Справа №491/102/20
Провадження №1-кс/491/14/20
УХВАЛА
13 лютого 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
-прокурора ОСОБА_3 ,
-обвинуваченого ОСОБА_4 ,
-захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області клопотання ОСОБА_4 про скасування міри запобіжного заходу,-

ВСТАНОВИВ:

7 лютого 2020 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування міри запобіжного заходу.
Зі змісту клопотання вбачається, що починаючи з липня 1999 року у відношення ОСОБА_4 . Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області відкрито кримінальне провадження та ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 9 грудня 1999 року в порядку ст.274 КПК України (в редакції 1960 року) застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд в рамках кримінальної справи №.
З наведеного вбачається, що запобіжний захід який просить скасувати ОСОБА_4 було застосовано до нього 9 грудня 1999 року, за правилами Кримінально-процесуального кодексу України.
19 листопада 2012 року набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Розділу Х «Прикінцеві положення» Кримінального процесуального кодексу України з дня набрання чинності цим Кодексом втрачає чинність Кримінально-процесуальний кодекс України.
Проте, пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
З наведеного вбачається, що при розгляді клопотання ОСОБА_4 по суті слід керуватися положеннями Кримінально-процесуального кодексу України.
Ухвалою слідчого судді від 9 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_4 прийнято до розгляду та прийнято рішення про витребування з СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області матеріали кримінальної справи №119900196, в рамках якої було застосовано запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , або кримінального провадження розпочатого за результатами внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, що містились в матеріалах вказаної кримінальної справи.
Супровідним листом від 10 лютого 2020 року за вихідним 46.1-638 СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області було надано до Ананьївського районного суду Одеської області матеріали кримінальної справи №119900196.
13 лютого 2020 року у судовому засіданні обвинувачений (згідно КПК України 1960 року) ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368716, підтримали клопотання та просили його задовольнити, скасувавши запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, застосований до ОСОБА_4 ухвалою від 9 грудня 1999 року.
Прокурор заступник керівника Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у судовому засіданні повідомив, що 13 лютого 2020 року відомості про кримінальні правопорушення, що містились в матеріалах кримінальної справи №119900196 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проте дійсно застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід до цього часу не скасований та порушує конституційні права ОСОБА_4 . При цьому, питання щодо скасування запобіжного заходу залишає на розсуд суду.
Також, за згодою учасників судового розгляду, до матеріалів справи було долучено наданий прокурором витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 13 лютого 2020 року кримінального провадження №0000031 за відомостями про злочин, які містились в матеріалах кримінальної справи №119900196, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а також копію листа Котовської місцевої прокуратури від 12 лютого 2020 року за вихідним №16.62-52-1248ВИХ.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали кримінальної справи №119900196, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вивченням матеріалів кримінальної справи №11990196 встановлено, що її порушення 4 липня 1999 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), про що свідчить відповідна постанова (а.к.с.1).
В подальшому, 11 липня 1999 року ОСОБА_4 було затримано (а.к.с.44) в порядку ст.106 КПК України (1960 року).
Постановою слідчого від 12 липня 1999 року (а.к.с.45) ОСОБА_4 притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) в рамках кримінальної справи №119900196.
Постановою прокурора Ананьївського району Одеської області від 14 липня 1999 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою слідчого від 6 серпня 1999 року (а.к.с.54) кримінальну справу №119900196 об`єднано з кримінальною справою №119800243 за фактом крадіжки майна в ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), об`єднаній справі присвоєно №119900196.
6 серпня 1999 року, постановою слідчого (а.к.с.99) кримінальну справу №119900196 було об`єднано з кримінальною справою №119700044 за фактом крадіжки з домоволодіння ОСОБА_7 , за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), об`єднаній справі присвоєно №119900196.
Постановою слідчого від 6 серпня 1999 року (а.к.с.100) ОСОБА_4 притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) в рамках кримінальної справи №119900196.
Постановою слідчого від 2 жовтня 1999 року (а.к.с.138), матеріали кримінальної справи №119700044 за фактом крадіжки з домоволодіння ОСОБА_7 виділено в окреме провадження.
Постановою слідчого від 2 жовтня 1999 року (а.к.с.140-143) ОСОБА_4 притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) в рамках кримінальної справи №119900196.
10 листопада 1999 року прокурором Ананьївського району Одеської області відповідно до положень ст.ст.227-229 КПК України (1960 року) було перевірено та затверджено обвинувальний висновок (а.к.с.198-204) у кримінальній справі №119900196 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року).
У відповідності до положень ст.232 КПК України (1960 року) матеріали кримінальної справи №119900196 з обвинувальним висновком 10 листопада 1999 року (а.к.с.206) було направлено до Ананьївського районного суду Одеської області для розгляду по суті.
Постановою від 18 листопада 1999 року (а.к.с.207) кримінальну справу прийнято до розгляду суддею Ананьївського районного суду ОСОБА_9 .
Ухвалою судді Ананьївського районного суду Одеської області від 9 грудня 1999 року (а.к.с.230) запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд, обвинуваченого звільнено з під варти в залі суду.
В подальшому, як зазначено в постанові начальника СВ Ананьївського РВ ГУМВС України ОСОБА_10 від 28 вересня 2009 року (а.к.с.475-476) кримінальну справу №119900196 було 28 липня 2008 року витребувано з суду прокуратурою Ананьївського району Одеської області та направлено до СВ Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області для проведення подальшого розслідування.
28 вересня 2009 року кримінальну справу №119900196 прийнято до провадження начальничком СВ Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 (а.к.с.473).
Постановою від 28 вересня 2009 року (а.к.с.474), у зв`язку з набуттям чинності новою редакцією Кримінального кодексу України злочини у кримінальній справі №119900196 було перекваліфіковані з ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на ч.ч.2, 3 ст.185 КК України (в редакції 2001 року).
28 вересня 2009 року начальником СВ Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області було винесено та 29 вересня 2009 року погоджено прокурором Ананьївського району Одеської області постанову про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про її закриття у зв`язку з закінченням строків давності (а.к.с.475-476).
З наведеного вбачається, що до обвинуваченого (відповідно до КПК України 1960 року) ОСОБА_4 ухвалою суду від 9 грудня 1999 року застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, в рамках кримінальної справи №119900196.
Вивченням матеріалів кримінальної справи №119900196 встановлено, що станом на 13 лютого 2020 року вказаний запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не скасовано та відповідно до положень пункту 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України він продовжує діяти в порядку, який існував до набрання чинності цим Кодексом.
Що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією довідки серії ІАА №0542590 (а.с.6).
При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.148 КПК України (1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Відповідно до частини 2 статті 148 КПК України (1960 року) запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
З наведеного вбачається, що метою і завданням запобіжних заходів є запобігання спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду та вони мають застосовуватись виключно за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися вчинити такі дії.
При цьому, вивченням матеріалів кримінальної справи №119900196 встановлено, що з 28 вересня 2009 року у кримінальній справі жодних процесуальних дій не здійснювалось. Останнім процесуальним рішенням прийнятим в рамках кримінальної справи №119900196 було винесення 28 вересня 2009 року постанови про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про її закриття у зв`язку з закінченням строків давності (а.к.с.475-476).
Лише після звернення ОСОБА_4 до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу, 13 лютого 2020 року органами досудового розслідування, на виконання вимог п.п.5, 10 «Перехідні положення» КПК України (2012 року), було внесено відомості про кримінальне правопорушення, що містились в кримінальні справі №119900196, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000031.

З наведеного вбачається, що на момент розгляду клопотання відпали підстави вважати, що існують обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_11 чинитиме спроби ухилитися від дізнання, слідства або суду, у зв`язку з чим перестали існувати передбачені ст.148 КПК України (1960 року) підстави для застосування до нього запобіжних заходів.
Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Аналогічні положення містяться у статті 2 Протоколу № 4 від 16 вересня 1963 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, якою визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «НІКІФОРЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» констатував, що є порушенням статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тривалість застосування до заявника підписки про невиїзд. У вказаному рішенні ЄСПЛ у пункті 57 зазначав «…До заявниці було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 5 січня 1998 року до 22 жовтня 2008 року, тобто він тривав десять років, дев`ять місяців та дев`ятнадцять днів. Цим її було обмежено залишати своє місце проживання без дозволу протягом зазначеного часу (див. вище п. 40)». У пункті 59 згаданого рішення ЄСПЧ зазначив «На думку Суду, справу заявниці слід відрізняти від справ «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine) і «Федоров і Федорова проти Росії» (Fedorov and Fedorova v. Russia). Суд перш за все зазначає, що саме по собі обмеження в цій справі було значно довшим, ніж у двох вищезазначених справах, і лише її тривалість могла бути достатньою, щоб дійти висновку, що застосування такого заходу було непропорційним. Крім того, тривале втручання здійснювалось в контексті обвинувачення у досить малозначному злочині».
До ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд застосовано 9 грудня 1999 року та він продовжує діяти на момент розгляду справи, тобто дія запобіжного заходу триває понад 20 років.
З наведеного вбачається, що тривале та подальше застосування до ОСОБА_4 створюватиме умови для подальшого порушення його прав, як людини та громадянина України, що також свідчить про необхідність скасування запобіжного заходу.
Частиною 1 статті 165 КПК України (1960 року) визначено, що запобіжні заходи у вигляді застави, взяття під варту застосовуються лише за вмотивованою постановою судді чи ухвалою суду. Інші запобіжні заходи застосовуються за постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду. Обов`язки, передбачені статтею 149-1 цього Кодексу та покладені на особу суддею, судом, можуть бути змінені чи скасовані лише постановою судді або ухвалою суду.
Відповідно до частини 2 статті 165 КПК України (1960 року) заміна одного запобіжного заходу іншим або його скасування, зміна або скасування обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу та покладених на особу, здійснюється органом дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом з додержанням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд підлягає задоволенню.
Керуючись ст.201, пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.148, 165 КПК України (1960 року),-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування міри запобіжного заходу, - задовольнити.

Скасувати міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ананьїв Ананьївського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , виданий 3 серпня 2008 року органом №5123 (Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , застосовану до нього ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 9 грудня 1999 року в рамках кримінальної справи №11990196.
Копію ухвали направити ОСОБА_4 , прокурору та до СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області.
Матеріали кримінальної справи №119900196 в одному томі на 476 аркушах повернути до СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області.
Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
У відповідності до положень ч.5 ст.532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення

Слідчий суддя ОСОБА_1