Дата документу 20.05.2020 Справа № 328/2577/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/857/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/2577/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмак Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_10 02 серпня 2018 року приблизно о 20 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «Fiat Regata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Енергодар-Василівка-Бердянськ на території с.Покровського Токмацького району Запорізької області з боку м.Токмака в напрямку м.Запоріжжя, зі швидкістю понад 59,2 км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті. В цей же час, проїзну частину автодороги Енергодар-Василівка-Бердянськ у вказаному вище населеному пункті, з права наліво по ходу руху автомобіля «Fiat Regata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинала пішохід ОСОБА_11 , яка котила справа від себе велосипед «Україна». Під час руху, в районі зупинки громадського транспорту «с.Покровське», водій ОСОБА_10 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , яка вийшла на проїзну частину та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на неї, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України згідно з висновками судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-521 від 15.08.2018 року з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, загинула на місці події. Згідно з висновком судової медичної експертизи №227 від 23.08.2018 року, смерть ОСОБА_11 настала від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок з забоєм речовини головного мозку, численними переломами ребер, пошкодженням легенів, перелому лівої лопатки, забою серця, пошкодженням селезінки, переломом кісток лівої гомілки, які ускладнилися лівобічним гемо-пневмотораксом, та травматичним шоком. Усі виявлені у потерпілої тілесні пошкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП та знаходяться у прямому наслідковому зв`язку зі смертю, що настала. Враховуючи місце розташування тілесних пошкоджень їх характер, обставини справи, можливо висловитися що всі пошкодження утворилися у наслідок ДТП, під час якої сталося зіткнення транспортного засобу з пішоходом.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати, скасування арешту, накладеного на майно, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги мотивував тим, що суд не обґрунтував свій висновок про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, не врахував досудову доповідь органу пробації, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а лише послався на думку потерпілого щодо необхідності призначення суворої міри покарання. Суд не роз`яснив йому право на кваліфіковану правову допомогу, яка надається безоплатно за рахунок держави, у зв`язку з чим він не зміг реалізувати своє право на захист в суді. В матеріалах кримінального провадження відсутній протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , а в судовому засіданні не було допитано жодного свідка, які були безпосередніми очевидцями порушень ПДР України з боку пішохода, її дії судом також оцінені не були. Також суд першої інстанції жодним чином не оцінив його показання з приводу того, що перед ним їхав вантажний автомобіль, у нього була обмежена видимість, він застосував екстрене гальмування, але ДТП сталося неумисно, до того ж, після ДТП він залишився на місці події та викликав швидку допомогу. Крім того, суд належним чином не оцінив та не врахував його негативне ставлення до наслідків злочину, необережну форму вини, беззаперечне визнання вини у повному обсязі, щире каяття, співпрацю на досудовому слідстві, часткове відшкодування моральної шкоди, наявність цивільного шлюбу, перебування у нього на утриманні двох дітей, позитивну характеристику, повне і беззаперечне визнання цивільного позову, а тому прийшов до помилкового висновку про недостатність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; потерпілого та його представника, які заперечили проти апеляційної скарги та наполягали на залишенні вироку суду без змін, заперечуючи проти застосування до обвинуваченого ст.75 КК; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вимагав на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі обставини та дані про його особу дають можливість застосування до нього положень ст.75 КК.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими доводами і вимогами обвинуваченого виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному провадженні не встановлено обставин, які би свідчили про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Адже обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, грубе порушення ним правил дорожнього руху потягло за собою незворотні наслідки у виді смерті людини. Потерпілий у справі як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду категорично заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Крім того, при прийнятті рішення судова колегія також зважає на те, що попередня ухвала Запорізького апеляційного суду від 08.05.2019 року, якою обвинуваченого ОСОБА_10 було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, 26.02.2020 року була скасована ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного суду.

Скасовуючи зазначену ухвалу апеляційного суду касаційний суд зазначив, що якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення та за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання та можуть вплинути на його призначення, звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Оскільки за наслідками нового апеляційного розгляду обсяг висунутого ОСОБА_10 обвинувачення не зменшено, а колегія суддів не встановила інших обставин, які могли би вплинути на питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наведені приписи процесуального закону судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив необережний злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував потерпілому моральну шкоду. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було. Також обвинувачений висловив щирий жаль з приводу вчиненого, попросив вибачення у потерпілого. З часу скоєної ДТП сплатив потерпілому більш ніж 100 000 грн. на відшкодування завданої ним матеріальної і моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів враховує і посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , який й після ухвалення вироку продовжував виплачувати потерпілому завдану шкоду, будь-яких нових кримінальних правопорушень не вчинив.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК, та призначити основне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Таке покарання, на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 і попередження нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не роз`яснив йому право на кваліфіковану правову допомогу, яка надається безоплатно за рахунок держави, у зв`язку з чим він не зміг реалізувати своє право на захист, колегія суддів ставиться критично. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 отримав пам`ятку про його права та обов`язки, в якій зазначено про його право мати захисника, в тому числі і право на отримання правової допомоги за рахунок держави (т.1 а.п.29).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не допитав у судовому засіданні жодного свідка, не оцінив його показання про те, що перед ним їхав вантажний автомобіль, у нього була обмежена видимість та ін., колегія суддів виходить з того, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений повністю та беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорював фактичні обставини провадження і клопотань про допит свідків чи дослідження додаткових доказів не заявляв.
Та обставина, що суд не оцінив у вироку дії пішохода ОСОБА_13 , на що посилався в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, на законність прийнятого судом рішення не вплинуло. Крім того, відповідно до ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_10 в цій справі в частині призначеного виду і строку основного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України основне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4