Справа № 157/719/19 Провадження №11-кп/802/108/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000094 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше судимий:
1) вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 березня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України на 140 годин громадських робіт;
2) вироком Камінь-Каширського районного суду від 20 липня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Маневицького районного суду від 24 травня 2017 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 13 днів,
засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (трьох) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він в кінці січня на початку лютого 2019 року у невстановлений досудовим розслідуванням конкретні день та час, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_1 , і шляхом відкривання дверей проник до господарської споруди (дерев`яного сараю), звідки повторно таємно викрав належний останньому бувший у використанні кінний однокорпусний плуг ринковою вартістю 733 грн. 33 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_11 на зазначену суму майнову шкоду.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Посилається на те, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , із застосуванням положень ст. 75 КК України, судом не враховано тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_8 вину у вчиненому злочині визнав частково, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, розлучений, у справі відсутні пом`якшуючі покарання обставини, потерпілий наполягав на призначенні обвинуваченому реального покарання, збитків потерпілому не відшкодував, оскільки викрадений плуг був повернутий органом досудового розслідування. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримала і просила скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
За змістом положень ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 в умисному, таємному викраденні чужого майна, з корисливих мотивів, вчиненого повторно, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині призначеного покарання, який прийняв рішення про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що оскільки обвинувачений ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимим, а тому суд не міг застосовувати до нього вимоги ст.75 КК України є безпідставними, оскільки наявність попередніх судимостей впливає на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, що й було враховано судом при постановленні вироку, та є лише однією з даних про особу, які враховуються при призначенні покарання, а тому не є безумовною обставиною, яка виключає можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, за наявності для того законних підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності такої підстави для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, як невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки, як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Між тим, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-якого обґрунтування на підтвердження того, що покарання, призначене ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі стром на три роки шість місяців, є явно несправедливим через м`якість.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, ай виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Разом з тим, незважаючи на посилання в апеляційній скарзі на підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 діяння та особи обвинуваченого, апеляційний суд не може погодитися з висновком апелянта про незаконне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, через відсутність достатніх підстав для такого висновку.

Як прямо встановлено, ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону, оскільки з урахуванням обставин та тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про його особу, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 вину у таємному викраденні чужого майна, вчиненого з корисливих мотивів, визнав повністю, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, також враховано обставини за яких було вчинено злочин, розмір викраденого майна, відсутність негативних наслідків та претензій з боку потерпілого у зв`язку з поверненням майна, усвідомив наслідки своїх протиправних дій та просив вибачення у потерпілого.
Крім того, апеляційний суд враховує позицію потерпілого, яка була висловлена останнім під час розгляду справи судом першої інстанції, про призначення обвинуваченому реального покарання.

Між тим, апеляційний суд враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого суду, не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а саме під час виступу у судових дебатах, прокурор прохала звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, що підтверджується звукозаписом судового засідання.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, всупереч доводам апеляційної скарги, мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 цього Кодексу, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, може бути досягнута без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, а тому погоджується з прийнятим рішенням про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

За таких обставин апеляційний суд не знаходить законних підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: