розбита губа. Машинально він вкусив ОСОБА_7 , коли той вдарив його у передпліччя. Обвинувачений ще раз спробував виштовхати ОСОБА_7 з квартири, але у нього нічого не вийшло. Побачив з правої сторони, як той в область тулубу наносить йому удар предметом, яким саме він не побачив. Обвинувачений перехватує руку потерпілого, та бачить щось блискуче в його руці. Після цього ОСОБА_11 схопив своєю рукою руку потерпілого та його ж рукою наніс удар в тулуб, на яку глибину був удар не пам`ятає, це був проникаючий удар, крові на потерпілому він не бачив. Після удару потерпілий виронив цей блискучий предмет, схопив обвинуваченого за плечі, та став згибати вниз та душити. Обвинувачений машинально ухилився від його захвату, та почав нащупувати щось внизу, щоб звільнитися від захвату. Нащупав продовгуватий предмет, яким наніс потерпілому удар. Своєю рукою він завернув його руку з предметом на яку глибину був удар не знає, це був проникаючий удар. Крові на потерпілому він не бачив. Потерпілий виронив ніж сам, вони одночасно тримали ніж, його рука була на рукоятці ножа, його рука зверху. Він тримав за зап`ясток його руку, по дотичній наносив удар. Ніж витяг з рани потерпілого, коли ніж до тулуба дійшов і він видернув руку. Ніж вийшов з тіла та впав на підлогу при цьому потерпілий був вже у коридорі під`їзду, ніж коли впав був за межами квартири. Потерпілий був за дверима квартири, а він в коридорі своєї квартири. Він наніс потерпілому удар під коліно, той його відпустив, та став спускатися вниз по сходинах під`їзду. Після того, як потерпілий пішов, він повернувся до мами, їй було дуже погано, сказала підемо до поліції та вони пішли до поліції, там черговий прийняв від них заяву та сказав пройти СМЕ, десь о десятій годину їх у восьмій лікарні направили до нейрохірурга. Там матері зробили знімок, оглянули, після цього дружина потерпілого налетіла на матір, схопила її за волосся, вирвала клок.
Під час судового провадження призначено та проведено слідчий експеримент в порядку передбаченому ст. 333 КПК України за участю ОСОБА_11 , під час якого 06 вересня 2017 року він на місці події показував та розказував про обставини події яка трапилася 11 липня 2015 року між ним та ОСОБА_7 по АДРЕСА_8 , зокрема, обвинуваченим було розказано та показано хід подій відповідно до наданих в судовому засіданні показів щодо обставин кримінального провадження, зокрема, що подія мале місце в квартирі обвинуваченого та показав механізм бійки, які відбулась між ним та потерпілим 11 липня 2015 року.
Також, під час судового провадження було призначено та проведено комісійну судово-медичну експертизу з можливістю медико-криміналістичного ситуаційного дослідження обставин та механізму спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень №125 від 19 липня 2018 року, відповідно до висновків якої показання ОСОБА_11 відносно механізму, умовам та обставинам заподіяння ножових ран потерпілому ОСОБА_7 не відповідають (входять в протиріччя) механізму, визначеному судово-медичною експертною комісією, враховуючи об`єктивні судово-медичні дані (характер ран, їх локалізація, напрямок ранових каналів). Проведене судово-медичне криміналістичне ситуаційне дослідження наданих матеріалів справи констатує невідповідність векторів і місця занурення клинка ножа в запропонованій ОСОБА_11 ситуації, локалізації ножових ран і напрямку ранових каналів в тілі потерпілого ОСОБА_7 . Ножові рани грудної клітини та лівого колінного суглобу потерпілого ОСОБА_7 могли бути заподіяні в любій послідовності.
Таким чином, із вищенаведеного вбачається, що доводи обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_11 необґрунтовано був визнаний судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, що він перебував у стані сильного душевного хвилювання та захищався від ОСОБА_7 , захищав свою матір ОСОБА_24 , вважає що перевищив захист, діяв в межах необхідної оборони і що слід враховувати ст. 36 КК України, є безпідставними і спростовуються дослідженими судом першої інстанції та наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Більш того, із всіх встановлених обставин кримінального правопорушення вбачається, що незалежно від того, ким дійсно був спровокований конфлікт, ОСОБА_11 мав можливість утриматись від умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , зокрема, не виходити із своєї квартири на сходинковий майданчик між 2 і 3 поверхами слідом за потерпілим, який не заходив до квартири обвинуваченого та не ніс безпосердньої загрози ані життю самого обвинуваченого, ані життю його матері.
Крім того, згідно відомостям, отриманим під час проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 сам повернувшись до своєї кухні взяв ніж та вийшов з квартири слідом за потерпілим. Не вбачається, що обвинувачений мав будь-які перешкоди в тому, щоб замість продовження конфлікту піти додому. З висновку судово-медичної експертизи №1065-Е-Д від 28 вересня 2015 року механізм виникнення тілесних пошкоджень виявлених у потерпілого відповідає механізму та взаємному розташуванні потерпілого та нападника, як вказано в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_32 .
Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 898-Е від 19 серпня 2015 року, потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини ліворуч з пошкодженням з пораненням лівої легені, серця (перикарда), які ускладнились кровотечею - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень. Пошкодження у вигляді поранення лівого колінного суглобу (іншородне тіло металевої консистенції в ділянці міжміщелкового возвишення лівої великогомілкової кістки) з пошкодженням медіального мениску, малярної зв`язки, з частковим пошкодженням передньої хрестоподібної зв`язки, яке ускладнилось синовитим, розгинаючою контрактурою лівого колінного суглобу - відносяться до середнього ступеня тілесних пошкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.
Висновки вказаних експертиз, на думку колегії суддів, свідчить про скерованість і значну силу нанесеного ножем удару та, у сукупності з іншими відомостями про фактичні обставини події, підтверджує умисність та цілеспрямованість дій ОСОБА_11 щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає необґрунтованими висунуті обвинуваченим версії про те, що саме потерпілий прийшов до квартири обвинуваченого з ножем, яким бажав заподіяти тілесних ушкоджень обвинуваченому і який обвинувачений в ході бійки викрутив в руках потерпілого та наніс потерпілому його же рукою колюче, проникаюче поранення, а в ході продовження бійки, підняв з полу принесений потерпілим ніж та наніс ще одне проникаюче поранення.
Аналізуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що дії потерпілого за своїм характером не створювали реальної загрози заподіяння шкоди ОСОБА_11 та його матері ОСОБА_24 , яка могла бути відвернута шляхом заподіяння шкоди самому ОСОБА_7 , а отже відсутні підстави вважати, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони та діяв із перевищенням її меж.
Кваліфікацію дій обвинуваченого за наслідками, що фактично настали за ч. 1 ст. 121 КК України як умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, належить вважати правильною, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_11 , умисно наносячи потерпілому небезпечним знаряддям ножем удари в область грудної клітини та в область колінного суглобу, передбачав настання будь-яких можливих при цьому наслідків.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.
Щодо доводів сторони захисту про те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , то колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, оскільки покази свідка ОСОБА_23 інформації щодо обставин кримінального провадження не містять, свідок безпосередньо не була очевидцем побиття матері обвинуваченого потерпілим в квартирі ОСОБА_28 і дізналася про події зі слів самої ОСОБА_24 , а сама ОСОБА_24 є близьким родичем обвинуваченого, а тому її покази судом було обґрунтовано прийнято критично.
Щодо апеляційної скарги потерпілого та його доводів про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_11 покарання є невідповідним ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення через свою м`якість, особі обвинуваченого та фактичним обставинам кримінального провадження, а також доводи про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_11 злочину, не враховано, що у вчиненому злочині він не розкаявся, збитки не відшкодував, то колегія суддів приходить до необґрунтованості таких доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане з умисним спричиненням особі тяжких тілесних ушкоджень, зокрема, нанесення проникаючих колотих ран, одна з яких в область грудної клітини і за своїм наслідком могла виявитися несумісною із життям для потерпілої особи, а також врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_11 , який раніше не судимий, мав офіційне місце роботи до вчинення кримінального правопорушення, був працевлаштований, позитивно характеризується зі місцем роботи та проживання, неодружений, дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, провину визнав лише частково, а саме вважав, що його дії були необхідними і він оборонявся від протиправних дій потерпілого, матеріальну шкоду потерпілому внаслідок свої злочинних дій не відшкодував.
Врахував і конкретні обставини кримінального провадження, а саме, відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, а також, думку потерпілого, який наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому, наявність цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину та призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів потерпілого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 належним чином не було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника, обвинуваченого та потерпілого задоволенню не підлягають, порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_11 , за ч. 1 ст. 121 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4