Ухвала
іменем України
18 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 524/4818/13-к
Провадження № 51- 6258 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевірившикасаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Потерпіла ОСОБА_4 зі значним пропуском на касаційне оскарження судових рішень постановлених щодо ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою від 10 грудня 2019 року. Скаржниця також порушує питання про поновлення пропущеного для подання скарги строку, мотивуючи пропуск строку тим, що вона не знає чинне законодавство України.
Розглянувши клопотання скаржниці, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ухвала суду апеляційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_5 постановлена 12 липня 2014 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 12 жовтня 2014 року.
Натомість потерпіла ОСОБА_4 подала касаційну лише 10 грудня 2019 року, тобто більше ніж через п`ять років з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Посилання ж скаржниці на вищевказані обставини для поновлення не доводять те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання потерпілої ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 .
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 .

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3