Справа № 348/1057/19
Провадження № 11-кп/4808/60/20
Категорія ч.3 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000078 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з загальною середньою освітою, вдівця, раніше судимого:

- 29 квітня 1982 року за ст.ст. 140 ч. 2, 17, 141 ч. 2, 142 ч. 1 КК УРСР до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 7 травня 1990 року за ст.ст. 141 ч. 2, 296 ч. 1 КК УРСР до 4 років позбавлення волі, з застосуванням примусового лікування від алкоголізму;

- 19 січня 1994 року за ст.ст. 141 ч. 2, 215-3 ч. 1, 215 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.ст. 42, 43 КК України - до 6 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; згідно зі ст. 26 КК України - визнано особливо небезпечним рецидивістом; призначено примусове лікування від алкоголізму;

- 13 червня 2001 року за ст. 42, ч. 4 ст. 141; ч.1 ст. 196-1 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та згідно зі ст. 14 КК України призначенням примусового лікування від алкоголізму;

- 02 листопада 2006 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 20 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України, згідно зі ст. 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 09 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді:

- за ч. 3 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 1 ст. 262 КК України позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 5 лютого 2019 року, тобто з часу фактичного затримання і до спливу строків, визначених законом, зарахувавши в цей строк час попереднього ув`язнення з 5 лютого 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 2100 (дві тисячі сто) гривень матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 31092 (тридцять одна тисяча дев`яносто дві) гривні 54 копійки.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло, викрав вогнепальну зброю та носив і зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Злочини вчинені за таких обставин.

ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим, у період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, вчинив нові умисні, в тому числі, корисливі злочини, а саме:

ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що за адресою АДРЕСА_2 проживає одинока особа - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який внаслідок похилого віку не зможе чинити опору насильницьким чи іншим незаконним діям, вирішив заволодіти майном останнього.

5 лютого 2019 року приблизно о 4 год 30 хв ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом віджиму вхідних дверей, проник до житлового будинку за вказано вище адресою, де в той час перебував власник будинку ОСОБА_11 . Перебуваючи в одній з житлових кімнат будинку, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 наніс один удар кулаком у ділянку голови потерпілого ОСОБА_11 , від якого останній впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 з-під подушки, яка знаходилась на ліжку, відкрито викрав грошові кошти ОСОБА_11 у сумі 2100 гривень та пістолет марки "ZORAKI 914". У результаті злочинних дій обвинуваченого, потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому тіла лівої ключиці, який відповідно до висновку експерта №32 від 12.03.2019 відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Після вчинення злочину ОСОБА_8 вказаний пістолет переніс до свого житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а грошові кошти використав для власних потреб.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/10-63БЛ/19 від 26.02.2019, вилучений 05.02.2019 під час проведення обшуку у житлі ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_1 , пістолет марки "ZORAKI 914" є короткоствольною вогнепальною стрілецькою зброєю.

Зброя є самозарядним гладкоствольним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом із стартового (сигнально-шумового) пістолета "Zoraki" моделі 914-S, калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_1 , промислового виробництва ("АТАК Arms ltd." (Туреччина)), який був призначений для стрільби виключно шумовими (холостими) патронами для подачі звукових сигналів з метою самозахисту (відлякування собак, притягування звуком уваги оточуючих в складній ситуації тощо), а також при проведенні спортивних і спортивно-масових заходів. У конструкцію пістолета саморобним способом внесено ряд змін - з каналу ствола видалена металева втулка (заглушка), а також відсутня полімерна заглушка на його дульному зрізі, що робить його канал вільним, наскрізним й пістолет при цьому втратив своє попереднє цільове призначення, як стартовий (сигнально-шумовий). Дані зміни призвели до додаткової можливості проведення пострілів 9-мм патронами ударно-травматичної дії, 9-мм шротовими патронами. За таких змін пістолет також набув якостей гладкоствольної вогнепальної зброї, з якої можливе використання саморобних боєприпасів та проводити постріл шляхом роздільного спорядження.

Пістолет придатний для проведення пострілів та виготовлений шляхом переробки виробу, що не був вогнепальною зброєю - сигнального пристрою спеціального призначення, у конструкцію якого саморобним способом внесено зміни, внаслідок чого він набув властивостей вогнепальної зброї.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 та прокурор Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції постановив незаконне та необґрунтоване рішення.

Зазначає, що його підзахисний вину визнає частково. Зокрема, ОСОБА_8 визнає, що зберігав вогнепальну зброю пістолет, який вилучили за місцем його проживання і цей пістолет дав йому потерпілий ОСОБА_11 , оскільки пістолет йому не потрібен, через відсутність документів на нього. Разом з тим, обвинувачений стверджував, що розбою не вчиняв, гроші у потерпілого не брав. При цьому ОСОБА_8 з потерпілим знайомі, неодноразово зустрічались, так як його син одружений на онучці ОСОБА_11 . Обвинувачений вказував, що 04 лютого 2019 року приходив до ОСОБА_11 , щоб повідомити про смерть дочки потерпілого, яка була і свахою ОСОБА_8 . Коли постукав у вікно будинку потерпілого ОСОБА_11 , той відчинив йому двері та у відповідь на звістку сказав, що зараз разом підемо до дочки, але спочатку запропонував випити горілки, що вони і зробили. Після випитого потерпілий почав демонструвати пістолет, про який ОСОБА_8 не було раніше відомо. На вулиці ОСОБА_11 , щоб перевірити справність пістолета, вистрілив ним у повітря та віддав ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_11 повідомив, що до померлої не піде тому, що далеко. Після цього, ОСОБА_8 повернувся додому, де залишив пістолет, а потім пішов до будинку померлої, а звідти пішов копати яму на кладовищі, куди через деякий час приїхали працівники поліції і шукали в нього кошти, однак не знайшли. Ввечері вдома в нього проводили обшук, виявили пістолет, а коштів не знайшли. ОСОБА_8 стверджував, що показання потерпілого є надуманими та не відповідають дійсності.

Сторона захисту вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недостатніми для прийняття відповідних рішень, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час судового розгляду, як на підставу його невинуватості у вчиненні злочину. Вина обвинуваченого ґрунтується на припущеннях, а не на доказах, які належним чином не здобуті як під час досудового слідства, так і під час розгляду кримінального провадження в суді.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на аналогічні доводи, вказані в апеляційній скарзі його захисника адвоката ОСОБА_9 .

Прокурор Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини засудженого, вважає вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, прокурор вважає, що судом у повній мірі не враховано характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння, обставини, за яких вчинено злочини. Судом не враховано те, що ОСОБА_8 вчинив дані злочини під час непогашеної судимості, часткове визнання ним вини, відповідно й відсутність щирого каяття, обтяжуючі обставини рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку, невідшкодування матеріальних та моральних збитків потерпілому, позицію потерпілого.

Просить вирок Долинського районного суду від 18.11.2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.262, ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання: за ч.3 ст.187 КК України позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.1 ст.262 КК України позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.1 ст. 263 КК України позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року в частині стягнення моральної шкоди змінити. Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Зокрема, представник потерпілого вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свої висновки про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Адвокат звертає увагу на те, що в результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного перелому тіла лівої ключиці, який відповідно до висновку експерта №32 від 12.03.2019 відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Враховуючи вказане, представник потерпілого вважає обґрунтованою моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, оскільки вона відповідає моральним та фізичним стражданням, заподіяним потерпілому, та які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки події, страх можливого повторення подій, насторога, тривога, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення, приниженої гідності, тривоги. А також в момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 переніс сильний фізичний біль, пережив емоційний стрес, страх за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що доводи апеляційної скарги не мають доказового підґрунтя, що в свою чергу не дає підстави вважати вирок суду незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону. Вина обвинуваченого та обставини, викладені в обвинувальному акті підтверджуються доказами, зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, а в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого просили відмовити;

- представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, а також не заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника;

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та підтримав доводи апеляційної скарги потерпілого, заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, оцінив твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів і прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно доводів апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 обвинувачений визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу. При цьому зазначає, що цю зброю йому добровільно віддав потерпілий ОСОБА_11 . Проте, ОСОБА_8 не визнає себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262 КК України. Вказані доводи апеляційних скарг аналогічні доводам, які обвинувачений наводив в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невинуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, які свого підтвердження не знайшли та правильно розцінені як спосіб захисту та бажання ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, а також у викраденні вогнепальної зброї, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо заперечення вчинення ним нападу на ОСОБА_11 та викрадення у потерпілого грошових коштів та вогнепальної зброї, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що події відбувались в ті дні, коли померла його донька, це було біля 04.00 год ранку, коли він спав, відчинивши двері, до нього в кімнату забіг обвинувачений та хотів від нього 20000 гривень на похорон дочки, які він не дав. Світло в кімнаті було включено. ОСОБА_8 вдарив його зверху по голові, від чого він впав і нічого не пам`ятає. Коли прийшов до тями, він побачив, що немає пістолета та грошей (пенсії 2100 грн), які він тримав під подушкою. Зазначений пістолет він купив у магазині. На момент вчинення злочину він не знав, що це ОСОБА_8 , а дізнався про це пізніше від внучки. Де він проживає, ОСОБА_8 довідався, напевно, у його внука, оскільки останній одружений з донькою обвинуваченого.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_11 є послідовними та узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.02.2019 року, за змістом якого він заявляв що приблизно о 04.30 год 05.02.2019 ОСОБА_8 шляхом зламу вхідних дверей проник до його будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , коли він знаходився у ньому, та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 2100 гривень і пістолетом марки "ZORAKI 914" (т. 1 а.п. 160).

Показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що події відбувались вночі, приблизно 03.00-03.30 год, дати не пам`ятає, пригадує тільки, що було холодно. Виглянувши у вікно, бо сильно гавкала собака, побачила на вулиці сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , тому також вийшла до них. Потерпілий плакав і розказував, що до нього прийшли та сказали, що померла його донька і щоб дав гроші на похорон. Жалівся, що в нього забрали пенсію та пістолет, і що його болить рука. З розмови останнього вони зрозуміли, що його вдарили і що це був хтось з родини, бо він казав, що знає, хто приходив.

Показання потерпілого ОСОБА_11 в частині спричинення йому тілесних ушкоджень під час нападу на нього в його будинку узгоджуються з даними висновку експерта № 32 (т.1 а.п.200-201).

Зокрема, за змістом висновку у гр. ОСОБА_11 виявлено закритий травматичний перелом тіла лівої ключиці. Вказана травма лівої ключиці отримана від дії тупого твердого предмету, може відповідати терміну утворення вказаному в ухвалі слідчого судді (саме 05.02.2019) і відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, та викликали тривалий розлад здоров`я. Характер, локалізація, виявленої травми лівої ключиці, не виключають можливості її утворення і від одного удару рукою чи ногою у вказану анатомічну ділянку. Також з описової частини висновку встановлено, що ОСОБА_11 доправлений до Надвірнянської ЦРЛ 05.02.2019 зі скаргами на біль лівого плечового суглобу (ключиці), порушення функції. Зі слів хворого 05.02.2019 його побили.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_11 , оскільки він, як під час досудового слідства так і під час судового розгляду, давав послідовні детальні показання стосовно обставин вчиненого відносно нього розбійного нападу та заволодіння його майном, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичних обставинам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, згідно протоколів огляду місця події від 05.02.2019 та доданими фототаблицями та DVD-R диском з відеофіксацією проведення огляду місця події, які проводилися у домогосподарстві ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , при візуальному огляді вхідних дверей виявлено пошкодження у вигляді свіжих відщепок деревини, деформація металевого полотна та розрив гумовогоущільнювача. Крім того під час огляду було виявлено та вилучено ДСП плиту із нашаруванням сліду взуття, фанеру білого кольору з нашаруванням сліду взуття, мікроволокно жовтого кольору (т.1 а.п. 149-159, 161-163,164).

Крім того, згідно показань спеціаліста - інспектора-криміналіста Надвірнянського ВП ОСОБА_15 , який брав участь в огляді місця події, та описав пошкодження, які виявлені на вхідних дверях житлового будинку потерпілого, зазначивши, що пошкодження були свіжі, що встановлено ним з кольору відщепленої деревини. В цьому ж місці на рамі дверей пошкоджений ущільнювач. Зверху над пошкодженням - засувний замок. Потерпілий вказував, що вхідні двері будинку були закриті на замок (металевий гачок). Виявлені пошкодження дверей (відлом їх частини) характерні для одного із способів відкривання закритих на защіпку (замок) дверей шляхом відважування. Також описав обставини, на які вказував потерпілий під час огляду місця події, які відповідають показанням останнього в судовому засіданні.

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/109/12-134ТР/19 від 19.03.2019, слід взуття максимальними розмірами 90х81 мм, виявлений на поверхні частини деревно-стружкової плити коричневого кольору, виявлений та вилучений під час огляду місця події, міг бути залишений таким же взуттям, як і взуття, що вилучене 05.02.2019 в ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час його затримання (т.1 а.п.208-215).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/20-56МРВ/19 від 02.04.2019, на дослідження надані мікрооб`єкти, які є текстильними волокнами, сумішшю безбарвних поліефірних волокон двох видів та поліефірного волокна чорно-сірого кольору. Надана суміш безбарвних поліефірних волокон двох видів, вилучена з місця події, подібна за комплексом ознак до відповідної суміші волокон зі складу утеплювача наданої куртки ОСОБА_8 і могла бути відокремлена від наданої куртки. Поліефірне волокно чорно-сірого кольору, вилучене з місця події, має спільну родову належність з відповідними волокнами зі складу верху куртки ОСОБА_8 і могло бути відокремлене від наданої куртки (т.1 а.п.221-226).

Таким чином, висновки зазначених експертиз беззаперечно доводять факт знаходження ОСОБА_8 у будинку ОСОБА_11 під час розбійного нападу на останнього та прямо вказують на нього як на особу, яка вчинила вищевказаний злочин.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий ОСОБА_11 сам запросив його у будинок, щоб випити та добровільно передав йому пістолет, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом та наведені у мотивувальній частині вироку суду.

Зокрема, вказані доводи повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який стверджував, що ОСОБА_8 , якого він раніше не знав, незаконно проник в його будинок коли він спав та вчинив стосовно нього розбійний напад із застосуванням насильства та викрав гроші і пістолет.

Таким чином, приймаючи до уваги показання обвинуваченого щодо невизнання ним вини у проникненні в житло ОСОБА_11 , нападі на останнього з метою заволодіння його майном, його побитті та відкритому викраденні у потерпілого грошових коштів у сумі 2100 грн та пістолета, враховуючи детальні та послідовні показання потерпілого ОСОБА_11 , який в категоричній формі стверджує, що саме обвинувачений вчинив напад на нього та заволодів його майном, враховуючи, що пояснення потерпілого стосовно часу, місця, способу вчинення злочину, локалізації нанесення ударів та інших обставин повністю узгоджуються з сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та належним чином умотивованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаного з проникненням у житло; за ч. 1 ст. 262 КК України, як викрадення вогнепальної зброї, та ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Колегія суддів, на підставі об`єктивно з`ясованих судом першої інстанції обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про непричетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262 КК України та незаконність вироку суду.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_8 обрано згідно загальних принципів призначення покарання з врахуванням тяжкості скоєних правопорушень, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 посередньо характеризується за місцем проживання, неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів, на обліку в психіатричному кабінеті Надвірнянської ЦРЛ не перебуває, однак перебуває з 25.06.2001 на обліку в наркокабінеті Надвірнянської ЦРЛ з діагнозом хронічний алкоголізм, позицію прокурора щодо міри покарання, думку потерпілого, його представника, обвинуваченого та його захисника, а також обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання: за ч. 3 ст.187 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 262 чотирьох років позбавлення волі та ч. 1 ст. 263 КК України трьох років позбавлення волі, тобто у межах санкцій вказаних статей, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 в частині необґрунтованого заниження заявленої суми моральної шкоди.

Як передбачено статтею 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що враховують ступінь заподіяних потерпілому тяжкості тілесних ушкоджень та навмисний протиправний характер дій обвинуваченого, обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги представника потерпілого про стягнення на користь ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5