ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2802/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/696/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0006696 від 16.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 191 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 клопотання слідчого про арешт майна задоволено.

Накладено арешт шляхом заборони відчуження, з забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції держаної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше): нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-:-11, 7а, 15-:-18, ХІІ, ХІІІ загальною площею 136 кв.м, розташовані в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , які на теперішній час належить на праві приватної власності ОСОБА_7 ,Ю адреса: АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 скасувати як незаконну та ухвалити рішення про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що вона являється співзасновником та директором ТОВ «ПРЕСТИЖ СТРОЙ ПЛЮС», яке зареєстровано за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19, корп. 2 та ТОВ «Спецпроектмонтаж», яке зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_7 вважала, що прокурор, слідчий перед зверненням з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно повинні провести оцінку майна, на яке вони мають намір накласти арешт і ставити питання про накладення арешту тільки в рамках завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Апелянт стверджує, що вона ніякого кримінального правопорушення не скоїла і ніякої шкоди державі не спричинила.
Окрім того, із тексту самого клопотання вбачається, що у слідчого, прокурора і слідчого судді в розпорядженні мались в наявності відповідні дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_7 належить на праві власності 1/2 частина нежитлового приміщення 1-го поверху № 7-11, 7-а-18, ХІІ, ХІІІ загальною площею 136 кв.м, розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_3 .
Ні слідчий, ні прокурор оцінку майна не провели, а слідчий суддя в порушення вимог Закону наклав арешт на майно, сумарна вартість якого значно вища на нібито спричинену шкоду в рамках кримінального правопорушення, а окрім того, арештував і майно, яке не належить ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, обставини його вчинення та розмір збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , дійшов до висновку, що накладення арешту на належне їй особисто майно переслідує мету забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, отже необхідність в накладенні арешту на нього є очевидною. Ризики приховування, відчуження вказаного в клопотанні майна існують та доведені слідчим.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006696 від 16.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 191 КК України.
04.02.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 КК України, - складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Звертаючись з клопотанням про арешт майна, старший слідчий СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження вказував подальше відшкодування завданої вказаним кримінальним правопорушенням шкоди та забезпечення подальшого позову про відшкодування вказаної шкоди, та можливого виконання вироку суду, посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що існує реальна загроза приховування, або відчуження майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався слідчий у клопотанні про арешт майна.
Як вбачається із даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-:-11, 7а, 15-:18, ХІІ, ХІІІ, розташовані в житловому будинку літ. «А-3» загальною площею 136,8 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки ОСОБА_7 .
Разом з цим, даних про іншого співвласника зазначеного нерухомого майна матеріали за клопотанням органу досудового розслідування не містять.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на нежитлові приміщення, які є об`єктом спільної часткової власності, не виправдовує такий ступінь втручання у їх права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Отже, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини, та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно осіб, стосовно яких не здійснюється кримінальне провадження.
Крім цього, слідчий, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно та зазначаючи завдану кримінальним правопорушенням шкоди у розмірі 308 388,57 грн, не додав до клопотання відомостей про оцінку цього нерухомого майна, а слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, у порушення статей 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи подане клопотання, старший слідчий зазначав, що арешт майна необхідний з метою забезпечення позову, тоді як не надав доказів, що такий позов заявлений, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 170 КПК України.
Відповідно частини 1 статті 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні слідчого про арешт майна та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у зв`язку з чим наведене дає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_7 здійснено в порушення вимог закону.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 скасувати і постановити нову.
Відмовити старшому слідчому СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: