09.07.2020 Провадження по справі № 1-кп/940/37/20
Справа № 940/250/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі : ОСОБА_2

з участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

представника малолітньої потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000370 від 20.12.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дібрівка Тетіївського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, працюючого різноробочим в ДП ДГ «Шевченківське», невійськовозобов?язаного, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 19.12.2019 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння та керуючи велосипедом дорожнього типу, який не був обладнаний ліхтарем для їзди в темну пору доби, рухався по правій смузі руху проїжджої частини по вул. Миру в с. Дородка Тетіївського району Київської області в напрямку центра села.

Проїжджаючи навпроти домогосподарства № 23 по вул. Миру в с. Дородка Тетіївського району Київської області, ОСОБА_4 в порушення п. 2.3.б Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність, не помітив малолітнього пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по краю дороги, тримаючи за ліву руку свою матір ОСОБА_5 , в попутному напрямку по цій же смузі руху, внаслідок чого здійснив наїзд на останню.

В результаті пригоди малолітня ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, так як викликає довготривалий розлад здоров?я.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Згідно з ч.2 вказаної статті велосипедисти також належать до учасників дорожнього руху.

Відповідно до п.п.1.2 ч.5 ст. 14 вказаного Закону учасники дорожнього руху зобов?язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організація і громадянам.

Основні права і обов?язки велосипедистів визначені у ст. 19 Закону України «Про дорожній рух», згідно із вимогами якої особи, які керують велосипедами без двигунів, мають право їздити по спеціальних велосипедних доріжках, а в разі їх відсутності по краю проїзної частини дороги, вулиці чи узбіччю. При цьому, вони зобов?язані використовувати технічно справні та належним чином обладнані велосипеди.

Відповідно до п. 6.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час вчинення злочину, велосипедист має право керувати велосипедом, який обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами: спереду білого кольору, по боках оранжевого, позаду червоного. Для руху в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді повинен бути встановлений та увімкнений ліхтар (фара).

Згідно із п.п.6.6 п. «а» Правил дорожнього руху велосипедисту забороняється керувати велосипедом з несправним гальмом, звуковим сигналом, а в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості з вимкненим ліхтарем (фарою) чи без світлоповертачів.

Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху велосипедист повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Таким чином, порушення ОСОБА_4 п.2.3.»б», 6.2, 6.6 «а» Правил дорожнього руху України та ст. 14, 19 Закону України Про дорожній рух», перебуває в прямому причинному зв?язку із наслідками, які настали, а саме отриманням малолітньою потерпілою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що є тяжкими наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, ствердивши обставини, зазначені у обвинувальному акті. Пояснив, що він, дійсно 19.12.2019 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння та керуючи велосипедом, який не був обладнаний ліхтарем для їзди в темну пору доби, рухався по правій смузі руху проїжджої частини по вул. Миру в с. Дородка Тетіївського району Київської області в напрямку центра села, не помітив малолітнього пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася по краю дороги, тримаючи за ліву руку свою матір ОСОБА_5 , в попутному напрямку по цій же смузі руху, внаслідок чого здійснив наїзд на останню, від чого дитина отримала тілесні ушкодження. Вказав суду, що він не надавав матеріальну допомогу на лікування дитини, оскільки не має можливості, проте, розкаюється у вчиненому та просив його суворо не карати.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що обвинувачений 19.12.2019 року близько 18 год. 30 хв. в с. Дородка по вул. Миру Тетіївського району Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння здійснив наїзд велосипедом на її малолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по краю дороги, тримаючи її за руку. Внаслідок наїзду дитина отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці та тривалий час лікувалася. На даний час обвинувачений перед нею не вибачився, матеріальну допомогу на лікування дитини не давав. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і судом з?ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз?яснивши їм положення ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України і його дії кваліфікує за ст. 291 КК України, як умисні дії, що виразилися в порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило інші тяжкі наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, працевлаштований, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра Тетіївської ЦРЛ, не відшкодував витрати на лікування малолітньої потерпілої, розкаюється у вчиненому, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Як пом`якшуючі його вину обставини, суд враховує визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що обтяжують покарання суд відносить вчинення кримінального правопорушення в стані алколного сп?яніння.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах не пов?язаних з ізоляцією від суспільства із застосуванням статті ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком, та поклавши на нього обов?язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 291 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 п.п 1, 2 та ч. 2 п. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя : ОСОБА_1 .