БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 1-кп/356/49/20
Справа № 356/204/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2020 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000043 від 18.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000043 від 18.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Представник органу пробації в підготовче судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце підготовчого судового засідання, причини неявки суду не повідоммив, клопотань про відкладення розгляду не надходило.

Заслухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Так, за змістом ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду (п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України).

Вимоги до обвинувального акта встановлені ст. 291 КПК України, яка містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а також обов`язкових додатків до нього.

Так, згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, тобто відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Разом з тим, вказані вимоги кримінального процесуального закону стороною обвинувачення дотримані не були.

Так, за визначенням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Як визначено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, за змістом пунктів «а» та «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а також мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03, п. 51) зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. "Фоті та інші проти Італії" (Foti and Others v. Italy), серія А N 56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та "Озтурк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany), серія А N 73, п. 53, рішення від 21 лютого 1984 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.07.2000 по справі «Маттоціа проти Італії», обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь"детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння

останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є

необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини в пункті 37 рішення «Жупнік проти України» від 09.12.2010 зазначив, що у кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Так, право підозрюваного, обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують, передбачене п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України.

Правовий аналіз вказаного вище у поєднанні з положеннями ст. 91 КПК України дає підстави стверджувати, що належно сформульованим є таке обвинувачення, у якому зазначені усі істотні для справи обставини, які підлягають доказуванню, викладені усі складові об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, яке є логічним і зрозумілим. Лише таке обвинувачення породжує у сторони захисту необхідність захисту від нього.

Як вбачається з наданого суду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000043 від 18.02.2020, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому повторно.

Відповідно до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», за змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України, і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.

Відповідно до змісту диспозиції ч. 2 ст. 309 КК України повторність як кваліфікуюча ознака вказаного злочину має місце у випадку повторного вчинення особою дій, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, або у випадку вчинення одного із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу.

Разом з тим, як вбачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, останній, будучи неодноразово судимим, востаннє 17.09.2013 Березанським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 22.12.2015 Березанським міським судом Київської області відмінено іспитовий строк та направлено для відбуття покарання в місця позбавлення волі, звільнений 08.11.2017 на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію», на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину.

Відтак, зазначивши при формулюванні пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України того, що останній є неодноразово судимим, останнього разу за ч. 2 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення допустила неконкретність пред`явленого обвинувачення, що є порушенням права обвинуваченого на захист.

Будь-які інші посилання в обвинувальному акті при формулюванні пред`явленого обвинувачення наявності в його діях такої кваліфікуючої ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, як повторність, відсутні.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, відсутність належним чином викладених фактичних обставин події злочину та відповідного формулювання обвинувачення порушують гарантовані процесуальні права обвинуваченого, в тому числі право на захист, а також на справедливий судовий розгляд, що не узгоджуються з приписами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, зазначені вище упущення у обвинувальному акті є порушенням ст. 291 КПК України, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 109, 290-291, 293, 314, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000043 від 18.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1