Провадження 11-кп/824/102/2020 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: ст.111 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

за участю прокурорів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, уродженця смт Отиня Коломийського району Івано-Франківської області, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначенопокарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років без конфіскації майна.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення за період з 28.04.2015 до 14.01.2016 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі).
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 5 389 (п`ять тисяч триста вісімдесят девять) гривень 50 копійок,

В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, достовірно знаючи, що постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII достроково припинено його повноваження депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим VI скликання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи вимогами Конституції і законів України, 11 квітня 2014 року, в період часу з 10 години 00 хвилин по 11 годину 00 хвилин, більш точний час не встановлений, перебуваючи в приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим, що розташованепо вул. Карла Маркса, 18, в м. Сімферополі, з мотивів невизнання державної влади України на території Автономної Республіки Крим та в м. Сімферополі, з власної ініціативи, реалізуючи умисел на проведення підривної діяльності проти України, прийняв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим», чим забезпечив функціонування незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим», та своєю участю у засіданні від 11.04.2014 року, на якому одноголосно 88 колишніми депутатами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, у тому числі ОСОБА_8 , прийнято так звану «Конституцию Республики Крым», як суб`єкта Російської Федерації.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, утворення та діяльність «Державної Ради Республіки Крим», а також прийнятих нею актів є незаконною, маючи на меті продемонструвати лояльність іноземній державі, а саме Російській Федерації, у проведенні підривної діяльності проти України, упродовж березня - липня 2014 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи у м. Феодосія, прийняв рішення про участь у проведенні призначених так званою «Державною Радою Республіки Крим», незаконних виборів до Феодосійської міської ради так званої «Республіки Крим».
Діючи на виконання зазначеного умислу,ОСОБА_8 , упродовж липня 2014 року, більш точний час не встановлений, у невстановленому місці, подав до незаконно створеної територіальної виборчої комісії міста Феодосія «Республіки Крим» документи для реєстрації кандидатом у депутати Феодосійської міської ради так званої «Республіки Крим». Рішенням незаконно створеної територіальної виборчої комісії міста Феодосія №14/110-1 від 31.07.2014 «Про реєстрацію ОСОБА_8 кандидатом у депутати Феодосійської міської ради Республіки Крим першого скликання по одномандатному виборчому округу № 9» ОСОБА_8 , зареєстровано кандидатом у депутати до Феодосійської міської ради.

Продовжуючи виконання свого умислу, направленого на проведення підривної діяльності проти України, ОСОБА_8 прийняв участь у незаконно призначених виборах, які відбулися 14.09.2014 року, однак не набрав необхідної кількості голосів для обрання його депутатом.
Створення та діяльність на території України представницького органу іноземної держави - «Державної Ради Республіки Крим», у якому виконував представницькі функції ОСОБА_8 , призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, забезпечили функціонування незаконно створених органів законодавчої, виконавчої, судової влади та правоохоронних органів.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року та ухвалити новий вирок апеляційної інстанції, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні державної зради та/або іншого менш тяжкого злочину.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду, викладеним у ньому, фактичним обставинам справи. Зокрема, прокурор, стверджуючи в обвинувальному акті про безпосередню участь ОСОБА_8 у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим» 11.04.2014 року не вказує прізвищ та імен депутатів, які віддали свій голос за прийняття рішення про затвердження «Конституції Республики Крым», як суб`єкта Російської Федерації, та не додав до матеріалів кримінального провадження відповідного рішення так званої «Ради Республіки Крим».
Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні документи про прийняття рішення так званою «Державною Республікою Крим» про проведення виборів до Феодосійської міської ради так званої «Республіки Крим». Також відсутнє рішення незаконно створеної територіально виборчої комісії міста Феодосії №14/110-1 від 31.07.2014 року «Про реєстрацію ОСОБА_8 …». Прокурором в обвинувальному висновку не зазначено якій саме іноземній державі або її представникам надавав допомогу ОСОБА_8 в проведенні підривної діяльності проти України. Є незрозумілим твердження прокурора про лояльність ОСОБА_8 у проведенні підривної діяльності України, враховуючи, що державна зрада характеризується активними діями.
Зазначає, що ОСОБА_13 не є безпосереднім свідком подій голосування 06 березня 2014 року та 11 квітня 2014 року, його свідчення ґрунтуються на свідченнях інших осіб та відеоматеріалу журналістів. Однак суд навіть не намагався встановити першоджерело наданих ОСОБА_14 показань. Хоча згідно положень кримінального процесуального законодавства суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом з іншими правилами допустимості доказів.

Звертає увагу суду на те, що жоден свідок не вказав всіх 88 осіб, які голосували за конституцію «Республіки Крим», спосіб, порядок голосування ОСОБА_8 за це рішення.В момент голосування, ОСОБА_15 не бачив ОСОБА_8 , правові підстави набуття ним статусу члена незаконного органу ніхто так і не зазначив, жоден свідок не вказав про те, що ОСОБА_8 приймав участь у виборах до Феодосійської міської ради.
Суд першої інстанції на підставі показань всіх допитаних у судових засіданнях свідків дійшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, описуючи у вироку те, що не ставилось у вину ОСОБА_8 , зокрема його участь у прийнятті рішення №3/12-1 від 30.06.2014 року «Про призначення виборів депутатів міської ради Феодосії». При цьому, суд, оцінюючи протокол огляду інтернет-видань від 12.06.2015 року, зазначає у вироці «Що, власне, указує на те, що оглянутий документ дійсно видавався органами окупаційної влади та наявний в мережі Інтернет на їх веб-сторінці, його текст є тотожним тексту паперового формату». Однак слідчий оглянув сайт, зробив скріншот та роздрукував. Він не давав оригінал або копію рішень, які він оглянув в Інтернеті. Першоджерело ніхто в суді не бачив. Ті самі аргументи сторони захисту стосуються протоколу огляду інтернет-видань від 28.04.2015 року. Також суд вказав у вироці, що у судовому засіданні було оглянуто Інтернет-видання, хоча інформація з протоколу огляду Інтернет-видання від 18.02.2015 року взагалі не оглядалась, тим більше, що з листа Міністерства інформаційної політики вбачається, що сайт заблоковано через використання його країною агресором.
Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції вказує у судовому рішенні, що слідчі та поняті підтвердили, що на відеозаписі від 26.05.2015 року зображені події, які розгортаються у приміщенні незаконно створеного органу 11.04.2014 року. Однак слідчі та поняті не були безпосередніми свідками таких подій. Тому не можливо зрозуміти яким чином і ким було встановлено, що на відеозаписі, оглянутому у судовому засіданні, зафіксовано саме засідання незаконно створеної «Державної Ради Республіки Крим» за прийняття так званої « Конституції Республіки «Крим» 11.04.2014 року та особа, схожа на колишнього депутата Верховної Ради АРК ОСОБА_8 . Аналогічного помилкового висновку суд дійшов і під час оцінки протоколу огляду Інтернет-видання від 29.05.2015 року. Крім того, відео ТОВ «Атлант-СВ» та відео від 29.05.2015 року не є тотожними, як вказує суд: відео від 29.05.2015 року це відео нарізка з різних ракурсів і різних місць. Цей відео матеріал був розміщений на каналі ОСОБА_16 12.04.2014 року невідомою особою. А відео ТОВ «Атлант-СВ» це відео розміщене у 2016 році у Ютуб особою на ім`я ОСОБА_17 . Суд переплутав два відео з Ютуба. Це різні за якістю, хронометражем, звуком відео. Візуальний огляд двох цих відео свідчить, що вони різні, як і їх автори.
Зазначає, що висновок судово-портретної експертизи від 12.06.2015 року ґрунтується на додатку до протоколу допиту підозрюваного від 04.06.2015 року, який був отриманий з істотним порушенням прав особи.
Вказує, що ОСОБА_8 є громадянином України, мешкає на тимчасово окупованій території - Автономній Республіки Крим та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відправлення повідомлення про підозру відбулось на адресу: АДРЕСА_3 , а також через Посольство Російської Федерації в Україні.Повідомлення про підозру ОСОБА_8 своєчасно не вручено після затримання. Крім того, обвинуваченого незаконно позбавили волі, утримуючи мінімум десять годин.
Суд не надав оцінку вручення підозри ОСОБА_8 . Крім того, йому не забезпечили право на захист під час процесуальної дії, хоча участь адвоката є обов`язковою.
До клопотання про обрання запобіжного заходу було надано документи Центральної виборчої комісії України, в яких зазначено адреса проживання у місті Феодосія.

Дана обставина, на думку захисника свідчить, що ОСОБА_8 не ухилявся від слідства і суду, а тому підстав для оголошення у розшук не було.
На думку апелянта, арешт майна обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставним та підлягає скасуванню з тих підстав, що ОСОБА_8 обвинувачують у прийнятті участі в незаконних органах Автономної Республіки Крим 11 квітня 2014 року та участь у виборах до Феодосійської міської ради у вересні 2014 року. А зміни до Кримінального кодексу України, а саме до абзацу другого статті 111 КК України, в частині посилення кримінальної відповідальності, що полягає у додатковому виді санкції - конфіскації майна, були прийнятті 07 жовтня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини».
Захисник ОСОБА_9 вказує, що затримання підозрюваного з метою його приводу було проведено з суттєвими порушеннями прав ОСОБА_8 . Зазначає, що особа, яка складала протокол про затримання не повідомила відповідному регіональному центру надання вторинної правової допомоги про затримання особи - ОСОБА_8 . Під час виконання ухвали про привід до суду, органом затримання порушено вимоги про негайну доставку до слідчого судді, проте ОСОБА_8 відвезли до управління СБУ в Херсонській області, де його допитували в іншому кримінальному провадженні.

В Прокуратурі АРК під час допиту ОСОБА_8 протокол слідчої дії не складався, захисник допущений не був. Затримання і доставлення до суду ОСОБА_8 є незаконним. В ході затримання грубо порушено право на захист.Повідомлення про підозру ОСОБА_8 своєчасно не вручено після затримання. Вручення підозри відбувалось без захисника.Під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 не надана можливість ознайомитись із клопотанням про обрання запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року та закрити провадження щодо ОСОБА_8 .
Крім того, захисник ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу іззмінами до неї, в яких просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
На думку апелянтів, судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно розтлумачено закон про кримінальну відповідальність, що суперечить точному йому змісту (п.3 ч.1 ст.413 КПК України).
Зазначають, що в матеріалах справи відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Під час провадження у суді першої інстанції секретарями судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва було порушено вимоги Інструкції про порядок роботи з технічними засобами фіксування судового процесу (судового засідання), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №108 від 20.09.2012 року, а саме: не проведено тестовий запис та перевірку технічних засобів, на які здійснювалися записи судових засідань.

Вказані порушення призвели до неякісної технічної фіксації наступних судових засідань: 25.02.2016 року, 02.03.2016 року, 13.04.2016 року, 12.05.2016 року, 13.10.2016 року, 14.11.2016 року, 12.12.2016 року, 18.05.2017 року, 30.05.2017 року, 18.07.2017 року, 24.07.2017 року, 13.11.2017 року та 23.11.2017 року.
Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні технічні записисудових засідань: 10.12.2015 року, 22.01.2015 року, 12.05.2016 року, 26.05.2016 року, 22.06.2016 року, 25.04.2017 року, 09.02.2018 року.

Також, після заміни судді судовий розгляд не розпочато з початку за відсутності вмотивованої ухвали про відсутність такої необхідності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Крім того, 29 березня 2017 року колегією суддів Дніпровського районного суду міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_18 , суддів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 без виходу до нарадчої кімнати було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. Проте колегією суддів не вирішувалося питання відповідно щодо відсутності необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді.

Згідно даних технічного звукозапису судових засідань суд кожного разу після заміни судді продовжував слухання справи по суті, без виходу до нарадчої кімнати. Думка сторін кримінального провадження з цього приводу не з`ясовувалась. Питання щодо повторного проведення процесуальних дій, які вже були здійснені судом до заміни судді, судом не обговорювалось. Мотивована ухвала з цього приводу судом першої інстанції не виносилась.
Зазначене на думку апелянтів свідчить також про неповноту судового розгляду саме колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_18 , суддів ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , адже судді ОСОБА_18 та ОСОБА_22 лише 23 лютого і 17 березня 2017 року (відповідно) увійшли до складу суду, та не досліджували доказів, які досліджувались раніше судом у попередньому складі.
Під час допиту в судовому засіданні 24 липня 2017 року свідка ОСОБА_23 , всупереч вимогам частини 2 статті 352 КПК України, суд не привів до присяги.

Вказують, що обвинуваченому ОСОБА_8 ставиться у вину те, що останній надав іноземній державі та її представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України. Проте, невідомо з яких підстав судом було встановлено, що він діяв спільно з особами, які приймали так звану «Конституцию Республики Крым», як суб`єкта Російської Федерації.
З обвинувачення не вбачається, що ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечні дії, які потягли за собою суспільно-небезпечні наслідки, тобто відсутній умисел.
Зазначають, що протоколи огляду розміщених в мережі інтернет без проведення інженерно-технічної експертизи є недопустимими доказами у кримінальному провадженні.
Вважають, що в наданих стороною обвинувачення належних та допустимих доказах, які були дослідженні в судових засіданнях судом першої інстанції не містяться відомості про те, що обвинувачений здійснював умисні дії саме для надання іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в чому вони виражалися, сторона обвинувачення не визначає.

Під час судового розгляду не встановлено, яку шкоду ОСОБА_8 завдав своїми діями.

Звертають увагу на те, що обвинувачення в тому, що ОСОБА_8 брав участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна РадаРеспубліки Крим», чим забезпечив функціонування незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим», не підтверджується будь-якими доказами.

Зазначають, що ОСОБА_8 інкримінується участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим», чим він забезпечив функціонування незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим», та своєю участю у засіданні від 11.04.2014 року, на якому одноголосно 88 колишніми депутатами ВР АРК, у тому числі і ОСОБА_8 , прийнято так звану «Конституцию Республада Ресбупліки КРада Республіки Крим»№ та ики Крым». На цей час редакція ч.1 ст.111 КК України встановлювала санкцію у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Однак, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України" від 08.04.2014 року №1183-VII, який набув чинності 18.04.2014 року, внесено зміни до статті 111 КК України, якими погіршено становище обвинувачених, а саме санкція статті містить покарання у виді позбавлення волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років. Вважають, що в силу ст.5 КК України вказаний закон не поширюється на осіб, які вчинили злочин до 18.04.2014 року, і суди під час призначення покарання повинні керуватися статтею 111 КК України у первісній редакції 2001 року. В свою чергу, суд І-ї інстанції взагалі невірно визначив покарання ОСОБА_8 за епізодом, що мав місце 11.04.2014 року.

Крім того, захисник ОСОБА_11 вважає, що під час винесення вироку було порушено статті 6(3) "а" Конвенції про захист прав і основоположних свобод (право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи) у взаємозв`язку із статтею 6(3) "b" Конвенції (право мати час і можливості для підготовки свого захисту).
Також, з обвинувального акту не вбачається подія кримінального правопорушення та не вказано яким способом ОСОБА_8 надав іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, відсутні будь-які докази, надані органом досудового розслідування щодо способу вчинення кримінального правопорушення. Суд першої інстанції допустив неконкретність викладення цих обставин й увійшов у протиріччя з власними висновками (п.4 ч.1 ст.411 КПК).
Вказують, що в матеріалах справи відсутній витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та матеріали провадження не містять відомостей про законність отримання джерел та інших відомостей про законність приводів та підстав початку кримінального переслідування взагалі.
На думку апелянтів, стороною обвинувачення кримінальне провадження було сфальсифіковано, обвинувальний акт ґрунтується лише на припущеннях, які відповідно до приписів ст. 62 Конституції України не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Вважають, що рішення суду було виготовлено поза межами нарадчої кімнати, що призвело до порушення вимог кримінального процесуального закону, та стало наслідком винесення незаконного, необгрунтованого тане вмотивованого судового рішення.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників в підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази та допитавши свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_15 та ОСОБА_26 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, як-то: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора.Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Положеннями ст.94 цього ж Кодексу встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом І-ї інстанції вищевказані вимоги кримінального процесуального закону дотримані в повному обсязі.
Так, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у державній зраді обґрунтовано послався на покази свідка ОСОБА_15 , який беззаперечно підтвердив, що 11.04.2014 року бачив ОСОБА_8 у залі засідань Верховної Ради Автономної Республіки Крим разом з іншими колишніми депутатами. Крім того, свідок ОСОБА_15 зазначив, що під час голосування ОСОБА_8 знаходився в ложі депутатів. Також суд обґрунтовано поклав в основу вироку покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими у суді І-ї інстанції доказами та в їх сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Крім того, свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним під час апеляційного розгляду, надав аналогічні покази, підтвердивши факт участі ОСОБА_8 у засіданні від 11.04.2014 року, на якому одноголосно 88 колишніми депутатами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, у тому числі ОСОБА_8 , прийнято так звану «Конституцию Республики Крым», як суб`єкта Російської Федерації,і сумніватись в їх правдивості та об`єктивності підстав немає.
Під час розгляду апеляційних скарг за клопотанням сторони захисту був відтворений та досліджений у судовому засіданні протокол огляду відеоматеріалу від 26.05.2015 року з додатками до нього у виді 2 дисків (т.4 а.с.76-78), на яких відображено виступи та відео голосування, що відбувались 11.04.2014 року на засіданні незаконно створеної Державної Ради Республіки Крим тимчасово окупованої території півострова Крим за прийняття так званої «Конституції Республіки Крим». При цьому, 88 присутніх депутатів на зазначеному засіданні проголосували одноголосно за зазначену так звану «Конституцію Криму». Разом з цим, на 00 хвилині 41секунді та 00 хвилині 51 секунді файлівзображено особу, схожу на колишнього депутата Верховної Ради АР Крим ОСОБА_8 .

Крім того, з відтвореного та дослідженого в ході апеляційного розгляду протоколу огляду інтернет-видань від 29.05.2015 року з додатком у виді 1 диску та фототаблицею до нього (т.4 а.с.79-83), вбачається, що на 07 хвилині 56 секунді цього відеозапису з правої крайньої сторони зображена особа, схожа на колишнього депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 , який сидить у 2 ряду сидінь приміщення Ради та приймає участь у голосуванні у так званій «Державній раді Республіки Крим» 11.04.2014 року.

Водночас, в основу вироку місцевим судом обґрунтовано покладений ще й висновок судово-портретної експертизи від 12.06.2015 року, зі змісту якого вбачається, що встановлений комплекс збіжних ознак дає підстави стверджувати, що на зображеннях відеозапису на інтервалі часу з 00 годин 07 хвилин 56 секунд до 00 годин 08 хвилин 04 секунди у відеозаписі «Как принимали конституцію Крыма 11.04.2014» та порівняльному зразку, наданому для проведення експертизи, зафіксована одна і та ж особа, а саме ОСОБА_8 . При цьому, суд І-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що така експертиза була призначена у відповідності до положень КПК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
Крім того, в обґрунтування вини ОСОБА_8 у вчиненні державної зради суд І-ї інстанції правомірно послався у вироку на протокол огляду інтернет-видання від 12.06.2015 року з фототаблицею до нього, за яким на сайті містилась інформація щодо призначення виборів депутатів міської ради Феодосії, а також про реєстрацію ОСОБА_8 кандидатом в депутати Феодосійської міської ради Республіки Крим першого скликання по одномандатному виборчому округу №9; протокол огляду інтернет-видань від 28.04.2015 року з інформацією, розміщеною на інтернет-ресурсі про прийняття виборчою комісією рішення №14/110-1 р. від 31 липня 2014 року у м. Феодосія щодо реєстрації ОСОБА_8 кандидатом в депутати Феодосійської міської ради Республіки Крим; інформацію, що містилась у протоколі огляду інтернет-видання від 18.02.2015 року з фототаблицею, з якого вбачається, що на сайті міститься стаття під назвою "Державна рада Республіки Крим" з текстом "обраний в одномандатному мажоритарному виборчому окрузі №24 від Кримської республіканської організації Партії регіонів", а також приводиться біографічна довідка, у якій зазначено, що ОСОБА_8 з 2010 року депутат Верховної Ради Автономної Республіки Крим шостого скликання (остання не відкривається) і міститься стаття під назвою «Персоналії. ОСОБА_8 », де вказані біографічні відомості про обвинуваченого та інформація про його роботу з грудня 2008 по вересень 2014 року заступником Феодосійського міського голови; протокол огляду від 25.06.2015 року та додаток до нього на диску в конверті, за яким на сайті у розділі "Результати виборів по одномандатному (багатомандатному округу)" містяться відомості, що за результатами виборів депутатів Феодосійської міської ради першого скликання за ОСОБА_8 проголосували 63 виборці, що складає 2,31% від їх загальної кількості.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, місцевий суд у вироку надав цілком обґрунтовану оцінку допустимості електронного документу як доказу, зазначивши, що допустимість такого доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. При цьому, саме у цьому випадку, немає різниці, чи досліджується електронний документ, чи його паперовий формат, адже жоден із них не є таким, що виданий з дотриманням вимог законодавства України.
Інформація, яка була досліджена та врахована судом І-ї інстанції під час огляду інтернет-видань, узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами у справі, і беззаперечно підтверджує факт участі ОСОБА_8 у місцевих виборах до Феодосійської міської ради.
До того ж, як зазначив суд І-ї інстанції, дані відображені у цих протоколах, а саме: участь у виборах, реєстрації, та програш за їх наслідками не заперечує сам ОСОБА_8 , як і свого перебування 11.04.2014 у залі засідань в приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим по вул. Карла Маркса, 18, в м. Сімферополі.

Також, суд І-ї інстанції надав належну оцінку доводам ОСОБА_8 про перебування у приміщенні так званої Державної Ради Республіки Крим у період прийняття так званої Конституції Республіки Крим з метою проведення перемовин з «міністром соціальної політики» для урегулювання свого пенсійного питання. Зокрема, місцевим судом зазначено, що вказані доводи не можуть сприйматися як дійсні та реальні, останні з огляду на проаналізовані під час судового розгляду матеріали, на підтвердження обставин визначених ст. 91 КПК України, вказують на вибудувану тактику захисту у такий спосіб спростувати факт його особистої участі у засіданні зазначеного органу. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Як вірно оцінив суд І-ї інстанції, зафіксовані на відеозаписі пояснення ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (т.8 а.с.178), не можуть бути визнані судом допустимими доказами, виходячи з того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймає під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Крім того, цей відеозапис був відтворений та досліджений в ході апеляційного розгляду, однак вказаний відеозапис жодним чином не спростовує винуватість ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні та не впливає на законність вироку суду І-ї інстанції.
Допитані під час апеляційного розгляду свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 надали покази лише щодо характеристики особи обвинуваченого та на думку колегії суддів не спростовують винуватості вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
Сам факт відсутності у матеріалах кримінального провадження рішення так званої «Державною Радою Республіки Крим» про проведення виборів до Феодосійської міської ради так званої «Республіки Крим» та рішення незаконно створеної територіально виборчої комісії міста Феодосії №14/110-1 від 31.07.2014 року «Про реєстрацію ОСОБА_8 …», як на це вказує захисник ОСОБА_9 , за наявності у матеріалах кримінального провадження інших належних та допустимих доказів в розумінні критерію їх достатності та взаємозв`язку, визначеному ст. 94 КПК України, не може виключати винуватість ОСОБА_8 у вчиненні державної зради.

Суд І-ї інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для витребування указаних «рішень» у порядку міжнародної правої допомоги, зокрема, через направлення запитів до органів держави від імені яких видавалися так звані акти про призначення виборів у яких власне ОСОБА_8 приймав участь, адже згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території України діють тільки державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у той час, як будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а згідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.Обставини передбачені ч. 4 ст. 9 цього ж Закону не є дійсними, у цій ситуації.
Отже, суд апеляційної інстанції на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні державної зради повністю погоджується з висновками місцевого суду, викладеними у вироку, та бере до уваги ті обставини, що 11.04.2014 року ОСОБА_8 був присутній в приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим, що розташоване по вул. Карла Маркса, 18, в м. Сімферополі, в ложі депутатів та аплодував після проведення голосування та прийняття так званої «Конституции Республики Крым». А в подальшому, 14.09.2014 року, не дивлячись на наявність визнаної зброєної агресії Російської Федерації проти України та порушення її територіальної цілісності, достовірно знаючи про те, що діяльність "Державної ради Республіки Крим", а також прийнятих нею актів є незаконною, подав до незаконно створеної територіальної виборчої комісії м. Феодосія "Республіки Крим" документи для реєстрації кандидатом у депутати Феодосійської міської ради так званої "Республіки Крим" та прийняв участь у незаконно призначених виборах.
Всі ці обставини, на думку колегії суддів, в своїй сукупності вказують на факт вчинення ОСОБА_8 державної зради та наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, посилання захисників на неналежну оцінку доказів, які покладені у основу вироку у вчиненні інкримінованого обвинуваченим злочину, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді першої інстанції, є безпідставними.
Всупереч доводам апеляційних скарг, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за наведених у вироку обставин, ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст. 91 та ст.94 КПК України, та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом та яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.
Доводи захисника про недоведеність участі ОСОБА_8 у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим» спростовуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими як судом І-ї інстанції так і під час апеляційного розгляду відповідно до ст. 94 КПК України.
Крім того, колегія суддів оцінює як безпідставне твердження захисників про правомірність участі ОСОБА_8 у незаконних виборах до Феодосійської міської ради так званої «Республіки Крим», оскільки судом першої інстанції із застосуванням положень як національного законодавства, так і міжнародного права, ретельно проаналізовано як матеріали, надані сторонами, так і особисті пояснення обвинуваченого, на предмет наявності у діях останнього у цьому ракурсі (участь у виборах за законами окупаційної влади) ознак складу злочину, у розрізі з висунутим обвинуваченням.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції оцінює критично доводи захисників щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження факту участі обвинуваченого ОСОБА_8 упозачерговому засіданні незаконно створеного органу «Державна Рада Республіки Крим» та його голосування за прийняття так званої «Конституції Республіки Крим», та прийняття ним участі у незаконних виборах депутатів Феодосійської міської ради так званої "Республіки Крим".

Натомість, доводи захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про часткове неякісне фіксування декількох судових засідань, відсутність аудіозаписів ряду судових засідань та тестового запису, перевірені під час апеляційного розгляду та свого підтвердження не знайшли.

Твердження захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що суд І-ї інстанції всупереч вимогам частини 2 статті 352 КПК України, не привів свідка ОСОБА_27 до присяги є безпідставним, оскільки протилежний факт повністю підтверджується аудіозаписом судового засідання від 24.07.2017 року, в якому вказаний свідок відповідно до ч. 2 ст.352 КПК України був приведений суддею до присяги перед його допитом.

Також колегія суддів вважає голослівним та безпідставним твердження захисників про ухвалення вироку поза межами нарадчої кімнати.
Посилання захисників про те, що після заміни судді судовий розгляд не розпочато спочатку за відсутності вмотивованої ухвали про відсутність такої необхідності є безпідставним, оскільки після заміни суддів ОСОБА_31 та ОСОБА_32 на головуючу суддю ОСОБА_18 та суддю ОСОБА_21 судовий розгляд розпочато спочатку, дослідження всіх доказів, у тому числі допит обвинуваченого та свідків, показання яких покладено в основу вироку, оголошення документів, дослідження відеозаписів проведено новим складом суду.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2017, якою справу прийнято до провадження колегією суддів у складі ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , визначено, що судовий розгляд кримінального провадження буде здійснюватися в загальному порядку зі стадії підготовчих дій до судового розгляду.
За таких обставин, апеляційний суд не встановив порушень вимог ст. 319 КПК України при розгляді справи у суді І-ї інстанції.
Також колегія суддів вважає посилання захисників на відсутність проведеної інженерно-технічної експертизи безпідставним, оскільки відповідні клопотання під час судового розгляду сторонами кримінального провадження не заявлялись, а суд І-ї інстанції надав належну оцінку протоколам огляду мережі Інтернет з точки зору їх допустимості.
Колегія суддів вважає також безпідставним посилання захисника ОСОБА_9 на ту обставину, що висновок судово-портретної експертизи від 12.06.2015 року ґрунтується на додатку до протоколу допиту підозрюваного від 04.06.2015 року, який був отриманий з істотним порушенням прав особи, оскільки такий факт не знайшов підтвердження під час апеляційного розгляду.
Твердження захисників про наявність умислу лише в тому разі, якщо особа вчинила суспільно-небезпечні дії, в результаті яких можуть настати суспільно-небезпечні наслідки, є безпідставними з огляду на те, що «державна зрада» є злочином з формальним складом та не потребує настання і встановлення яких-небудь наслідків такого діяння, вже тому суб`єкт злочину не може бажати їх настання. Проте ця обставина не виключає умисної вини. Інтелектуальна ознака умислу в цих випадках включає лише усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, ставлення до наслідків тут не виникає та й не може виникнути. А вольова ознака умислу обмежується бажанням вчинення конкретної дії чи бездіяльності.
Всупереч доводам апеляційних скарг, на думку колегії суддів, судове рішення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, в його основу покладено висновки, що ґрунтуються на достовірних доказах, досліджених безпосередньо під час судового розгляду. Судом І-ї інстанції перевірені та спростовані доводи на захист обвинуваченого та усунуто сумніви в його винуватості, які могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками місцевого суду про те, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду державній безпеці України. Підривною слід визнавати будь-яку діяльність яка створює загрози національній безпеці України. А тому оцінює як безпідставне посилання захисників на неправильність визначення об`єктивної сторони злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , як надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, враховуючи, що у вироку суду зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та в чому виражалося надання ОСОБА_8 допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.
Твердження захисника ОСОБА_9 про те, що місцевий суд переплутав 2 відео з каналу "YouYube" та помилково ототожнив їх, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Не відповідають дійсності й доводи захисниківпро неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при визначенні судом покарання за епізодом 11.04.2014 року, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Згідно з положеннями ч.4 цієї ж статті якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Так, згідно редакції ч.1 ст.111 КК України від 28.03.2014 року, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_8 першого епізоду кримінального правопорушення, а саме станом на 11.04.2014 року, санкція цієї статті передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.
Натомість, санкція ч.1 статті 111 КК України в редакції від 11.07.2019 року, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_8 другого епізоду, а саме станом на 14.09.2014 року, встановлювала мінімальне покарання за вчинення державної зради вже у вигляді 12 років позбавлення волі.
Із системного тлумачення норми ч.4 ст.5 КК України випливає, що "проміжний" закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з "наступним" ("наступними") законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.
Аналізуючи положення кримінального законодавства належить дійти висновку про те, що зворотня дія у часі не допускається, якщо закон України про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність та іншим чином погіршує становище особи.
Дійсно, суд І-ї інстанції не зазначив у вироку в якій саме редакції він застосував закон про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_8 покарання.
Разом з тим, всупереч доводам захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при призначенні ОСОБА_8 покарання суд об`єктивно врахував вищевказані положення кримінального закону та посилення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, в тому числі і шляхом встановлення додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки та корупційні злочини", який набрав чинності з 31.10.2014 року, та вірно призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.1 ст.111 КК України (в редакції від 28.03.2014 року), яка діяла на момент вчинення ним першого епізоду кримінального правопорушення.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані стороною захисту під час апеляційного розгляду довідку депутата Державної ради Республіки Крым ОСОБА_33 від 18 липня 2019 року про допущення помилки в даті (а.п.74 т.12) та довідку заступника голови Державної Ради Республіки Крим № Г-10/4080/2 від 22 червня 2015 року (т.12 а.п.170) про те, що ОСОБА_8 не був зареєстрований як депутат на засіданні Державної Ради Республіки Крим 27.02.2014 року, на якому вирішувалось питання проведення республіканського референдуму з питань удосконалення статусу та повноважень Автономної Республіки Крим.
Таких висновків колегія суддів дійшла, виходячи зі змісту положень ч.5 ст.8 та ч.ч.2,3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", за якими на тимчасово окупованій території вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад, сільських, селищних, міських голів, місцевий референдум не проводяться, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.
Надані захисниками медична документація щодо стану здоров`я ОСОБА_8 та інші документи, які характеризують його особу, жодним чином не спростовують його винуватість у державній зраді та не можуть бути підставою для призначення йому більш м'якого покарання.
Доводи захисників про порушення кримінального та кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, в тому числі під час затримання ОСОБА_8 та вручення йому підозри, а також про недопустимість зібраних доказів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Зокрема, суд І-ї інстанції обґрунтовано надав належну оцінку доводам сторони захисту про внесення відомостей до ЄРДР з порушенням порядку регламентованого кримінальним процесуальним законодавством України, адже кримінальне провадження за № 0000094 від 19 травня 2015 року є виділеним з іншого кримінального провадження (№ 0001732 від 25.12.2014), у порядку ст. 217 КПК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Інші доводи захисників, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.370 КПК України, відсутні підстави для його зміни чи скасування, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги захисників - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді:

Справа № 755/15405/15-к Головуючий в суді 1-ої інстанції Бірса О.В.
Провадження 11-кп/824/102/2020 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: ст.111 КК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

за участю прокурорів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, уродженця смт Отиня Коломийського району Івано-Франківської області, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 111 КК України та призначенопокарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років без конфіскації майна.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення за період з 28.04.2015 до 14.01.2016 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі).
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 5 389 (п`ять тисяч триста вісімдесят девять) гривень 50 копійок,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Повний текст ухвалибуде оголошено 5 лютого 2019 року о 16 годині 00 хвилин.

Головуючий:

Судді: