Ухвала
іменем України

17 червня 2020 року
м. Київ
справа № 607/8076/19
провадження № 51-2814ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2019 року й ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 1 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5

в межах кримінального провадження 0000181 від 15 січня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджанської Республіки, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК.
Встановлені обставини
За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Також вирішено питання щодо судових витрат.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 1 квітня 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а зазначений вирок міськрайонного суду без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі захисник не посилається на жодну з підстав, передбачених ч. 1

ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваних судових рішень.
Касаційна скарга не містить посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку захисника, місцевим судом, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку відповідно до статей 284, 370, 412414 цього Кодексу і ч. 4 ст. 358 КК у їх взаємозв`язку.
В касаційній скарзі не наведено обґрунтування щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
Захисник не зазначив,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,

не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів захисника в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість він наголошує на неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушує питання про необхідність дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали міськрайонний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить вимог до касаційного суду стосовно оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2019 року й ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 1 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3