УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 348/573/18
Провадження № 1-кп/348/43/20

03 лютого 2020 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду об`єднане кримінальне провадження № 0000770 за обвинувальним актом від 22.12.2018 р., № 0000148 за обвинувальним актом від 15.03.2018 року, № 0000162 за обвинувальним актом від 19.03.2018 року, № 0000163 за обвинувальним актом від 22.03.2018 року, та № 0000394 за обвинувальним актом від 20.06.2018 р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утримуються під вартою в ДП «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який закінчується 10.02.2020, з огляду на те, що і надалі є обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою вже тривалий час. Просила змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника. Просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 -адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив відносно продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначивши, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 хворіє, діагноз туберкульоз правої легені, та перебуває на на ізольованому триманні у камері-ізоляторі, та утримується під вартою вже тривалий час. Стан здоров`я ОСОБА_5 на даний час погіршився, надання йому належної медичної допомоги є неможливим в умовах перебування в слідчому ізоляторі. Просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника. Зазначив, що він хворіє на туберкульоз, в зв`язку чим потребує постійного медичного лікування. Також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13.12.2019 обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.02.2020.

Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приймаючи рішення про можливість продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд приймає до уваги, що на даний час ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження, не відпали.

Зокрема стосовно обвинувачених ОСОБА_4 продовжують існувати ризик переховування, ризик незаконного впливу на потерпілих по кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так ризик переховуванням обвинуваченого від суду підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України, найтяжчий з яких відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, тому обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи неминучість призначення відносно них покарання у виді позбавлення волі, може намагатись ухилитись від кримінальної відповідальності. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду суд вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, з урахуванням характеру інкримінованого обвинуваченому злочину.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні є досить обґрунтованим з огляду на те, що обвинуваченому ОСОБА_4 відомі їх особи, тому перебуваючи на волі він змоде чинити на них тиск.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не має постійного місця праці та джерела прибутку, що може спонукати його вчиняти інші корисливі злочини.

За таких обставин суд вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор. Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази, з яких вбачається, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, на даний час вони не зменшилися, а в сукупності дають достатні правові підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду чи впливати на потерпілого та свідків.

Суд приходить до висновку що суспільний інтерес у триманні обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, переважає над особистими інтересами обвинуваченого, прокурором доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_4 суд зазначає, що досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду і руху кримінального провадження.
Тому в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

Приймаючи рішення про можливість продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також, практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України (ст. 183 КПК України).

Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього увязнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою, і, питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно і повинно оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства).

В судовому засіданні прокурором не підтверджено можливість ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочинів визнає повністю, при цьому суд прийшов до висновку про не дослідження показань свідків щодо тих обставин, які ним не оспорюються, а одне лише посилання на те, що під час продовження строку запобіжного заходу такий ризик був встановлений, не свідчить про його обґрунтованість та існування на теперішній час, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення, повинен його довести та обґрунтувати. Таким чином, у суда відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_5 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Крім того, дослідивши надані стороною захисту документи щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , з яких вбачається, що ОСОБА_5 продовжує знаходитись на диспансерному обліку лікаря-фтизіатра та перебуває в камері-ізоляторі протитуберкульозного блоку, діагноз: РР ТБ та Ріф ТБ верхньої долі правої легені з відсівом у ліву легеню, хворий на даний час переведений на листок очікування до отримання нових протитуберкульозних препаратів, суд оцінює їх як нові, оскільки вони здобуті після 13.12.2019 та не розглядались під час продовження запобіжного заходу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги вище викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, та з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , якиймає постійне місце проживання, стан його здоров`я, а саме те, що в обвинуваченого ОСОБА_5 тривалий час зберігається діагноз РР ТБ та Ріф ТБ верхньої долі правої легені з відсівом у ліву легеню, та згідно повідомлення завідувача міської медичної частини № 12 хворий продовжує перебувати на листку очікування до отримання нових протитуберкульозних препаратів, і одночасно враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, пов`язаний із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в певний період доби.
В задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартоюОСОБА_8 слід відмовити.
При цьому, суд вважає доцільним покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , обов`язки згідно ст. 194 ч. 5 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17 год. 30 хв. 02 квітня 2020 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в ДП «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.
Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору і направити начальнику ДП «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

В задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів терміном до 02.04.2020 включно, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період з 20 год. 00 хв. вечора до 08 год. 00 хв. ранку наступного дня, без застосування електронних засобів контролю, та з покладенням обов`язків на час судового розгляду кримінального провадження, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Покласти на час судового розгляду кримінального провадження на обвинуваченогоОСОБА_5 наступні обов`язки:

-Прибувати до суду за першою вимогою;

-Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-Утриматися від спілкування з усіма заявленими потерпілими та свідками;

-Допускати працівників поліції до свого житла з метою контролю за поведінкою обвинуваченого та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених обов`язків.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання прокладених обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала виконується в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на Надвірнянську місцеву прокуратуру Івано-Франківської області.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1