Справа № 675/2993/18
Провадження № 1-кп/675/6/2020
У Х В А Л А
"18" червня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000118 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мислятин Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :
На розгляді в Ізяславському районному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по 05 липня 2020 року включно. До спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим, оскільки у даному провадженні ще не досліджені всі письмові докази.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Потерпілі та представник потерпілих вказане клопотання підтримали.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання із посиланням на відсутність зазначених у клопотанні прокурора ризиків та можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічну пору доби з покладенням передбачених чинним законодавством обов`язків.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою наведеної вище статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу згідно з ст. 178 КПК України враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в тому числі й у рішенні у справі «Хайредінов проти України», ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Як вбачається з матеріалів провадження, до ОСОБА_7 було застосовано та неодноразово продовжено йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігти тому, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Із обвинувального акту у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Разом з тим, наслідком інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення є смерть особи, що свідчить про наявність значного суспільного інтересу.

Суд також враховує, що згідно пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення останній після вчинення інкримінованого йому злочину вживав заходів щодо приховування тіла потерпілого, тривалий час замовчував про обставини скоєння злочину, що розцінюється судом як перешкоджання кримінальному провадженню.

У даному кримінальному провадженні судовий розгляд не завершений, не досліджені усі письмові докази, відтак, існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку суду, наразі, підстави для зміни застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, відсутні в зв`язку з наявністю вищевказаного ризику.

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого з наступних причин:

- особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, наслідком якого є смерть особи, згідно пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення останній з метою уникнення кримінального покарання вживав заходів щодо приховування тіла потерпілого, замовчував про обставини вчинення злочину, а тому він може переховуватися від суду;

- особиста порука - на адресу суду не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_9 ;

- застава - застава, як захід забезпечення кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не застосовується у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні насильницького злочину, що потягнув за собою загибель людини;

- домашній арешт - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вищевказаним ризикам.

Твердження захисника про те, що обвинувачений має на утриманні дружину та трьох дітей, постійне місце роботи, а тому і міцні соціальні зв`язки, гарну репутацію, не має судимостей та адміністративних стягнень, раніше від органів досудового розслідування не переховувався і порушень інших запобіжних заходів не мав, інші повідомлення про підозру особі відсутні, не дають підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі обставини існували на момент вчинення інкримінованого йому злочину, у скоєнні якого він обвинувачується, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Таким чином, ризик переховування від суду, що став підставою для застосування і продовження запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а тому строк тримання під вартою ОСОБА_7 необхідно продовжити на 60 днів.

Тому доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічну пору, на думку суду, є помилковими.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, розмір застави судом не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 201, 315, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В и в :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 16 серпня 2020 року включно, без можливості внесення застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження і направити начальнику ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1