Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2223/20
Провадження № 1-кс/490/2377/2020
У Х В А Л А

«16» червня 2020 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0001369 від «17» квітня 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Старший слідчий Центрального відділу поліції Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим. має доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є приватним підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

В обґрунтування клопотання послався про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 квітня 2020 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, наразі ризики, що були враховані слідчим суддею, не зникли та не зменшились.

Під час судового розгляду прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Слідчий у суді клопотання також підтримала, особливо підкресливши, що необхідність в обранні відносно підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є пов`язаною із тим, що конфлікт між ним та ОСОБА_9 не є вичерпаним, з огляду на що є підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо продовження цього конфлікту, зокрема - знов заподіяти потерпілому такі ж або більш тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений у суді свою вину у вчиненні злочину, вказаного у підозрі, фактично визнав.

З сутності його пояснень у суді вбачається, що він в цілому не заперечує того, що 17 квітня 2020 року близько 01:00 години він випадково зустрів ОСОБА_9 та між ними сполохнув конфлікт, під час якого він дійсно декілька разів вдарив того ножем.

Щодо причин таких дій та конфлікту зокрема пояснював, що протягом певного часу ОСОБА_9 зустрічався з ОСОБА_10 , яка відносини з тим припинила та почала зустрічатись із ним /підозрюваним/.

ОСОБА_9 же з таким не погодився та продовжував спроби налагодити відносини із ОСОБА_11 та погрожувати йому /підозрюваному/ в зв`язку з його відносинами з нею, чим втручався в його /підозрюваного/ життя. З цього приводу між ним та ОСОБА_9 відбувались розмови, під час яких вони досягали згоди, але ОСОБА_9 продовжував заважати спокійно жити йому з ОСОБА_11 .

Підозрюваний також зазначав, що наразі усвідомив неправильність своєї поведінки, має постійне місце проживання, родину, з огляду на що просить змінити обраний відносно нього запобіжний захід на менш суворий.

Захисник під час розгляду кримінального провадження вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому він посилався про те, що ризики, про які посилається прокурор, в дійсності є відсутніми.

Захисник також вказував й про те, що наразі потерпілий жодних претензій до ОСОБА_5 не має.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. З 17 квітня 2020 року в провадженні Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0001369 по факту вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

2. 17 квітня 2020 року в межах цього кримінального провадження ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Наразі він підозрюється у вчиненні злочину за таких обставин.

17.04.2020 у ОСОБА_5 на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення останньому тілесних ушкоджень.
Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , 17.04.2020 /у підозрі внаслідок описки вказано - 07.04.2020/ приблизно о 01:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, прибув до місця мешкання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , взявши з собою предмет, схожий на ніж, який порахував зручним знаряддям вчинення злочину та таким, що володіє достатніми властивостями для досягнення мети злочину. В цей час до вищевказаного будинку прибув ОСОБА_9 та в цей час ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_9 та утримуючи в руці предмет, схожий на ніж, наніс не менше чотирьох ударів в область тулуба та кінцівок ОСОБА_9 , тим самим спричинив останньому проникаючі колото-різані рани правої половини грудної клітини, правосторонній гемо-пневмоторакс, множинні колото-різані рани грудної клітини з правої сторони, проникаючи колото-різані рани брюшної полості з пошкодженням печінки та сосудів черевного простарнства, внутрішньо черевного крововиливу, множинних колото-різаних ран правої верхньої кінцівки, гематорогічного шоку 2-3 ступеню, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Ці дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - як: "спричинення умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння".

3. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_12 від 18 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року апеляційна скарга захисника на цю ухвалу залишена без задоволення, а вказана ухвала слідчого судді - без змін.

Під час обрання цього запобіжного заходу слідчий суддя виходив з того, що:

-ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного у повідомленні про підозру злочину, адже ця підозра підтверджується вагомими доказами;

-тяжкість підозри дає підстави вважати наявним ризик того, що підозрюваний переховуватиметься від слідства та суду;

-знаряддя злочину - ніж - не знайдено, отже - обвинувачений може вжити заходів щодо його приховування;

-обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення відповідальності.

4. Протягом періоду досудового розслідування:

-17 квітня 2020 року були проведені такі слідчі дії:

-оглянуте місце події, під час чого були виявлені та вилучені біологічні сліди речовини, схожої на кров;

-оглянуті та вилучені речі потерпілого ОСОБА_9 , що містять на собі сліди злочину;

-встановлений та допитаний свідок ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем та учасником подій, що підлягають встановленню в межах кримінального провадження; цьому свідкові для впізнання були пред`явлені фотокартки осіб, серед яких він впізнав підозрюваного; з цим же свідком був проведений слідчий експеримент;

-отримане повідомлення Миколаївської міської лікарні швидкої медичної допомоги про діагноз ОСОБА_9 ;

-встановлена та допитана свідок ОСОБА_14 щодо можливих мотивів вчинення злочину;

-затриманий ОСОБА_5 , його повідомлено про підозру та відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

-21 квітня 2020 року допитаний потерпілий;

-внаслідок тимчасового доступу отримана медична картка потерпілого;

-отримані біологічні зразки потерпілого та проведена низка судово-цитологічних експертиз;

-проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5

01 червня 2020 року, тобто - після сплинення 1 місяця та 15 днів та, до речі, після виписки потерпілого з лікарні в зв`язку із закінченням лікування (одужанням) у справі була призначена судово-медична експертиза для встановлення локалізації, характеру та ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Наступного ж дня - 02 червня 2020 року - одночасно із судово-медичною експертизою була призначена "медико-криміналістична" експертиза для дослідження речей, вилучених в потерпілого, проведення якої було доручене Миколаївському обласному бюро судово-медичних експертиз.

5. Постановою керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_15 строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжений до 17 липня 2020 року.

Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням для завершення досудового розслідування планується провести такі дії:

-долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 ;
-долучити до матеріалів кримінального провадження висновок медико-криміналістичної експертизи;
-провести слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_9
-виконати вимоги ст.290 КПК України;
-виконати вимоги ст.291 КПК України.

6. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 раніше не вчиняв злочинів засуджувався 17 жовтня 2017 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває, перебуває на "П" обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом "Зловживання амфетамінами", має постійне місце проживання - мешкає у квартирі АДРЕСА_3 разом з батьками.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

1. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

2. 19. Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1)прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5)не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6)пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7)докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9)носити електронний засіб контролю.

4. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

При цьому відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка є джерелом права, кожен, кого звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього

5. Сумлінність під час висунення підозри означає, зокрема, що дії, спрямовані на отримання відомостей про вчинення кримінального правопорушення, мають бути вчинені у точній відповідності із приписами діючого законодавства.
Стосовно обставин цієї справи суд відзначає наступне.

5.1. Порядок визначення характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень є однозначно встановленим у частині 2 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України. відповідно до приписів якої ці обставини можуть бути встановленими лише висновком експерта.
До того ж, відповідно до пункту 4.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, що зареєстрований в Міністерстві Юстиції України 26 липня 1995 року під № 255/791: "Судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.".

5.2. Далі, відповідно до пункту 1.2 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи", затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, що зареєстрований в Міністерстві Юстиції України 26 липня 1995 року під № 255/791 та пункту 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року /з послідуючими змінами/ медико-криміналістична експертиза проводиться, зокрема, з метою визначення знарядь травми, їх диференціації та ідентифікації на підставі вивчення ушкоджень на тілі, одязі /одночасно з слідами на тілі/, взутті потерпілого.

5.3. Окрім того, відповідно до статті 240 Кримінального Процесуального Кодексу України:
"1. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
…
6. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту".

6. Ретельність під час висунення підозри полягає зокрема, у тому, що під час висунення підозри органи досудового розслідування мають діяти з урахуванням усіх дрібниць.

7. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Наведені вище фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду цього питання, та вимоги діючого законодавства дозволяють дійти такого.

І…….Щодо обґрунтованості висунутої ОСОБА_5 підозри.

1. Згідно врученого ОСОБА_5 повідомлення про підозру він підозрюється у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

2. Версія органів досудового розслідування про заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 наразі має підтвердження у матеріалах кримінального провадження, зокрема - підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , показами потерпілого ОСОБА_9 та, зрештою, не оспорюється самим підозрюваним.

3. В той же час, посилання органів досудового розслідування про заподіяння ним саме тяжких тілесних ушкоджень є висунутою без належної ретельності.

3.1. Так, за півтора місці досудового розслідування органи досудового розслідування не тільки не отримали належного підтвердження припущенню про саме такий характер заподіяних підозрюваним тілесних ушкоджень, але - навіть не вжили заходів для отримання такого підтвердження. Більше того, наразі органами досудового розслідування не отримано з передбачених законом джерел відомостей навіть про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, що були заподіяні ОСОБА_9 , адже висновок експерта про таке є відсутнім.
Ця вада є суттєвою, адже наразі проведення експертного дослідження з дотриманням передбаченої законодавством процедури, зокрема - шляхом медичного обстеження потерпілого - є як не неможливим, то - вкрай ускладненим, адже наразі потерпілий одужав.

3.2. До того ж, органи досудового розслідування наразі дієвих заходів щодо відсутності ретельності не вживають.
Так, наразі органами досудового розслідування з метою виправдування продовження строків досудового розслідування призначена медико-криміналістичну еспертизу. В той же час, проведення такої експертизи наразі вочевидь не є можливим, адже для її проведення необхідно дослідити самі тілесні ушкодження, питання про що перед експертами не поставлене. За такого проведення саме вказаної органами досудового розслідування експертизи стане можливим лише після попереднього проведення судово-медичної експертизи для визначення характеру та ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Якщо ж пристати на інакшу точку зору, а саме - виходити з можливості проведення дослідження одягу ОСОБА_9 окремо від дослідження тілесних ушкоджень, то таке призведе до висновку про те, що слідчим невірно визначений вид експертизи, проведення якої є необхідним, у справі слід було призначити криміналістичну трасологічну, але - не медико криміналістичну експертизу, до того ж - її проведення слід було доручити іншій установі.

3.3. Окрім того, виправдовуючи продовження строків досудового розслідування, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються про необхідність проведення слідчого експерименту.
Але без проведення як судово-медичної, так й відповідної криміналістичної експертизи проведення слідчого експерименту відповідно до вимог діючого законодавства не є можливим взагалі, адже умови його проведення не є визначеними матеріалами справи, а його результати самі по собі, без їх порівняння з результатами згаданих вище експертних досліджень є позбавленими будь-якого сенсу.

Така відсутність ретельності у діяльності під час перевірки та обґрунтування висунутої ОСОБА_5 підозри на цій стадії досудового розслідування суттєво зменшує її обґрунтованість.

ІІ…….Щодо наявності ризиків, передбачених у статті 177 Кримінального Кодексу України.

1. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують про наявність в цьому випадку ризику того, що ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду.
Але в обґрунтування такого вони посилаються лише на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим.
З огляду на таке суд відзначає, що ступінь обґрунтованості висунутої ОСОБА_5 підозри, з огляду на відсутність належної ретельності органів досудового розслідування, не дозволяє вважати обґрунтованим й припущення про розмір покарання, яке загрожує підозрюваному.
З огляду на таке підстави побоюватись певного, зокрема - згаданого органами досудового розслідування - покарання в обвинуваченого є відсутньою.
Вирішуючи питання про суттєвість цього ризику, суд враховує також, що матеріальний стан підозрюваного не дозволяє йому виїхати за межі держави або бодай на тимчасово окуповані території. Тим більше, такі дії з його боку є ускладненими з огляду на запроваджені та території України карантинні заходи.
Суд також враховує, що підозрюваний має на території міста Миколаєва постійне місце проживання, власність, роботу, міцні соціальні зв`язки. Ці обставини, у сукупності зі ступенем обґрунтованості припущення про покарання, яке може бути йому призначене, дозволяють прийти до висновку про те, що ризик втечі ОСОБА_5 наразі є мінімальним.

Органи досудового розслідування стверджують, що ОСОБА_5 може: "Зникнути у невідомому напрямку, що призведе до тяганини під час досудового розслідування". В той же час перебіг досудового розслідування, зокрема - той факт, що головне питання, що має бути вирішене в межах цього досудового розслідування - характер та ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень - саме через відсутність ретельності з боку органів досудового розслідування навіть не ставилось протягом майже двох місяців - доводить, що вказані дії підозрюваного не можуть суттєво вплинути як на перебіг досудового розслідування, так й - на хід кримінального провадження на його більш пізніх стадіях.

2. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують про наявність в цьому випадку ризику того, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілого та свідків.
Але в цьому випадку, по-перше, ці особи вже є допитаними під час досудового розслідування.
По-друге ж, обставини вчинення кримінального правопорушення можуть бути та мають бути встановленими об`єктивно - на підставі висновків відповідних експертиз, а отримані внаслідок проведення відповідних досліджень відомості покази будь-яких осіб поставити під сумніви не спроможні.
Отже, цей ризик наразі є відсутнім взагалі.

3. Посилання органів досудового розслідування, ніби ОСОБА_5 може приховати або спотворити речові докази взагалі є надуманими.
Так, органи досудового розслідування посилаються про те, що ОСОБА_5 не вказує на місце знаходження ножа, яким були заподіяні тілесні ушкодження, та не видає такий ніж. Але відповідно до приписів діючого законодавства вчинення таких дій не є його обов`язком, їх невчинення є законним способом реалізації його права не свідчити проти себе та про його бажання вчинити протиправні дії щодо переховування знаряддя злочину не свідчать.
Більше того, матеріали справи доводять, що жодних дій щодо розшуку такого ножа органами досудового розслідування не вживалось; наразі його розшук є малоймовірним.
Отже, цей ризик наразі також є відсутнім взагалі.

4. Вирішуючи питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує й пояснення слідчого під час розгляду відповідного клопотання, зокрема - її посилання про наявність ризику того, що підозрюваний може продовжити протиправні дії щодо ОСОБА_9 , та ці посилання вважає слушними.

Наведене призводить суд до висновку про наявність в цьому випадку ризику того, що обвинувачений вчинить новий злочин, а також - мінімального ризику того, що він переховуватиметься від слідства та суду.

ІІІ……Вирішуючи питання про запобіжний захід, який слід в подальшому застосовувати відносно підозрюваного, суд, відповідно до наведених вище законодавчих приписів, виходе з необхідності запобігти саме встановленим судом ризикам, при цьому - з мінімальним втручанням в права підозрюваного.

1. З огляду на таке суд відзначає, що наведені вище приписи діючого законодавства доводять, що сутність запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою полягає в утриманні особи у певному місці та запровадженні контролю за її поведінкою.
Сутність домашнього арешту ж полягає у запровадженні контролю за поведінкою особи без вжиття заходів щодо її утримання.

2. Оскільки в цьому випадку необхідність є більш у контролі за поведінкою ОСОБА_5 , ніж в утриманні його у певному місці, суд приходе до висновку про те, що його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою шляхом застосування до нього домашнього арешту.

3. Що ж стосується посилань органів досудового розслідування та публічного обвинувачення про необхідність подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою, то вони не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.
Так наведені вище обставини доводять, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпеченою за допомогою менш суворого запобіжного заходу.
В той же час, подальше його тримання під вартою, з огляду на обставини досудового розслідування, перетвориться у "форму очікування" вчинення органами держави дій з належною ретельністю, що, з огляду на наведені вище законодавчі приписи, є неприпустимим.

За такого суд вважає, що заявлене клопотання підлягає частковому задоволенню, та відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 369 - 371, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого - задовольнити частково.
Обраний відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим. має доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є приватним підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

запобіжний захід - змінити з тримання під вартою на домашній арешт у будинку АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

-не залишати вказане житло цілодобово;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну номеру засобів зв`язку.
-утримуватись від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з потерпілим ОСОБА_9 , його родичами, а також - свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
ОСОБА_5 доставити до місця проживання, після чого - звільнити з-під варти.
Строк дії запобіжного заходу встановити до 17 липня 2020 року.
Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів шляхом подання апеляційної скарги безпосереднього до апеляційного суду.

СУДДЯ = ОСОБА_16 =