Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/578/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.06.2020 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 08.08.2020 року включно

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити ухвалу міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обравши йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що ухвалу суду є немотивованою та необґрунтованою. Так, суд першої інстанції не врахував, що протягом тривалого часу розгляду даної справи в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, прокурор не надає доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК. Крім того з обвинувального акту вбачається, що обставин, які обтяжують покарання обвинувачених відповідно до ст. 67 КК України в ході досудового розслідування не встановлено. Також встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_6 утримується під вартою з з березня 2017 року, понад три роки. Проте розгляд справи затягується, зважаючи на її складність, багатоепізодність злочинних діянь, а також затягується по неможливості прокурора приїхати до суду і продовжити дослідження матеріалів справи. Також прошу суд взяти до уваги, що в наслідок кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_6 , не настало тяжких і невідворотних наслідків. Крім того, обвинувачений також подавав клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на важкий стан здоров`я, необхідністю хірургічного втручання для лікування. Тому, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на період розгляду кримінального провадження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та ухвалити нову, якою звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України не є реальними та обґрунтованими, доказово не підтвердженими.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000592 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.06.2020 щодо ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 08.08.2020.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого і тяжкого злочину, та може вчинити спробу ухилитися від кримінальної відповідальності та суду, можливість обвинуваченого впливати на свідків і потерпілих, які в судовому засіданні ще не допитувалися, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки останній має непогашену судимість, у тому числі за вчинення тяжкого злочину проти власності, обвинувачується у вчиненні нових злочинів проти власності, поєднаних із застосуванням насильства через нетривалий час після відбуття покарання за попереднім вироком. При цьому ОСОБА_6 , не працює і законного джерела доходу не має. Наявність місця проживання і дружини з огляду на викладені обставини не мала істотного стримуючого впливу на поведінку обвинуваченого у минулому. Також суд взяв до уваги, що у наданих документах відсутні відомості про небезпеку для здоров`я ОСОБА_6 внаслідок відтермінування додаткових обстежень.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 України, які є умисним тяжким та особливо тяжкими злочинами.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких обвинувачений та захисник просять скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні нових злочинів проти власності, поєднаних із застосуванням насильства через нетривалий час після відбуття покарання за попереднім вироком, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просять апелянти. Наявність місця проживання і дружини з огляду на викладені обставини не мали істотного стримуючого впливу на поведінку обвинуваченого у минулому.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

В той же час, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 206 КПК України, якою передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений наголошував про погіршення стану його здоров`я, а згідно відповіді філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» в Кіровоградській області № 7КР/723 від 05.05.2020 року зазначено, що ОСОБА_6 необхідне повне медичне обстеження стану здоров`я та, при необхідності, оперативне лікування.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про зобов`язання начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити негайну доставку обвинуваченого ОСОБА_6 до медичного закладу охорони здоров`я для надання невідкладної медичної допомоги останньому в умовах стаціонару.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206 ч.1, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.06.2020 щодо ОСОБА_6 без зміни.
На підставі ч.1 ст.206 КПК України зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити негайну доставку обвинуваченого ОСОБА_6 до медичного закладу охорони здоров`я для надання невідкладної медичної допомоги останньому в умовах стаціонару.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на процесуального прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4