У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001942, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.
Ухвалено строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного його затримання 25.10.2019 р.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на користь держави в сумі 1 727,11 грн. за проведення судових експертиз.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити призначене покарання.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що повністю згоден із обставинами вчиненого кримінального правопорушення та визнає свою провину, однак, не погоджується із призначеним покаранням.
При цьому, шкода завдана потерпілій відшкодована шляхом повернення викраденого майна телефону, у зв`язку із чим, остання не має будь-яких претензій.
Зазначає, що мотивами вчинення злочину для нього стала відсутність роботи та соціальна незахищеність, оскільки він є сиротою, не має паспорта, освіти та постійного місця проживання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

10.10.2019 р. близько 22.00 год., ОСОБА_5 , виліз на навіс даху, що розташований над входом до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , по газовій трубі проліз до балкону квартири АДРЕСА_3 , де через напіввідчинене вікно, яке знаходилося в режимі провітрювання, просунув руку до приміщення лоджії та відчинив закрите на той момент сусіднє вікно, проник через вікно до приміщення квартири, та надалі проник до кімнати, де на той час відпочивала потерпіла ОСОБА_8 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 взяв з тумбочки належний останній мобільний телефон «Meizu M6» вартістю 3 165,83 грн., в якому знаходилась сім карта вартістю 40,83 грн., з наклеєним на ньому захисним склом вартістю 249,17 грн. та чохлом вартістю 298,50 грн., однак в цей момент був помічений потерпілою ОСОБА_8 . Розуміючи, що його злочинні дії набули відкритого характеру, ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно, зник с місця події, в подальшому розпорядившись ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілій майнової шкоди в розмірі 3 754 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів аналогічної спрямованості, через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, його соціальні зв`язки статус дитини сироти до повноліття, відсутність близьких та родичів, відсутність реєстрації та постійного міста мешкання, а також відшкодування шкоди потерпілій шляхом повернення викраденого майна, відсутність з її боку до обвинуваченого претензій та думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні відносно обвинуваченого. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого повне визнання вини, каяття у скоєному, відсутність тяжких наслідків від злочинних дій обвинуваченого, активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, відшкодування шкоди потерпілій та відсутність з її боку матеріальних претензій до обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що першочергово умисел обвинуваченого був направлений саме на таємне викрадення чужого майна, а його дії набули відкритого характеру після того, як він був помічений потерпілою, яка прокинулась.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Стосовно призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до тяжких злочинів, раніше судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, вчинив злочин через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо. Відшкодував завдану злочином шкоду, шляхом повернення викраденого майна. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Доводи апелянта про те, що він є соціально незахищеним, оскільки він є сиротою, не має паспорта, освіти та постійного місця проживання, як обставини, які мають бути враховані судом при призначенні покарання не є тими обставинами, які можуть знизити суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки вказані обставини існували і на час його вчинення обвинуваченим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, зокрема, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений.
Призначене судом першої інстанції покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке є мінімальним згідно санкції ч. 3 ст. 186 КК України, занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3