ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1632/20 Справа № 183/1408/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0003710 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 28.02.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 26.07.2019 року звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 04.06.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років 2 місяці,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 12.07.2017 року.

Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 01.06.2017 року по 02.06.2017 року, та з 12.07.2017 року по 05.03.2020 року включно, на підставі ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні наступного.
01.09.2016 року в темну пору доби ОСОБА_7 знаходився в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області, де зустрівся з ОСОБА_8 , та останні під час розмови вирішили спільно таємно викрасти чуже майно, яке знаходилось в складському приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .
Приблизно о 23.00 годині того ж дня, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , діючи з єдиним спільним умислом, направленим на викрадення майна, через отвір в стіні проникли до складського приміщення, де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, та таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: два масляних промислових конвектора 7 кВт, та 69 кахельних плиток, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 14 494 гривні 89 копійок.
Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_7 , приблизно о 23.00 годині 03.09.2016 року, знаючи, що в приміщенні вказаного складу можуть знаходитися речі, які можливо реалізувати з метою незаконного власного збагачення, діючи умисно, повторно, через отвір в стіні проник в середину складу, звідки викрав 80 кахельних плиток, які належать ОСОБА_12 , спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1 016 гривень 80 копійок.
В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вказаний вирок скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.
Вважає, що судом порушено норми матеріального права та не виконані відповідні вимоги кримінально-процесуального закону.
На його думку, поза увагою суду лишився факт встановлення повноважень для здійснення процесуальних дій слідчими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні відповідно до ст. ст. 39, 40 КПК України.
Вважає, що судом порушено норми матеріального права, оскільки визначено покарання ОСОБА_7 , без урахування, що кримінальне правопорушення яке інкримінувалося обвинуваченому вчинене у 2016 році, та суд безпідставно не застосував ст. 70 КК України, яка має прямий та вичерпний характер застосування.
Вважає, що суд безпідставно не визнав щиросердне каяття у якості пом`якшуючої обставини. Також посилається, що потерпілому речі було повернуто.
- прокурор просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок.
У вступній частині вироку зазначити в повному обсязі непогашені судимості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
В строк остаточно призначеного покарання, зарахувати покарання відбуте ним повністю за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року.
Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі. В строк остаточно призначеного покарання, зарахувати покарання відбуте частково за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року.
Прокурор зазначає, що у вироку не зазначено всі попередні судимості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_15 раніше судимий, а саме 04.12.2000 року Юріївським районним судом за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі; 18.05.2005 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 21.07.2010 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на 3 роки; 11.06.2012 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 05.11.2012 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 06.03.2018 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 28.02.2019 року Новомосковським міськрайонним судом ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 до 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_8 також раніше неодноразово судимий, а саме 28.11.2002 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 03.11.2008 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням 2 роки; 14.09.2009 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі; 04.10.2012 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; 17.12.2012 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 23.11.2016 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням на 2 роки; 05.11.2018 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 360, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі; 04.06.2019 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі.
Але суд не вказав більшу частину непогашених судимостей, обмежившись лише останніми.
Крім того прокурор зазначає, що в оскаржуваному вироку суд, на його думку, не застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , застосувавши їх до ОСОБА_8 .
Також прокурор зазначає, що відповідно до ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Незважаючи на встановлені обставини, в резолютивній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_8 суд застосував положення ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Але на думку прокурора, відсутні підстави для застосування положень ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015 року), при призначенні покарання ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили частково задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, та задовольнити їх апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які просили зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання період з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та у зв`язку з відбуттям покарання звільнити його, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також правильність юридичної кваліфікації їх дій за цією статтею КК України, жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому колегією суддів не переглядаються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд не вказав більшу частину непогашених судимостей обвинувачених, обмежившись лише останніми, то колегія суддів вважає вказані доводи такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог, в тому числі вказав інші відомості про обвинувачених, а саме останні судимості, що мають значення для справи, а не всю сукупність.
Щодо доводу апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 про те, що поза увагою суду залишився факт встановлення повноважень для здійснення процесуальних дій слідчими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно матеріалів кримінального провадження, а саме реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що начальником СВ Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області було прийнято процесуальне рішення щодо визначення групи слідчих: ОСОБА_14 - старший групи та ОСОБА_13 . Тому доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 з цього приводу є необґрунтованими.
Що стосується доводів прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 щодо не застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає слушними, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений 28.02.2019 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 26.07.2019 року ОСОБА_7 був звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання.
Отже, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції не було враховано вищевказане, та не застосовано вимоги п. 4 ст. 70 КК України.
Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно злочин, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується виключно негативно, суспільно корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, має незняту і непогашену судимість, знову вчинив умисний корисливий злочин, який віднесено законом до категорії тяжких, шкоду завдану його протиправними діями потерпілому не відшкодував.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року, остаточно призначеним ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України. Призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок відносно ОСОБА_7 , на підставі ст. 409 КПК України - скасуванню, в частині призначеного покарання, з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України нового вироку, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, суспільно корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, має незняту і непогашену судимість, шкоду завдану його протиправними діями потерпілому не відшкодував.

В якості обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів враховує щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покаранняза ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В строк остаточно призначеного покарання, зарахувати покарання відбуте повністю за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 72 КК України (в редакції № 838-VIII від 26.11.2015 року), при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх безпідставними, та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року № 838-VIIІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_8 за оскаржуваним вироком вчинив кримінальне правопорушення до 20 червня 2017 року, і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до останнього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року № 838-VIIІ).
Також колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання період попереднього ув`язнення з 06.03.2020 року по по 19.06.2020 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
В строк остаточно призначеного покарання, зарахувати покарання відбуте повністю за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 06.03.2020 року по 19.06.2020 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку з повним відбуттям обвинуваченим ОСОБА_8 призначеного покарання, звільнити його з під варти, негайно, в залі суду.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4