Справа № 159/2205/19 Провадження №11-кп/802/93/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.1 ст. 357 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000209 за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2019 щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Пустомити Горохівського району Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, тимчасово безробітний, раніше судимий вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,
засуджений:
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
- за ч.1 ст.357 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено до відбуття 1 (один) 2 місяці обмеження волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів, з враховування вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019, яким ОСОБА_10 засуджено ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування покарання строком на 2 роки, остаточно визначено до відбуття покарання у виді обмеження волі строк на 1 (рік) 2 (два) місяці, а вказаний вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019 постановлено виконувати самостійно.
Початок строку відбування реального покарання визначено обчислювати з часу звернення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 01 лютого 2019 року близько 22:20 год., перебуваючи поблизу будинку №2 по вул.Театральній в м. Ковелі, з метою викрадення чужого майна та діючи з корисливих мотивів, розбивши скло у вікні лівих дверцят, повторно, таємно викрав з салону автомобіля марки «Фіат Паліо» д.н.з. НОМЕР_1 магнітолу марки «Фантом» вартістю 227,60 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на вказану суму.
Він же, 01 лютого 2019 року близько 23:00 год., перебуваючи поблизу будинку №17 по вул. Смірнова в м. Ковелі, з метою викрадення чужого майна та діючи з корисливих мотивів, розбив скло у вікні правих дверцят автомобіля «Фольксваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_2 , звідки повторно, таємно викрав з салону вказаного автомобіля магнітолу марки «FM/SD/USB Player 50wx4» вартістю 210 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму.
Він же, 01 лютого 2019 року, близько 20:00 год., перебуваючи поблизу будинку №3 по вул. Драгоманова в м. Ковелі з метою викрадення чужого майна та діючи з корисливих мотивів, розбив скло у вікні лівих дверцят, таємно викрав з салону автомобіля "Опель Зафіра» д.н.з. НОМЕР_3 наступні документи а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний № НОМЕР_4 на саморобний причіп, страховий поліс №АМ 3605616, страховий поліс «Зелена карта» на автомобіль «Опель Зефіра» д.н.з. НОМЕР_3 та довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом - автомобілем «Опель Зефіра» д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_5 належні потерпілому ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікацій його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю вироків просить призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Вирок Ратнівського районного суду Волинської області щодо ОСОБА_7 від 11.02.2019 - виконувати самостійно. У решті вирок, що оскаржується залишити без змін.
Вказує, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , безпідставно застосував положення ч.4 ст.70 КК України та призначив остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала і просила скасувати вирок та ухвалити новий, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, підтверджується зібраними у справі доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
При цьому місцевим судом правильно було враховано, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному.
А обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, враховано й інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності, в тому числі й дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час ніде не працює та будь-яких доходів не має, заподіяну шкоду потерпілим в результаті пошкодження їх транспортних засобів добровільно не відшкодував, суму викраденого та позицію потерпілого щодо призначення міри покарання.
З урахуванням наведеного, місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання, в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, а також за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань, визначив остаточне покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.
Підстав для збільшення розміру покарання апеляційний суд не знаходить.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Приписами п.2 ч.1 ст.413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з частиною 4 статті 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2019 ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, які він вчинив 01 лютого 2019 року, до покарання не пов`язаного з його реальним відбуванням, тобто до постановлення вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019, вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019 підлягає самостійному виконанню.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу застосування положень ч.4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на правовий висновок Верховного Суду від 27.03.2018 в провадженні №51-717 км18 є некоректним, так як у наведеному правому висновку щодо застосування положень ч.4 ст.70 КК України прямо вказано, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.
Отже, з наведеного правового висновку вбачається, що оскільки щодо ОСОБА_7 вироком Ратнівського районного суду від 11.02.2019 застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а оскаржуваним вироком засуджено до покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, тому в даному випадку застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань (тобто положень ч.4 ст.70 КК України) не допускається.
Місцевий суд, хоча і навів у своєму вироку посилання на правовий висновок Верховного Суду, однак, у своєму рішення застосував положення ч.4 ст.70 КК України, які не підлягали до застосування.
Апеляційний суд погоджується з остаточно визначеним розміром призначеного покарання та вважає його відповідним вимогам статей 50, 65 КК України, проте вважає, що допущення зазначених порушень під час складання судового рішення є неприйнятним, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині слід змінити, виключивши з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_7 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточного покарання у виді 1 року 2 місяці обмеження волі.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 років позбавлення волі, із звільненням його на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки виконувати самостійно.

Таке виправлення не погіршує жодним чином становище обвинуваченого та не виходить за межі вимог апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного і керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2019 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання, визначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2019, а саме:

- за ч.2 ст.185 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
- за ч.1 ст.357 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання 1 (один) рік 2 місяці обмеження волі.
Виключити з резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11.02.2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із звільненням його на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом .

Головуючий:

Судді: