У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
в с т а н о в и в :

вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.12.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 , розгляд якої триває.
13.05.2020 р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку. Своє клопотання захисник ОСОБА_5 мотивував тим, що його підзахисний ОСОБА_4 на час постановлення вироку та по теперішній час не може вільно пересуватись та не має в своєму розпорядженні грошових коштів, що позбавило його можливості звернутись за правовою допомогою для подачі апеляційної скарги, при цьому, на оголошенні вироку ОСОБА_4 присутній не був, копія вироку йому не вручалась.
В подальшому, 05.03.2020 р. між ним та його підзахисним укладено угоду про надання правової допомоги, проведено конфіденційну бесіду 08.04.2020 р. та кілька разів проведено ознайомлення із матеріалами провадження. Крім того, у зв`язку із виявленням симптомів, які передують пандемії та з метою запобігання негативному розвитку епідемічної ситуації він декілька разів переходив на самоізоляцію та не мав можливості негайно скласти та подати апеляційну скаргу.
Враховуючи, що прокурором та захисником ОСОБА_5 подані клопотання про розгляд клопотання у їх відсутність, в порядку письмового провадження, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до п. п. 13, 14, 17 ч. 1 ст. 7 («Загальні засади кримінального провадження») КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких окрім інших відносяться: забезпечення права на захист; доступ до правосуддя; забезпечення права особи на оскарження процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, якщо він пропущений з поважних причин.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011 р. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно даним технічного носія інформації звукозапису та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_4 був присутнім під час судового розгляду в суді першої інстанції та надав пояснення в обсязі, які вважав за необхідне, будь-яких клопотань про залучення захисника не заявляв. Після закінчення виступів головуючий оголосивши судові дебати завершеними надав обвинуваченому ОСОБА_4 останнє слово та видалився до нарадчої кімнати, після чого, обвинувачений ОСОБА_4 написав заяву про оголошення вироку у його відсутність.
23.10.2019 р. Центральний районний суд м. Миколаєва направив копію вироку до Державної установи «Новобузький виправний центр (№ 103)» для вручення обвинуваченому ОСОБА_4 , який там утримується по даний час. Відповідно розписці, копію вироку обвинувачений отримав 31.10.2019 р. У вироку суду зазначені строк та порядок його апеляційного оскарження.
Строк для оскарження вироку закінчився 22.11.2019 р., а для обвинуваченого ОСОБА_4 , який тримається під вартою 02.12.2019 р., однак, правом на апеляційне оскарження він не скористався, натомість апеляційна скарга на даний вирок подана захисником ОСОБА_5 , але після закінчення строку на апеляційне оскарження 13.05.2020 р.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що його підзахисний є юридично необізнаним та не знав про право на самостійне залучення захисника, відбуває покарання, не мав грошових коштів і фактично не мав можливості самостійно звернутись за наданням правової допомоги, не можна визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, з огляду на наступне.
Будь-яких даних на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 виявляв бажання залучити захисника матеріали провадження не містять.
Натомість, зі змісту протоколу роз`яснення підозрюваному (обвинуваченому) право мати захисника і побачення з ним до першого допиту та протоколу про відмову підозрюваного від захисника, наданих прокурором, вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 роз`яснювались положення ст. ст. 40, 42, 48 КПК України, зокрема, право мати захисника, в тому числі за рахунок держави, на що ОСОБА_4 зазначив, що право на захист йому роз`яснено, від послуг захисника відмовляється.

Крім того, відповідно матеріалам провадження, договір про надання правової допомоги із захисником від 05.03.2020 р. ОСОБА_4 укладено особисто.
З 05.03.2020 р. (часу укладання договору про надання правової допомоги) по 13.05.2020 р. (час подачі апеляційної скарги) минуло більш ніж 2 місяці, протягом яких захисник ознайомився із матеріалами кримінального провадження, обсяг якого, на час укладення договору складав 150 сторінок, 06.03.2020 р. особисто звернувся до канцелярії суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, а 18.03.2020 р. направив на електронну пошту клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із самоізоляцією, що підтверджує наявність можливості виконання повноважень захисника, формування відповідних процесуальних документів та звернення до суду протягом вказаного періоду.

Отже, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 належним чином ознайомлений зі своїми правами, в тому числі із правом на захист, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 виявляв бажання залучити захисника, а залучений захисник подав апеляційну скаргу більш ніж через 2 місяці з часу укладення угоди про надання правової допомоги, при цьому не навівши переконливих мотивів пропуску ним строку на оскарження, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення захиснику ОСОБА_5 строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав вважати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження захисником ОСОБА_5 , а тому строк на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року поновленню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 404, 405, 406, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

відмовити захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року.
Копію ухвали про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3