ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/4598/19 (пр. № 1-кп/201/906/2020), відомості про яке 10 квітня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 09 квітня 2019 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою по пр. Героїв, буд. 40-д, в м. Дніпрі, побачив в кишені чоловічої куртки, що належать потерпілому ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 550 гривень, двома купюрами номіналом по 200 гривень, однією купюрою номіналом 100 гривень та однією купюрою номіналом 50 гривень, після чого у обвинуваченого ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та вказаному місці, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжкка), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, взяв своєю правою рукою грошові кошти з кишені куртки потерпілого ОСОБА_5 в сумі 550 гривень, двома купюрами номіналом по 200 гривень, однією купюрою номіналом 100 гривень та однією купюрою номіналом 50 гривень, дістав їх та поклав до кишені штанів одягнутих на ньому, та доводячи злочинний умисел до кінця, з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдану майнову шкоду, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдану шкоду, раніше не судимий, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутності таких, що його обтяжують, сукупність яких з вищенаведеними даними, які враховувались при призначенні покарання, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, а також пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, призначення такого покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1