ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1884/16-к Номер провадження 11-кп/814/592/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
особи щодо якої застосовано
примусові заходи медичного
характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000224 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду щодо,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, має малолітню дитину, не працюючого,

Застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Задоволено частково цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 4886 грн. 88 коп. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 104 886,88 (сто чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) гривень 88 коп.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 в частині позовних вимог про щомісячне стягнення майнової шкоди залишено без розгляду.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
26 березня 2016 року близько 23 год 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля магазину «Шлях», під час сварки із ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, правою рукою, стиснутою в кулак, наніс один удар ОСОБА_9 в обличчя в область лівого ока, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого очного яблука з тотальним крововиливом в передню камеру та скловидне тіло, обширним склеральним пораненням з випадінням всіх внутрішніх оболонок ока, пошкодженням верхнього та зовнішнього прямих м`язів, які рухають око, крововиливами в повіки та склеру лівого ока, крововиливу в ліву пазуху лобної кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію постійної (стійкої) втрати працездатності більш ніж на одну третину. Згідно висновку експертизи контузія лівого ока призвела до пониження гостроти зору з 0,6 до 0 (нуля), зморщення лівого очного яблука та подальшого його видалення. Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 134 від 05.10.2016 року, враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися одномоментно внаслідок однократної дії у ділянку лівого ока потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть людини, стиснута в кулак або інший предмет з подібними характеристиками.
Оцінивши належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про доведеність вина ОСОБА_8 в заподіянні ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК України.
Також, судом враховано висновки психіатричної експертизи від 17.09.2018 та 07.02.2019 за якими ОСОБА_8 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством і іншим хворобливим станом психіки не страждав і міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Наявне у досліджуваного хронічне психічне захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Отже, ОСОБА_8 підпадає під дію ч. 3 ст. 19 КК України.
Суд першої інстанції врахував характер вчиненого ОСОБА_8 тяжкого суспільно небезпечного діяння проти здоров`я особи, який призвів до втрати потерпілим ока, дійшов висновку про визначення типу психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Не погоджуючись з ухвалою, в частині обраного судом виду примусових заходів, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся захисник в інтересах ОСОБА_8 .
Вказує, що поза увагою суду залишилося те, що запобіжним заходом відносно ОСОБА_8 з 27.05.2019 обиралося поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключали його небезпечну поведінку із звичайним наглядом. Зазначений запобіжний захід є діючим і на теперішній час.

Постановивши ухвалу про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру з посиленим наглядом, суд безпідставно не надав належної оцінки висновкам судово-психіатричних експертиз згідно яких ОСОБА_8 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Отже, просить ухвалу змінити та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та захисником в поданій апеляційній скарзі не оскаржується.
Разом з тим захисник не погоджується з обраним судом видом примусових заходів та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, а не з посиленим наглядом, як визначено в ухвалі суду.

Що стосується визначеного судом виду примусового заходу медичного характеру, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
Погоджуючись з визначеним місцевим судом видом примусового заходу медичного характеру, що обраний ОСОБА_8 , у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, суд правильно взяв до уваги тяжкість вчиненого суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 проти здоров`я особи, який призвів до втрати потерпілим ока. При цьому процент постійної втрати загальної працездатності потерпілого складає 35% та останньому встановлено 3 групу інвалідності по зору безтерміново.
У висновках судово-психіатричного експерта № 385 від 17.09.2018 року та судово-психіатричної комісійної експертизи від 07.02.2019 року № 28, встановлено, що ОСОБА_8 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством і іншим хворобливим станом психіки не страждав і міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Наявне у досліджуваного хронічне психічне захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 підпадає під дію ч. 3 ст. 19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Проте, відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.513 КПК України та п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» саме суд має визначити їх вид, що спростовує доводи захисника про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, як то зазначено у висновках судово-психіатричних експертиз.

Таку ж позицію (щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст..94 КК України) висловив і Верховний Суд у справах № 219/12156/17 від 22.01.2019 та № 243/4632/17 від 30.05.2019.

З урахуванням викладеного та враховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого ОСОБА_8 діяння, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника.
Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4