ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/46/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
власника майна - ОСОБА_7 ,

представника власника майна -

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004984 від 06.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004984 від 06.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2019, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, погоджене з прокурором, та накласти арешт, в тому числі шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого мана, а саме: квартири за адресою6 АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м (реєстраційний номер: об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .
Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір № 833/33-27/33/6-288 від 15.12.2006 на суму 55 000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 10.12.2013.
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 15.12.2006 було укладено іпотечний договір № 833/34-27/33/6-493, згідно якого ОСОБА_7 було передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 11.12.2009 по справі 1451/09 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю. Договір кредиту № 833/33-27/33/6-288 від 15.12.2006, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_11 розірвано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту у сумі 439 252,08 грн.
28.10.2019 було здійснено перереєстрацію права власності на АТ «Альфа Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49405918 від 29.10.2019.
31.10.2019 між АТ «Альфа Банк» та громадянкою ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири серія та номер 3826, посвідчений 31.10.2019 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12 .
01.11.2019 ОСОБА_7 дізналася, що порушуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відбулася протизаконна, без відома та згоди власника житла, надана під забезпечення кредиту в іноземній валюті, реєстрація права власності на єдине житло ОСОБА_7 , її батька та її неповнолітніх дітей на ПАТ «Укрсоцбанк». Крім цього, ОСОБА_13 дізналася, що вона та її батько без відома та згоди були зняті з реєстрації даного постійного місця проживання.
Іншого житла, ніж наданого під забезпечення кредиту в іноземній валюті, ОСОБА_7 , її чоловік, батько та її діти не мають, всі речі залишилися в квартирі, право власності на яку була зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк».
04.11.2019 з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно та його захоплення, ОСОБА_10 уклала договір іпотеки квартири, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_14 04.11.2019 реєстровий № 6297 з ОСОБА_15 .
Таким чином, є ризик переходу права власності на вищезазначену квартиру до добросовісного чи недобросовісного набувача, що значно ускладнить досудове слідство по даному кримінальному провадженню та може стати на заваді захисту прав та законних інтересів громадян.
Отже квартира АДРЕСА_2 є безпосереднім об`єктом вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Прокурор зазначала, що судом не взято до уваги жодного доводу сторони обвинувачення, наданого в обґрунтування застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме у вигляді накладення арешту на квартиру.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, ОСОБА_7 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважав, що ОСОБА_10 є добросовісним набувачем майна, а тому, враховуючи мотиви клопотання та його необґрунтованість слідчим, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить слідчий, не може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення арешту, впевнившись, що слідчим не надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, а також, виходячи з того, що зазначене майно не є речовим доказом у справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
З такими висновками слідчого судді суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0004984 від 06.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремими громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
ОСОБА_7 та ОСОБА_11 є потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, частина 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Крім того, слід зазначити, що арешт на майно може бути накладено з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області встановлено, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004984 від 06.12.2019 є самовільне здійснення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється громадянином або юридичною особою, які завдали значної шкоди, тобто порядок виселення з квартири, утримання речей, меблі, що належить потерпілим і знаходились в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.10.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 3826, від 31.10.2019; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49464137 від 31.10.2019, приватний нотаріус ОСОБА_16 , Харківський МНО Харківської області.
Згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2019 АТ «АЛЬФА-БАНК» передав у власність (продав) ОСОБА_10 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . Згідно пункту 1.2 зазначеного договору майно належить продавцю на праві приватної власності, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області, 28.10.2019, номер запису про право власності: 33894386, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.
Попереднім власником зазначеної квартири була ОСОБА_7 , що вбачається з копії іпотечного договору № 833/34-27/33/6-493 від 15.12.2006.
Крім цього, під час розгляду апеляційної скарги прокурора, прокурором суду апеляційної інстанції було надано витяг з ЄРДР за № 0004984 від 14.02.2020, з якого вбачається, що за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів внесено відомості про те, що невідомі особи, шляхом обману, заволоділи майном ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , чим завдали шкоду останнім у великих розмірах. Кримінальне правопорушення кваліфіковане за частиною 3 статті 190 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що усі підстави вважати, що квартира АДРЕСА_2 є безпосереднім об`єктом вчиненого кримінального правопорушення, а тому є підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 скасувати і постановити нову.
Клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором, - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м (реєстраційний номер: об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_10 , шляхом заборони усім суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: