ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3070/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2102/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, до 23.04.2020, включно. Визначено суму застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осію, що складає 84080,00грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так й іншою особою або юридичною особою (заставодавцем), в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить зазначену ухвалу скасувати в частині продовження запобіжного заходу та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він не наполягав на особисті участі в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а його вимоги не свідчать про погіршення його становища, що відповідно до норм ст.. 401 КПК України, не є підставами для обов`язкової участі ОСОБА_7 в судовому засіданні під час апеляційного розгляду. Будь яких заяв та клопотань до початку апеляційного розгляду від нього через адміністрацію слідчого ізолятора в канцелярію Харківського апеляційного суду не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за його відсутністю. Крім того, в судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не був доставлений конвоєм, а захисник ОСОБА_8 , який за укладеною угодою захищає інтереси обвинуваченого, не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу його підзахисного без його особистої участі, у зв`язку з зайнятістю в інших судових засідання.
Виходячи з вимог ч.1 ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, натомість ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, які класифікуються, як злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, а тому участь захисника не є обов`язковою. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутністю захисника, задовольнивши його клопотання.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, які класифікуються як злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, максимальна санкція одного з яких, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.09.2008р. за ст. ст. 186 ч.2, 357 ч.3, 185 ч.2, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.09.2012р. за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 міс. позбавлення волі, звільнений 06.04.2015р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 міс. 14 дн.; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.05.2017р. за ч.2 ст. 185 КК України до 3 р. позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2017р. за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 міс. (вирок не набрав законної сили), що об`єктивно свідчить про наявність ризику обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу або вчинити інший злочин.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, отже не має законних джерел доходу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу або вчинити інший злочин, не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4