печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу другого управління організації досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 р. про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату Держаного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001051.

Вказану постанову заявник вважає постановленою безпідставно, без належної перевірки доводів, викладених у заяві, а тому просить скасувати рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001051.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши особу, що подала скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у Другим слідчим відділом Центрального апарату Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001051 від 16 липня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України.

Постановою слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату Держаного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001051.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення прокурора/слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, що прокурором було дотримано.

Аргументуючи рішення слідчий вказав, що у матеріалах кримінального провадження № 0001051 відсутні підтвердження про заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди .
При дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального та погоджується з висновками слідчого, враховуючи при цьому, обставини кримінального провадження та вважає, що викладені доводи заявника у скарзі та відповідно заяві про визнання його потерпілим не в повній мірі відповідають фактичним обставинам та одночасно не вказано яка саме шкода завдана йому та в якому розмірі.
За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, заявником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а відтак слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу другого управління організації досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 р. про відмову у визнанні потерпілим відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1