Справа № 345/1383/17
Провадження № 11-кп/4808/431/19
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001616 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 21 травня 2015 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 393 КК України із застосуванням ст. 69, 71 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, 12 жовтня 2018 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, з призначенням покарання:

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком суду та вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2018 року призначено остаточне покарання 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 27 лютого 2017 року.

Зараховано ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 лютого 2017 року до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , освіта середньо-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 17 березня 2015 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України до покарання 4 (чотирьох) років позбавлення волі, 07 березня 2017 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 186 КК України згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до покарання 4 (чотири) роки 2 місяці позбавлення волі, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням покарання:

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання -5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком суду та вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року призначено остаточне покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_12 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 27 лютого 2017 року.

Зараховано ОСОБА_12 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 лютого 2017 року до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , освіта неповна середня, неодруженого, працюючого транспортувальником лісопильного цеху ТОВ « ЦБМ «Осмолода», раніше судимого 17 березня 2015 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки із 20% відрахуванням від зарплати, 09 червня 2017 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 389 КК України згідно з ст.71 КК України до трьох місяців арешту, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з призначенням покарання - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання за вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2017 року призначено остаточне покарання - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_10 запобіжний захід - тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 15.00 години 09 вересня 2019 року.

Зараховано ОСОБА_10 у строк призначеного покарання відбуте повністю покарання у вигляді 3-х місяців арешту за попереднім вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2017 року, зарахувавши відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (з 09 червня 2017 року по 08 вересня 2017 року).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Закарпатської області, Іршавський район, с. Довге, жителя АДРЕСА_4 , освіта професійно-технічна, неодруженого, який має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимого 18 лютого 2016 року Очаківським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування із випробувальним терміном 1 рік, 05 вересня 2016 року Очаківським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, звільненого та визнаного невинуватим у зв`язку із недоведеністю правопорушення (19 лютого 2019 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вирок Очаківського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду), громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, з призначенням покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання - 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 05 квітня 2017 року.

Зараховано ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 05 квітня 2017 року до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_16 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах просять скасувати вирок суду першої інстанції та визнати їх невинуватим у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні злочинів, які їм інкримінують, відсутню доказів по справі.

Мотивують свої вимоги тим, що під час досудового розслідування було допущено низку порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону, Конституції України. Звертають увагу на відомості та дату внесення заяви потерпілого ОСОБА_17 . Пояснюють, що в рапорті поліцейського зазначено, що 12 лютого 2017 року ОСОБА_17 повідомив про викрадення автомобіля. Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначив, що 12 лютого 2017 року зранку він разом із сином вийшов із будинку по хліб і побачив, що в дворі немає автомобіля. Після цього піднявся до своєї квартири, повідомив про це жінку і викликав працівників поліції. Через деякий час близько 20 хв. до нього приїхали поліцейські, прийняли заяву, поїхали. Через декілька годин йому подзвонили працівники поліції і повідомили, що машину знайшли у Львівській області і попросили його приїхати для впізнання. Забравши автомобіль, потерпілий приїхав додому. В той час, вважають, що судом не було взято до уваги те, що потерпілим було подано заяву 12 лютого 2017 року про те, що він відмовляється від відкриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що він сам знайшов автомобіль у гаражному масиві м. Калуш. Посилаються на те, що на запитання захисника щодо даної заяви, потерпілий відповів, що після приїзду з м. Журавно його у відділенні поліції примусили її написати. Стверджують, що потерпілий повідомив, що заяву по даній справі писала його дружина ОСОБА_18 , після чого була допитана. Зауважують, що ОСОБА_18 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що взагалі нічого не писала, не давала ніяких пояснень. На запитання захисника, яка їй показала копію заяви, відповіла ще раз, що нічого не писала і та заява була написана не нею. Зазначають, що захисник повідомивши про факт підробки документів слідчою ОСОБА_19 і заявивши про необхідність відкриття проти неї кримінального провадження, отримала відмову суду. За наведених обставин, вважають, що їх винуватість у вчиненні злочину показаннями ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не підтверджується взагалі. Звертають увагу на повідомлення про початок досудового розслідування 01 березня 2017 року, наголошують, що після виклику поліції ОСОБА_17 не було внесено в ЄДРДР відомості про вчинення злочину в період встановлених строків, відповідно, досудове розслідування проводилося поза межами кримінального провадження. Посилаються на те, що 22 березня 2017 року ОСОБА_17 було подано заяву про отримання викрадених речей із автомобіля, а вже 04 квітня 2017 року ОСОБА_18 подає ніби-то заяву про викрадення з автомобіля цих самих речей. На їх думку, матеріали провадження сфальсифіковано.

Обвинувачений ОСОБА_8 також мотивує свої вимоги тим, що впізнання особи, яка вчинила злочин, 28 березня 2017 року проводилось поза межами кримінального провадження, слідчою не було внесено до протоколу даних про понятих, їх особи не підтверджені відповідними документами, а фотографії, які були пред`явлені потерпілому, не є належними, оскільки на фотографіях особам не більше 12-13 років, хоча йому на час розслідування було вже 19 років, та потерпілий в суді його не впізнав. Вважає, що відносно нього проводилося незаконне спостереження, оскільки в матеріалах провадження немає жодного клопотання про дозвіл на проведення таких слідчих дій, як і самого дозволу.

ОСОБА_7 також обґрунтовує свої вимоги тим, що його було допитано як свідка 28 лютого 2017 року та 21 травня 2017 року, після чого вручено повідомлення про підозру. Вважає, що якщо особа була допитана як свідок, вона не може бути підозрюваним чи обвинуваченим в межах одного й того ж провадження. Наголошує, що його показання під час допитів не є доказами його вини, є недопустимими. Відносно добровільної видачі ним речей по ніби-то його заяві посилається на те, що не зазначено понятих, м`ясця видачі речей, на заяві немає дати, коли саме проводилась видача, не проведено відповідних фото-відеофіксацій. Зазначає, що на його заяві про визнання вини теж немає відповідних підтверджень дати та підпису про прийняття заяви.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати невинуватим та виправдати.

Вважає вирок необґрунтованим та невмотивованим. Не погоджується з висновками суду в частині встановлених обставин вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_20 . Посилається на те, що фабула злочину дослівно переписана з обвинувального акту, тобто суд нічого не встановлював, а лише однобічно і беззастережно погодився з позицією державного обвинувачення. Зазначає, що докази, на які суд послався для доведеності вини не підтверджують причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого злочину. Стосовно протоколу проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2017 року вказує, що слідчий експеримент із ним особисто не проводився, а ОСОБА_12 в судовому засіданні свою причетність по даному епізоду заперечив. Стосовно висновку експерта № 19 пояснює, що потерпілий ОСОБА_20 в судовому засіданні не був допитаний, показів не давав, що унеможливлює встановити чи дійсно він є потерпілим від злочину і за яких обставин його вчинено, зокрема, скільки було нападників, чи міг би він їх впізнати. Зауважує, що постанова про визнання речовим доказом є процесуальним документом слідчого. Також вважає, що по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_21 висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Посилається на пояснення потерпілого ОСОБА_21 про те, що 19 січня 2019 року в м. Калуші по вул. Дзвонарській до нього підійшов невідомий та вихопив з його рук мобільний телефон. При цьому, особа була одна, вища за нього ростом, інших осіб він не бачив, впізнати нападника не зможе, оскільки той підбіг ззаду. Ставить питання про те, яким чином доводиться вина ОСОБА_10 в цій частині, та як саме суд встановив «заздалегідь розприділені ролі», якщо обвинувачені показань не давали. Заперечує доведеність вчинення злочину ОСОБА_10 протоколом проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2017 року, оскільки слідчий експеримент із ним особисто не проводився, а ОСОБА_12 в судовому засіданні свою причетність по даному епізоду заперечив. Також не погоджується з тим, що довідка на проведення аналізу технічної інформації щодо роздруківок телефонних номерів може підтверджувати винуватість, оскільки згідно з протоколом огляду місця події від 25 лютого 2017 року відповідний телефон вилучено у ОСОБА_8 . Вказує, що судом не надано відповідної оцінки та не вказано, яким чином підтверджує вину ОСОБА_10 протокол негласної слідчо-розшукової дії, як і постанова про визнання речових доказів від 04 березня 2017 року. Вважає, що в частині встановлених обставин по епізоду за участі потерпілого ОСОБА_22 висновки суду теж не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема показанням самого потерпілого про те, що 19 січня 2017 року по вул. Хіміків у м. Калуші проводжав товариша, біля магазину почув поштовх у спину, від якого впав і накрив голову руками, йому хтось натягнув на голову капюшон, опору він не чинив, впізнати нікого не може. З огляду на такі пояснення потерпілого, зазначає, що такі не дають підстав для висновку, що саме ОСОБА_10 утримував його за руки, був на місці злочину. Наголошує, що інших доказів, які б доводили вину ОСОБА_10 суду не надано. Стверджує, що суд по даному епізоду посилається на протокол слідчого експерименту від 13 квітня 2017 року та повідомлення «Ломбард Заставно-Кредитний дім», однак не аналізує, як саме ці докази доводять вину конкретно ОСОБА_10 . Вказує, що жоден із допитаних потерпілих у суді не вказав, що злочин вчинив саме ОСОБА_10 . Вважає, що потерпілі саме тому і не мають претензій матеріального характеру та не наполягають на суворому покаранні, оскільки не впевнені, що саме ті особи, які обвинувачуються, вчинили щодо них злочини. Наголошує, що покази потерпілих не відповідають письмовим матеріалам провадження, існують розбіжності. Підсумовує, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень не доведена.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на ч. 1 ст. 370, ч. 2 ст. 290 КПК України, правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 751/7557/15, вказує, що в матеріалах кримінального провадження міститься протокол негласної слідчо-розшукової дії, в якому зазначено, що її проведено на підставі ухвали слідчого судді апеляційного судді, проте відсутня сама ухвала та доручення слідчого оперативним працівникам на проведення вказаної НСРД. Зазначає, що наведене свідчить про те, що ці документи не були розсекречені та відкриті стороні захисту. Вважає, що за таких обставин, докази за результатами негласної слідчо-розшукової дії є недопустимими.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно; незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене групою осіб.

ОСОБА_12 вчинив: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно; незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_10 вчинив: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_7 вчинив: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене групою осіб; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено при таких обставинах:

ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , маючи незняті та непогашені в установленому законом порядку судимості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не стали, а повторно вчинили корисливі злочини.

Так, 24 грудня 2016 року близько 00.40 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували у АДРЕСА_5 , де побачили ОСОБА_23 . В той час у них виник умисел на незаконне заволодіння майном.

Діючи за попередньою змовою ОСОБА_12 із ОСОБА_8 , умисно із корисливих мотивів, відкрито, повторно, завдав удару в обличчя ОСОБА_23 , чим спричинив фізичну біль і внаслідок чого потерпілий впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 відшукав у одязі потерпілого грошові кошти в сумі 230 грн та мобільний телефон марки «Nokia 113» вартістю 250 грн із сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 50 грн, на рахунку якої було 10 грн, які відкрито викрали, чим спричинили потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду в сумі 540 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 08 січня 2017 року близько 00.00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували у м. Калуші по вул. Євшана, неподалік магазину «Вікторія», де побачили ОСОБА_24 .

Діючи за попередньою змовою ОСОБА_8 із ОСОБА_12 умисно із корисливих мотивів, відкрито, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдали удару в потилицю ОСОБА_24 , внаслідок чого потерпілий впав на землю. Після цього, ОСОБА_8 відшукав у одязі потерпілого грошові кошти в сумі 4000 грн та мобільний телефон марки «Samsung SM-J», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2500 грн із сім-картою мобільного оператора «МТС» вартістю 50 грн, які відкрито викрали, чим спричинили потерпілому ОСОБА_24 матеріальну шкоду в сумі 6550 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 січня 2017 року близько 01.00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували у м. Калуші по вул. Б. Хмельницького неподалік магазину «Гостинний Дім», де побачили ОСОБА_25 . Діючи за попередньою змовою ОСОБА_8 із ОСОБА_12 , умисно, із корисливих мотивів, відкрито, повторно, завдав удар в обличчя ОСОБА_25 , чим спричинили йому фізичну біль та вихопили у нього з рук мобільний телефон марки «Sony Xperia C2305» ІМЕІ: НОМЕР_3 вартістю 1500 грн, флеш-карта пам`яті об`ємом 8 Гб вартістю 100 грн, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн та «МТС» № вартістю 50 грн, на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 15 грн, які відкрито викрали, спричинивши потерпілому ОСОБА_25 матеріальну шкоду на загальну суму 1690 грн.

19 січня 2017 року приблизно о 20:30 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 перебували у м. Калуші по вул. Коновальця поблизу ЗОШ № 4, де побачили ОСОБА_20 .

Діючи за попередньою змовою ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 умисно, із корисливих мотивів, відкрито, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого завдали удари у потилицю та ноги ОСОБА_20 , внаслідок чого згідно з висновком експерта № 19 від 24 лютого 2017 року потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді синця у ділянці лівого колінного суглобу, який утворився від дії тупого твердого предмету (удару, стиснення) та відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В цей час, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 завдали ще декілька ударів по тулубу потерпілого, після чого ОСОБА_12 відшукав у одязі потерпілого та відкрито викрав у ОСОБА_20 мобільний телефон марки LG-D 285 чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 та ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , вартістю 1000 грн із сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 25 грн, механічний наручний годинник вартістю 2000 грн та грошові кошти у сумі 250 грн, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 3275 грн.

З місця вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

19 січня 2017 року приблизно о 22:00 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , перебуваючи у м. Калуші по вул. Дзвонарській, поблизу будинку № 19, де побачили ОСОБА_21 , який розмовляв по мобільному телефоні. В той час у них виник умисел на незаконне заволодіння вказаним майном.

Діючи за попередньою змовою та заздалегідь розприділивши ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 зупинились неподалік ОСОБА_21 , щоб попередити ОСОБА_8 про наближення сторонніх осіб, а ОСОБА_8 діючи умисно, із корисливих мотивів, шляхом ривка відкрито викрав із рук ОСОБА_21 мобільний телефон марки Samsung І-9500 Galaxy S4, ІМЕІ: НОМЕР_6 , вартістю 2000 грн, у якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку МТС № НОМЕР_7 вартістю 25 грн, на рахунку якої були кошти у сумі 20 грн та картка пам`яті типу «Micro SD» об`ємом 8 гігабайт вартістю 100 грн, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 2145 грн.

З місця вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

19 січня 2017 року приблизно о 23:30 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 перебували у м. Калуші по вул. Хіміків поблизу магазину «Квартал плюс», де побачили ОСОБА_22 . ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_22 в спину, внаслідок чого потерпілий впав на землю.

Діючи за попередньою домовленістю між собою та заздалегідь розприділених ролей у вчиненні злочину, умисно, із корисливих мотивів, відкрито, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_10 утримував потерпілого за руки, таким чином подавлював опір злочинним діям, при цьому ОСОБА_8 , з цією ж метою утримував потерпілого за одяг, а ОСОБА_12 відкрито викрав грошові кошти у сумі 450 грн, які відшукав у кишені штанів потерпілого та золоту обручку вагою 1,71 грам вартістю 1710 грн, яку зняв із руки потерпілого, чим спричинив потерпілому шкоду на загальну суму 2160 грн.

З місця вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

10 лютого 2017 року приблизно о 00:00 год. ОСОБА_8 перебував у м. Калуші по вул. Пушкіна де поблизу кафе «Маріана +» помітив ОСОБА_26 , який повертався із вказаного закладу. В цей час, у нього виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого. Прослідкувавши за ОСОБА_26 до будинку АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 вирвав у ОСОБА_26 із правої руки чоловічу сумку в якій знаходився диктофон марки «Olympus» вартістю 600 грн, мобільний телефон марки «Huawei Y3 c», ІМЕІ 1: НОМЕР_8 , ІМЕІ 2: НОМЕР_9 , чорного кольору вартістю 1500 грн, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_10 вартістю 50 грн, на рахунку якого були кошти в сумі 2 грн, флеш-карта пам`яті ємністю 2 Гб вартістю 80 грн, флеш-карта пам`яті ємністю 1 Гб вартістю 50 грн, а також грошові кошти в сумі 2200 грн, які відкрито викрав, спричинивши потерпілому ОСОБА_26 майнову шкоду на загальну суму 3882 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 лютого 2017 року близько 21:30 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували у м. Калуші по вул. Б. Хмельницького, поблизу будинку № 30. ОСОБА_12 , де діючи за попередньою змовою, завдав удар у потилицю ОСОБА_27 , внаслідок чого потерпілий впав на землю.

Діючи за попередньою домовленістю між собою та заздалегідь розприділених ролей у вчиненні злочину, умисно, із корисливих мотивів, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 утримував потерпілого, долаючи його опір, а ОСОБА_12 відкрито викрав у ОСОБА_27 , знявши із руки золоту обручку, вагою 4,35 грам вартістю 4350 грн та золоту обручку вагою 10 грам вартістю 10000 грн. Крім цього, ОСОБА_8 у потерпілого відкрито викрав мобільний телефон марки Nokia 108 (RM 944) Dual Sim, ІМЕІ 1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , вартістю 800 грн, із сім-картами оператора мобільного зв`язку Київстар № НОМЕР_13 вартістю 25 грн, на рахунку якого були грошові кошти у сумі 17 грн та МТС № вартістю 25 грн, на рахунку якого були грошові кошти у сумі 27 грн. Вказаними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_12 спричинили потерпілому ОСОБА_27 матеріальну шкоду на загальну суму 15237 грн.

15 лютого 2017 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_12 перебував у м. Калуш по вул. Б. Хмельницького поблизу автобусної зупинки «Технікум» побачив ОСОБА_28 , у якого вирішив відкрито викрасти майно.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майна ОСОБА_12 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, штовхнув потерпілого ОСОБА_28 на землю, де умисно, повторно, із корисливих мотивів, відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа 101» вартістю 300 грн, ІМЕІ 1 № НОМЕР_14 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_15 , у якому знаходились сім-картка мобільного оператора зв`язку Київстар № НОМЕР_16 вартістю 25 грн, на рахунку якої були кошти 20 грн та сім-картку мобільного оператора МТС вартістю 25 грн, на рахунку якої були грошові кошти у сумі 10 грн та гаманець вартістю 50 грн, чим завдав потерпілому збитків на загальну суму 430 грн.

В подальшому ОСОБА_12 вказаний телефон 18 лютого 2017 року здав у ломбард «Заставно-кредитний дім», що у м. Калуш вул. Сівецька, 1.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 лютого 2017 близько 21:00 год. ОСОБА_8 умисно, із корисливих мотивів, перебуваючи у м. Калуші в дворі будинку № 3-А по вул. Пушкіна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені водійські двері автомобіля марки «Toyota Rav 4», номерний знак НОМЕР_17 , повторно, таємно викрав жіночу сумочку вартістю 1000 грн, в якій знаходились грошові кошти у сумі 56100 грн, мобільний телефон марки Samsung Galaxy A7, ІМЕІ 1: НОМЕР_18 , ІМЕІ 2: НОМЕР_19 , вартістю 6000 грн із сім-картами операторів мобільного зв`язку Vodafone вартістю 25 грн, на рахунку якої були грошові кошти у сумі 10 грн та Lifecell вартістю 50 грн на рахунку якої були кошти у сумі 48 грн, гаманець вартістю 500 грн, та мобільний телефон марки «Nokia N 8», ІМЕІ: НОМЕР_20 , вартістю 600 грн, без сім-карти, чим спричинив потерпілій ОСОБА_29 матеріальну шкоду на загальну суму 64333 грн.

23 лютого 2017 року приблизно о 22:00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували у м. Калуші по вул. Б. Хмельницького, поблизу магазину «Гостинний Дім», де помітили потерпілого ОСОБА_30 . В цей час, у них виник умисел відкрито заволодіти майном останнього. Прослідкувавши за ним до будинку АДРЕСА_7 ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою, умисно, із корисливих мотивів, та діючи за попередньою домовленістю між собою та заздалегідь розприділених ролей у вчиненні злочину, ОСОБА_8 утримував потерпілого, долаючи його опір, а ОСОБА_12 намагався відкрито викрасти у ОСОБА_31 , поліетиленовий пакет в якому знаходились особисті речі, а саме два рушники загальною вартістю 200 грн, тапочки вартістю 120 грн, термос вартістю 150 грн, загальною вартістю 470 грн.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були помічені перехожими громадянами.

12 лютого 2017 року близько о 02.00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували біля будинку по вул. Литвина, 8, в м. Калуші, де помітили автомобіль марки «Ауді-80», номерний знак НОМЕР_21 , який перебуває у володінні ОСОБА_17 .

В подальшому, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_7 викрасти вказаний транспортний засіб, на що останній погодився.

Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до передніх правих дверцят автомобіля та за допомогою викрутки пошкодив замок та відкрив дверцята. В автомобілі ОСОБА_8 віднайшов запасні ключі замка запалювання, сів за кермо автомобіля, запустив двигун та разом із ОСОБА_7 направились вказаним автомобілем в м. Журавно Львівської області.

Приїхавши у м. Журавно Львівської області ОСОБА_8 та ОСОБА_32 сховали автомобіль марки «Ауді-80», номерний знак НОМЕР_21 , поблизу багатоквартирного будинку по вул. Дорошенка, 53, у м. Журавно.

Обвинувачений ОСОБА_10 , потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_34 , ОСОБА_29 , ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції від них не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про причини свого неприбуття.

Участь обвинуваченого ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч. 4 ст. 401 КПК України, не є обов`язковою, оскільки в апеляційному провадженні не порушується питання про погіршення його становище, та останнім не подано клопотання з проханням розглядати апеляційні скарги за його обов`язкової участі.

Враховуючи наведене вище, а також те, що судовий розгляд повинен відбуватись в розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, а також з метою реалізації права на доступ до правосуддя, закріплений в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність обвинуваченого ОСОБА_10 та інших учасників кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , та захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , просили задовольнити їхні апеляційні скарги;

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині обвинувального вироку належить викласти, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на визначеність і категоричність вироку як судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, не спростовано всі доводи на їх захист.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази, на які посилається у вироку, як з точки зору належності, допустимості та достовірності, так і сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на такі засади судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також на те, що саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок довести перед судом обставини кримінальних правопорушень належними і допустимим доказами.

За результатами розгляду кримінального провадження місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України.

В обґрунтування свого висновку про їх винуватість місцевий суд послався, крім іншого, на дані, що містяться у доказах, отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, серед яких, зокрема, протоколи за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, фактично визнавши їх допустимими, тобто отриманими в порядку, передбаченому КПК України.

З огляду на положення ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, добуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011) визнаватися допустимими і використовуватись як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина у кримінальному процесі й ухвалення законного та справедливого рішення у справі.

Згідно зі ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених вищевказаним Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Отже, невідкриття матеріалів сторонами в порядку ст. 290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими доказами. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові 16 січня 2019 року (провадження № 13-37кс18), у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 442 КПК України, за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодів отруєного дерева» сформульованої у рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Яременко проти України» визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і похідні від них докази.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у матеріалах кримінального провадження ухвал слідчого судді апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД, передбачених ст. 263 КПК України.

Будь-які дані про те, що сторона обвинувачення надала суду відомості про відкриття даних матеріалів іншій стороні, відсутні.

В вироку судом першої інстанції не викладено будь-яких висновків з урахуванням вищезазначених положень щодо допустимості відповідних доказів, що на думку суду апеляційної інстанції є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

За оскаржуваним вироком запобіжні заходи ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обрані - тримання під вартою, а відносно ОСОБА_10 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що таке рішення суду першої інстанції було зумовлене метою забезпечення виконання вироку, який підлягає скасуванню.

Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою застосовуються відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з 27 лютого 2017 року, відносно ОСОБА_7 з 05 квітня 2017 року, а до ОСОБА_10 з 09 червня 2017 року по 08 вересня 2017 року та з 09 вересня 2019 року.

Враховуючи час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень до них підлягають застосуванню вимоги ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року про зарахування у строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За результатами розгляду апеляційних скарг суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час відпала потреба у застосуванні до обвинувачених такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, та інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в повній мірі забезпечить мету його застосування згідно з ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою враховує вимоги ст. 331 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 37 Конвенції про права дитини затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України визначаються мета та підстави застосування запобіжних заходів, зокрема це забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинувачених здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, однак на даний час вони зменшились.

За таких обставин, з врахуванням даних про осіб обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , терміну їхнього тримання під вартою, з метою забезпечення виконання ними покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне за необхідне змінити їм запобіжні заходи з тримання під вартою на особисте зобов`язання, що полягає у зобов`язанні виконувати покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, оскільки такий буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, забезпечить запобігання відповідним ризикам.

За приписами ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення судом ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. ст. 179, 194, 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2019 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Змінити ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинувачених такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками, потерпілими по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Письмово під розпис повідомити обвинувачених про покладені обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Обвинуваченого ОСОБА_10 звільнити з-під варти негайно, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5