Справа №591/7326/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/73/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 , в якій вона не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 просила вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2019 року змінити через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та виключити з резолютивної частини вироку формулювання «призначити йому за цим законом покарання у виді п`ятнадцяти діб арешту».

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі просила вирішити питання про стягнення судових витрат і стягнути із законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_8 витрати на користь держави за проведення товарознавчої експертизи № 765 від 17.04.2018 року у розмірі 1144 грн.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 15 діб арешту.

Відповідно до положень ст. 105 КК України ОСОБА_9 від призначеного судом покарання у виді 15 діб арешту звільнено та застосовано відносно нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Цивільний позов потерпілим не заявлено, а процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор стверджувала про те, що при ухваленні обвинувального вироку, керуючись ч.1 ст. 105 КК України, суд мав звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 від покарання без визначення його виду і розміру, оскільки під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. З огляду на це вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини рішення суд про призначення ОСОБА_9 покарання у виді 15 діб арешту та вважати його звільненим від покарання на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Також, прокурор просила колегію суддів звернути увагу і на те, що в даному кримінальному провадженні, з метою встановлення вартості викраденого майна, проводилась товарознавча експертиза № 765 від 18.04.2018 року, витрати за проведення якої склали 1144 грн., що документально підтверджено довідкою. Однак попри те, що в описовій частині вироку суд вказав про таку експертизу, питання стягнення судових витрат так і не вирішив, а тому, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 є неповнолітнім, не працевлаштованим, без джерела доходу, без даних про наявність у нього майна, такі витрати підлягають стягненню із його законного представника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вирок суду також підлягає зміні в цій частині.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 05.03.2018 року близько 10.14 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «Сільпо- Фуд», що знаходиться в м. Суми, вул. Харківська,2/2 користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу здійснив викрадення двох коробок цукерок «Фероро Колекшин», та однієї пляшки «Рево» обємом 0,5 л., з полиць вказаного магазину та помістив їх під куртку і залишив приміщення магазину чим завдав вказаному магазину збитки відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 765 від 18.04.2018 року на загальну суму 766,54 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, доводи прокурора, яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити, вирок суду змінити, думки обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які не заперечували щодо задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, за обставин викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить їх аналіз та перевіряє вирок відповідно до ст. 404 КПК України лише в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду скарги на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо така зміна не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

З аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного вироку суду неповнолітнього ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 15 діб арешту та на підставі ч.1 ст.105 КК України звільнено від призначеного йому покарання з застосуванням до нього примусового заходу виховного характер у виді застереження.

Однак, як слідує з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції зробив висновок, що обвинувачений ОСОБА_9 не потребує застосування покарання, проте, всупереч такому висновку, призначив йому покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 15 діб арешту.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що звільнення від покарання на підставі ст. 105 КК України це звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому. Прокурор обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України, повинен був згідно ч.2 ст. 373 КПК України постановити вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення та на підставі ст. 105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду та розміру, та застосувати до обвинуваченого примусові заходи виховного характеру.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши покарання у виді 15 діб арешту неповнолітньому ОСОБА_9 , який на підставі ст.105 КК України підлягав звільненню від покарання, застосував закон України про кримінальну відповідальність, що не підлягає застосуванню, тобто допустив порушення вимог ст. 413 КПК України, що є підставою для зміни вироку.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними, відтак оскаржуваний вирок суду підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини посилання суду на призначення ОСОБА_9 покарання у виді 15 діб арешту.

Щодо інших доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які той допустив через безпідставне не вирішення питання щодо стягнення із законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 на користь держави судових витрат за проведення товарознавчої експертизи, то колегія суддів теж вважає їх слушними виходячи з наступного.

Як встановлено колегією суддів в ході вивчення звукозапису судового засідання від 09.07.2019 року, в ході судового розгляду справи прокурором разом з іншими матеріалами справи було надано і довідку про те, що в даному кримінальному провадженні № 0001074 з метою встановлення вартості викраденого майна було проведено товарознавчу експертизу № 765 від 18.04.2018 року вартість якої склала 1144,00 грн. Таку довідку суд першої інстанції ухвалює дослідити і приєднати до матеріалів справи (а.с. 128). Керуючись вказаною довідкою в судових дебатах прокурор, поміж іншого, також просив суд стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 1144,00 грн.

Однак, як вбачається зі змісту мотивувальної і резолютивної частин вироку суд дійшов висновку про те, що процесуальні витрати у справі відсутні тоді як це суперечить фактичним обставинам справи, і як наслідок не вирішив питання щодо їх стягнення.

Відповідно до вимог ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частині, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 є неповнолітньою, не працюючою особою, в якої відсутній дохід, як і відсутні дані про те, що він має майно достатнє для відшкодування збитків чи процесуальних витрат.

Згідно ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшенню цих сум. Якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2019 року відносно ОСОБА_9 змінити і в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат та стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 витрати на користь держави за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 1144,00 грн., оскільки таке стягнення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення та вказана зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2019 року відносно ОСОБА_9 , змінити у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_9 покарання у виді 15 діб арешту.

Вважати ОСОБА_9 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Стягнути із законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_8 витрати на користь держави за проведення товарознавчої експертизи № 765 від 18.04.2018 року у розмірі 1144,00 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4