Справа № 192/447/20
Провадження № 1-кп/192/75/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №70000798, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, який мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 , не працюючого, який має середню освіту, не військовозобов`язаний, не одружений, раніше судимий:

- 25 червня 2004 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185,ст.104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 18 грудня 2008 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 12 серпня 2009 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 28.09.2012 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 7 місяців 16 днів;
- 14 лютого 2018 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, звільнився 22 липня 2019 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 30 днів;

- 30 січня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року та звільнившись 22 липня 2019 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 10 місяців 30 днів обмеження волі, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 27 грудня 2019 року приблизно о 23 годині 30 хвилин перебуваючи на території Фермерського господарства «Маквтех», розташованого по вул. Центральній, 7-А в с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, маючи умисел направлений на таємне повторне викрадення майна з проникненням у приміщення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, зайшов на неогороджену територію Фермерського господарства «Маквтех», де підійшов до вхідних дверей складської будівлі, та за допомогою металевої арматури, яку знайшов на місці, шляхом віджиму пошкодив навісний замок та відчинив вхідні двері, проник до вказаної будівлі, яка є іншим приміщенням. Проникнувши до приміщення, о 23 годині 35 хвилин ОСОБА_3 підійшов до електродвигуна та за допомогою ножа, який мав при собі, зрізав електрокабель мідний січенням 4х4 мм?, довжиною 30 метрів, який належить ОСОБА_5 . З викраденим ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 457 гривень 20 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

У судовому засіданні пояснив, що 27 грудня2019 року приблизно о 23 годині 30 хвилин перебуваючи на території Фермерського господарства «Маквтех»,розташованого по вул. Центральній, 7-А в с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, зайшов на неогороджену територію Фермерського господарства «Маквтех»,де підійшов до вхідних дверей складської будівлі та за допомогою металевої арматури, яку знайшов на місці, шляхом віджиму пошкодив навісний замок та відчинив вхідні двері і проник до вказаної будівлі. Потім він підійшов до електродвигуна та за допомогою ножа, який мав при собі, зрізав електрокабель мідний січенням 4х4 мм?, довжиною 30 метрів. Це майно він продав за 300 гривень, а кошти витратив на лікування своєї співмешканки. У судовому засіданні просив не карати його суворо та просив призначити покарання у виді штрафу.
Потерпілий ОСОБА_5 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, заявою просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності. Зазначив, що не має претензій до обвинуваченого (а.с.17-19).

З`ясувавши думку учасників судового провадження суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілого з урахуванням положень ст. 325 КПК України.

Враховуючи те, що прокурор та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, повторно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою пред`явленого в обвинуваченні кримінального правопорушення є проникнення у інше приміщення та повторність вчинення крадіжки, оскільки остання вчинена в період умовно-дострокового звільнення за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року, яким ОСОБА_3 був визнаний винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є раніше судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення, характеризується посередньо, завдану шкоду не відшкодував, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вчинив новий умисний злочин, то відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу у вигляді позбавлення волі, оскільки призначенням іншого виду покарання не буде досягнуто мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.

При цьому при призначені остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення не відбувши повністю покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року та згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2019 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 30 днів обмеження волі. За правилами ч. 1 ст. 72 КК України невідбута частина покарання за цим вироком становить 5 місяців 15 днів позбавлення волі, яку суд вважає за доцільне частково приєднати до новопризначеного покарання. Також при призначенні покарання, суд враховує те, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Оскільки суд приймає рішення про призначення покарання ОСОБА_3 без звільнення його від відбування призначеного покарання, тому суд вважає, що вказаний вирок слід виконувати окремо.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 неможливе без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк, достатній для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню 70000798 склали 326 гривень 88 копійок. Вказані витрати підтверджуються Актом здачі-приймання висновку судового експерта №461-20 та підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року виконувати самостійно.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 326 (триста двадцять шість) гривень 88 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1