Справа № 152/1295/19
В И Р О К
іменем України

31 січня 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1295/19
Провадження №1-кп/152/18/20

розглянувши у залі суду у закритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 15.10.2019 року та угоди про примирення від 31.01.2020 року у кримінальному провадженні, що 02.08.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, неодруженого, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня Тульчинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою Вінницької обласної ради, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченого
ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

учасників судового провадження:
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника Служби у справах

дітей Шаргородської РДА ОСОБА_11 ,

представника уповноваженого

підрозділу Шаргородського ВП ОСОБА_12 ,

встановив:

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , попередньо домовившись між собою, вирішили вчинити крадіжку пального із автомобіля ОСОБА_10 . З цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, 21.06.2019 року приблизно о 01 годині, за попередньою змовою між собою, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийшли до автомобіля марки КАМАЗ-53213 із державним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 і який знаходився на узбіччі вулиці Шкільна в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, та, переконавшись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, за допомогою заздалегідь підготовленого металевого лома зірвали навісний замок на паливному баку автомобіля та, за допомогою резинового шлангу викрали із паливного баку автомобіля 100 літрів дизельного пального вартістю, відповідно до висновку експерта за №5524/19-21 від 19.08.2019 року, 29,75 грн. за один літр, яке помістили у вісім каністр і, залишивши місце злочину, розпорядилися викраденим пальним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 збитків на загальну суму 2975 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, продовжуючи вчиняти злочини, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попередньо домовившись між собою, вирішили вчинити крадіжку пального із автомобіля, що перебуває у користуванні ОСОБА_9 . З цією метою, реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, 03.07.2019 року в нічний час, за попередньою змовою між собою обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийшли до автомобіля марки КАМАЗ-53212 із державним номером НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 і який знаходився на узбіччі вулиці Вчительської в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, та, переконавшись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за допомогою заздалегідь підготовленого металевого лома зірвали навісний замок на паливному баку автомобіля та, за допомогою резинового шлангу викрали із паливного баку автомобіля 100 літрів дизельного пального вартістю, відповідно до висновку експерта за №5523/19-21 від 19.08.2019 року, 28,90 грн. за один літр, яке помістили у вісім каністр і, залишивши місце злочину, розпорядилися викраденим пальним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілому ОСОБА_9 збитків на загальну суму 2890 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового провадження, зокрема під час підготовчого судового провадження, 31 січня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_10 , а також між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоди про примирення у кримінальному провадженні №0000220, які надійшли до суду 31.01.2020 року і які відповідають вимогам ст.471 КПК України.

Крім того, під час судового провадження, зокрема під час підготовчого судового провадження, 31 січня 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 за наявності згоди законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 , а також між обвинуваченим ОСОБА_4 за наявності згоди законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоди про примирення у кримінальному провадженні №0000220, які надійшли до суду 31.01.2020 року і які відповідають вимогам ст.471 КПК України.

З означеної вище угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_10 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000220 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_10 внаслідок злочинних дій обвинувачених в сумі 2975 грн., та розмір відшкодованої шкоди під час досудового розслідування в сумі 2975 грн.; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ст.69 КК України, зокрема, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: ОСОБА_3 та ОСОБА_10 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

До того ж, з означеної вище угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000220 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_9 внаслідок злочинних дій обвинувачених в сумі 2890 грн., та розмір відшкодованої шкоди під час досудового розслідування в сумі 2890 грн.; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ст.69 КК України, зокрема, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Крім того, з означеної вище угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 зі згоди його законного представника ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000220 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину неповнолітнім, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_10 внаслідок злочинних дій обвинувачених в сумі 2975 грн., та розмір відшкодованої шкоди під час досудового розслідування в сумі 2975 грн.; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ст.69 КК України, зокрема, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., та надали згоду на його призначення; зазначили про наявність особистого банківського рахунку у обвинуваченого ОСОБА_4 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 та наявність стабільного доходу у виді соціальних виплат по втраті годувальника від УСЗН Шаргородської РДА.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: ОСОБА_4 та ОСОБА_10 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

До того ж, з означеної вище угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 зі згоди його законного представника ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 вбачається, що сторони угоди обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000220 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_9 внаслідок злочинних дій обвинувачених в сумі 2890 грн., та розмір відшкодованої шкоди під час досудового розслідування в сумі 2890 грн.; узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ст.69 КК України, зокрема, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., та надали згоду на його призначення; зазначили про наявність особистого банківського рахунку у обвинуваченого ОСОБА_4 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_3 та наявність стабільного доходу у виді соціальних виплат по втраті годувальника від УСЗН Шаргородської РДА.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам: ОСОБА_4 та ОСОБА_9 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У закритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угод про примирення з потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ; характер пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угод судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що укладення угод про примирення з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах, наполягає на затвердженні угод про примирення та погоджується на призначення покарання, що зазначене в угодах, може реально виконати взяте на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо сплати штрафу в сумі 850 грн. у випадку затвердження угод судом, відшкодував у ході досудового розслідування заподіяну потерпілим шкоду, а також має доходи для відшкодування судових витрат на проведення стороною обвинувачення експертиз.

Суду обвинувачений ОСОБА_3 показав, що спільно із ОСОБА_4 домовилися про викрадення пального із автомобіля ОСОБА_10 21.06.2019 року у нічний час, приблизно о 01 годині, вони прийшли із каністрами, шлангом та ломиком до автомобіля КАМАЗ, що знаходився на узбіччі вул. Шкільної у с. Рахни-Лісові, ломиком зірвали замок на паливному баку і за допомогою шланга вицідили пальне у каністри, яке в наступному продали, а виручені кошти розділили між собою.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що спільно із ОСОБА_4 домовилися про викрадення пального із автомобіля ОСОБА_9 03.07.2019 року у нічний час вони прийшли із каністрами, шлангом та ломиком до автомобіля КАМАЗ, що знаходився на узбіччі вул. Вчительської у с. Рахни-Лісові, ломиком зірвали замок на паливному баку і за допомогою шлангу вицідили пальне у каністри, яке в наступному продали, а виручені кошти розділили між собою.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, і що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угоди про примирення, які укладено між ним та потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , відповідають вимогам КПК України та КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_3 , в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 2975 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що вказане в угоді, у виді штрафу у сумі 850 грн. із застосуванням вимог ст.69 КК України, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_3 , в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 2890 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що вказане в угоді, у виді штрафу в розмірі 850 грн. із застосуванням вимог ст.69 КК України, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

У закритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угод про примирення з потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ; характер пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угод судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 показав, що укладення угод про примирення з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах, наполягає на затвердженні угод про примирення та погоджується на призначення покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., із застосуванням ст.69 КК України, що зазначене в угодах, оскільки має особистий картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та дохід у виді соціальних виплат по втраті годувальника у розмірі приблизно 1500 грн. щомісячно, може реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо сплати штрафу у розмірі 850 грн., заподіяну шкоду відшкодував потерпілим у повному обсязі, а також відшкодує судові витрати на проведення стороною обвинувачення експертиз.

Суду обвинувачений ОСОБА_4 показав, що спільно із ОСОБА_3 домовилися про викрадення пального із автомобіля ОСОБА_10 21.06.2019 року у нічний час, приблизно о 01 годині, він з дому взяв 8 каністр, шланг, ломик і вони прийшли до автомобіля КАМАЗ, що знаходився на узбіччі вул. Шкільної у с. Рахни-Лісові, де ломиком зірвали замок на паливному баку і за допомогою шланга вицідили пальне у каністри, яке в наступному продали, а виручені кошти розділили між собою.

Також, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що спільно із ОСОБА_3 домовилися про викрадення пального із автомобіля ОСОБА_9 03.07.2019 року у нічний час він, взявши з дому каністри, шланг та ломик, з ОСОБА_3 прийшли до автомобіля КАМАЗ, що знаходився на узбіччі вул. Вчительської у с. Рахни-Лісові, ломиком зірвали замок на паливному баку і за допомогою шлангу вицідили пальне у каністри, яке в наступному продали, а виручені кошти розділили між собою.

Також, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, і що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угоди про примирення, які укладено між ним та потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , відповідають вимогам КПК України та КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 2975 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що вказане в угоді, у виді штрафу в сумі 850 грн. із застосуванням вимог ст.69 КК України, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 , що є стороною угоди про примирення з ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у обвинувальному акті та угоді про примирення і яку обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відшкодували в ході досудового розслідування в сумі 2890 грн., а також на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що вказане в угоді, у виді штрафу в розмірі 850 грн. із застосуванням вимог ст.69 КК України, і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 суду показала, що вважає, що угоди про примирення, які укладено сином ОСОБА_4 з її згоди з кожним із потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 31.01.2020 року, відповідають вимогам КПК України та КК України, не заперечує щодо затвердження угод судом, оскільки для цього наявні підстави, враховуючи, що обвинуваченим угоди досягнуто з кожним з потерпілих.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять затвердити угоди про примирення, яких досягнуто між обвинуваченим та кожним потерпілим, оскільки вважають, що угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, права неповнолітнього обвинуваченого не порушено, так як угоди укладені зі згоди законного представника, покарання, яке просять призначити ОСОБА_4 сторони угоди у виді штрафу в розмірі 850 грн., із застосуванням ст.69 КК України, відповідає обставинам та тяжкості вчинених злочинів, обвинувачений має власні дохід та грошові кошти і зможе сплатити штраф у випадку затвердження угод, а також судові витрати на проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами.

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладені окремо між обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 окремо з кожним з потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідають нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угод, тому вважає, що є підстави для затвердження угод про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_10 , між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 , між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_10 , між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_9 і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами угод про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., з врахуванням вимог ст.69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами угод про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., з врахуванням вимог ст.69 КК України.

Вислухавши сторони угод про примирення обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , думки прокурора ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перевіривши угоди про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Як вбачається із обвинувального акту та угод про примирення, дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Частиною 8 ст.469 КПК України встановлено, що у разі якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження. У разі якщо в кримінальному провадженні беруть участь кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, угода може бути укладена та затверджена лише з усіма потерпілими. У разі якщо в кримінальному провадженні беруть участь кілька потерпілих від різних кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма потерпілими, угода може бути укладена з одним (кількома) з потерпілих. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка досягла згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_10 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Зміст угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Зміст угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_10 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Зміст угоди про примирення від 31.01.2020 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_9 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порядок її відшкодування; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угод про примирення між їх сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розуміють наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст.473 КПК України.

До того ж, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розуміють наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладені 31.01.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з кожним з потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 угоди про примирення відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинувачених, що виразилися у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), за попередньою змовою групою осіб та повторно вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Таким чином, кваліфікація злочинів, вчинених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21.06.2019 року та 03.07.2019 року повинна здійснюватися за однією частиною статті 185 КК України ч.2 ст.185 КК України, а повторність слід зазначити як кваліфікуючу ознаку злочину, вчиненого обвинуваченими 03.07.2019 року.

Крім того, суд встановив, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наявні.

Також, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угод про примирення, які укладені 31.01.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з кожним з потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, їх особам, а також ст.103 КК України, якою передбачено, що при призначенні покарання неповнолітньому, суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Так, у обвинувальному акті зазначено пом`якшуючу покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обставину щире каяття.

При цьому, суд враховує цю обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених, тобто, щире каяття, виходячи з правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, з вказаного вище правового висновку вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового провадження обвинувачені визнали вину, добровільно надали показання про факти та обставини вчинення злочинів, що свідчить про наявність належної критичної оцінки обвинуваченими своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, відповідно до вимог п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує встановлені у підготовчому судовому засіданні при розгляді угод про примирення такі обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не зазначені в обвинувальному акті, як активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування обвинуваченими завданих злочинами збитків потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки обвинувачені впродовж досудового розслідування та в підготовчому засіданні визнали вину, надавали показання щодо своєї злочинної діяльності, механізму вчинення злочинів, що свідчить про наявність активного сприяння розкриттю злочинів, відшкодували заподіяні злочином збитки, що вказано в угодах про примирення і не заперечується потерпілими.

До того ж, суд враховує встановлену у підготовчому судовому засіданні пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставину, передбачену п.3 ч.1 ст.66 КК України, яка не зазначена в обвинувальному акті, зокрема, вчинення злочину неповнолітнім, оскільки при встановленні особи ОСОБА_4 встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом № НОМЕР_4 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с.205, 211).

Враховуючи вказані вище пом`якшуючі покарання обвинувачених обставини, які зазначені в угодах про примирення як істотні обставини справи, але не зазначені в обвинувальному акті від 15.10.2019 року, суд виходить з роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви

прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю

самостійним і не ставитись у залежність від наведених в

обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують

покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими,

що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими

обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обтяжуючих покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обставин не встановлено.
Також, суд враховує особи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які позитивно охарактеризовані за місцем проживання (а.с.224, 215 відповідно), а ОСОБА_4 ще і за місцем навчання (а.с.213), до кримінальної відповідальності притягуються вперше (а.с.221, 226 відповідно), склад сім`ї обвинуваченого ОСОБА_4 , який є напівсиротою і виховується тільки матір`ю ОСОБА_6 (а.с.216), його добрий стан здоров`я (а.с.214, 217-220).
Суд, при призначенні покарання обвинуваченим, також враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму ВСУ за №7 від 24.10.2003 року з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі види злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається…
Оскільки обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинено злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, які кваліфікуються за однією частиною однієї статті КК, то покарання їм слід призначати лише за ч.2 ст.185 КК України, без застосування правил призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК).
Отже, не призначається покарання за кожен вчинений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, виходячи з роз`яснень ВСУ.

Таким чином, встановивши кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особи обвинувачених, суд при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачає підстави для призначення останнім покарання у виді штрафу, яке сторони угод про примирення погодили, при цьому застосувавши вимоги ч.1 ст.69 КК України, якою передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Суд, при цьому враховує правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до яких, особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного.
Суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угод про примирення, які укладені 31.01.2020 року кожним з обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з кожним з потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , необхідне та достатнє для виправлення обвинувачених і попередження вчинення нових злочинів, відповідне характеру вчинених злочинів, їх небезпечності та даним про особи винних.

При цьому, суд враховує вимоги ч.1 ст.99 КК України, якою встановлено, що штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення, та вважає, що перешкоди для призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами угод про примирення покарання у виді штрафу відсутні, оскільки обвинувачений має самостійних доход, який складається із соціальних виплат, а також особистий картковий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.175).

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що вони мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого їх обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угоди про примирення відповідають вимогам КПК України і КК України та підлягають затвердженню.

При цьому обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду показання, з яких вбачається, що вони визнають себе винуватими у вчиненні злочинів при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не мають претензій до обвинувачених, так як в угодах зазначено про повне відшкодування обвинуваченими заподіяної їм шкоди в сумі, відповідно, 2975 грн. та 2890 грн., із вказаним розміром шкоди та її відшкодованим розміром потерпілі погоджуються.

З наведених вище підстав, вивчивши угоди про примирення, суд прийшов до висновку, що означені угоди, укладені кожним обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожним з потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , підлягають затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, а саме: на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Також, обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід призначити узгоджене сторонами угод про примирення від 31.01.2020 року покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн., з врахуванням положень ч.1 ст.69 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.314 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про застосування обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Дві металеві каністри місткістю по 20 літрів кожна, шість поліпропіленових каністр місткістю по 10 літрів кожна, резиновий чорний шланг, металевий ломик, які визнано речовими доказами, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи (а.с.208), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, знищити.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 19.08.2019 року товарознавчі експертизи і надано висновок за №5523/19-21, вартість експертизи становить 314 грн., та висновок №5524/19-21, вартість експертизи становить 314 грн. (а.с.209-210).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 628 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах, тобто по 314 грн. з кожного.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, 69, 103, ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоди від 31.01.2020 року, що укладені у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220 02.08.2019 року, про примирення:

- між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_10 ;

- між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 ;

- між обвинуваченим ОСОБА_4 за наявності згоди законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 ;

- між обвинуваченим ОСОБА_4 за наявності згоди законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угод про примирення покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, із застосуванням ст.69 КК України.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угод про примирення покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, із застосуванням ст.69 КК України.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази: дві металеві каністри місткістю по 20 літрів кожна, шість поліпропіленових каністр місткістю по 10 літрів кожна, резиновий чорний шланг, металевий ломик знищити.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 628 гривень за проведення товарознавчих експертиз від 19.08.2019 року за №№5523/19-21, 5524/19-21 в рівних частинах по 314 (триста чотирнадцять) гривень з кожного.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1