справа № 208/3024/20
провадження № 1-кс/208/954/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,розглянувши клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000787 від 13.05.2020 року за ч.3 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, яким просить накласти арешт на вилучений 25.05.2020 р. автомобіль марки «Audi 100» НОМЕР_1 червоного кольору.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 13.05.2020 в період часу приблизно з 00:00 години до 03.30 години невстановлена особа, перебуваючи біля КНП КМР "МКДЦ", розташованого за адресою: м. Кам`янське, пр.Аношкіна 67, шляхом пошкодження вікна проникла до приміщення вказаної будівлі, звідки таємно викрала майно, належне зазначеному підприємству, а саме: ваги Інв.№10140023; комп`ютер Інв.№10140009 (системний блок та монітор); комп`ютер Інв.№10140014 (системний блок та монітор); копіювальний апарат Інв.№10140016; мікроскоп Інв.№10143195; пристрій тайфун р-40 Інв.№10140021; центрифуга Інв.№01304600. 13.05.2020 відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0000787 за ч.3 ст.185 КК України.

Під час проведення досудового розслідування про підозру у вчиненні вказаного правопорушення повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому встановлено, що під час вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користувались послугами таксистів, які допомагали вивозити з місця вчинення злочину викрадене майно. А саме приблизно о 01.00 год. до них приїхав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на своєму автомобілі Audi 100 НОМЕР_1 червоного кольору. Останній забрав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із викраденим ними майном, після чого відвіз їх. Після цього, приблизно о 04.00 год. на місце вчинення кримінального правопорушення приїхав ОСОБА_8 , який на своєму автомобілі також забрав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом із викраденим майном та відвіз їх до їх місця мешкання. Після чого ОСОБА_8 повідомив про вказану подію працівників поліції. У подальшому під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 було виявлено та вилучено майже все викрадене майно, окрім пристрою для бактеріологічного аналізу повітря Тайфун (Р-40) інв.№10400021, а також мікроскопу стереоскопічного МБС-1 інв.№10400586.

При цьому встановлено, що ОСОБА_7 інформацію про вказану подію до правоохоронних органів не повідомив, що вказує на те, що останній безпосередньо причетний до вчинення вказаного кримінального правопорушення та може приховувати речові докази по вказаному кримінальному провадженню. Вказані докази ОСОБА_7 може зберігати за місцем мешкання, а також у належному йому автомобілі.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що автомобіль Audi 100 НОМЕР_1 червоного кольору на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення досудового розслідування, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилучено автомобіль Audi 100 НОМЕР_1 червоного кольору. 25.05.2020 зазначений автомобіль Audi 100 НОМЕР_1 червоного кольору визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з тим, що вищевказаний тимчасово вилученийавтомобіль може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та є предметом, що зберігає на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, визнаний речовим доказом і в подальшому буде використовуватись для встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене вищевказане майно.
З метою збереження речових доказів, слідчий просив накласти арешт на тимчасово вилучений 25.05.2020 року автомобіль марки «Audi 100» НОМЕР_1 червоного кольору.
У судове засідання слідчий не з`явився, надав слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, прохав клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважав за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за його відсутності.

Власник майна, ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення на власний розсуд розпорядилася правом підтримати заявлене клопотання без своєї особистої участі, у письмовій формі та з документальним підтвердженням.
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона права, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2 статті 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди..

Із наданих слідчим матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13.05.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000787 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Під час проведення досудового розслідування 25.05.2020 р. у ОСОБА_7 було вилучено автомобіль «Audi 100» НОМЕР_1 червоного кольору, який належить йому на праві власності. Постановою слідчого 25.05.2020 р. даний автомобіль було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Проте, як встановлено під час розгляду клопотання, у даному кримінальному провадженні, встановлено, що ОСОБА_7 працює таксистом, та надає послуги перевезення пасажирів, та не є особою яка вчинила дане кримінальне правопорушення, у даному провадженні встановлені особи які причетні до скоєння даного кримінального правопорушення, та яким повідомлено про підозру.

Враховуючі названі обставини, слідчий суддя вважає, що у разі накладення арешту на зазначене майно, не буде дотримана розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вищевказаних норм діючого кримінально-процесуального законодавства України в клопотанні слідчого не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України і яким саме. Клопотання слідчого не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт вказаного майна. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не вказав, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, має значення зазначене майно, та не вказано, яким чином та які саме предмети можуть являтися предметом злочинних дій. У клопотанні також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Слідчим також не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 статті 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.
Також з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000787 від 13.05.2020 року за ч.3 ст.185 КК України, на тимчасово вилучений25.05.2020 р. автомобіль марки «Audi 100» НОМЕР_1 червоного кольору, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1