ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/385/20 Справа № 932/2384/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська,
-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_6
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8

встановила:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що існують беззаперечні дані про наявність у матеріалах досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не призведе до здійснення підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому, підозрюваний, розуміючи резонанс даної справи, а також, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Також, суд не надав оцінку ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування.
Крім того, підозрюваний може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення.
Прокурор зазначає, що тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
У запереченнях захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, з 22.00 години до 06.00 години.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 00 годин 01 хвилин 23 квітня 2020 року.
Відповідно до ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що прокурор надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Також суд зазначає, що прокурором доведена наявність ризиків, зазначених у клопотанні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, всі знаряддя злочину до цього часу не виявлені.
При цьому, суд зазначив, що кваліфікація дій ОСОБА_7 викликає сумнів та це питання необхідно більш детально з`ясувати, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Крім того, суд врахував, що підозрюваний має постійне місце мешкання та раніше не судимий та прокурор не довів необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали та, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону не були дотриманні судом першої інстанції, внаслідок чого слідчий суддя ухвалив рішення, яке має суттєві суперечності, а тому не може бути визнано обґрунтованим у розумінні вимог ст. 370 КПК України.

Так, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами. Суд послався на докази, а саме на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили факт грубого порушення громадського порядку групою осіб за участю підозрюваного із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Слідчий суддя також в ухвалі зазначив, що прокурор у судовому засіданні довів зазначені у клопотанні ризики, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 підозрівається у причетності до вчинення тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, всі знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені та при цьому слідчий суддя зазначив, що кваліфікація дій підозрюваного дійсно викликає сумніви, що суперечить наведеному висновку судді щодо наявності обґрунтованої підозри, а тому ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК та не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого, прийшов до помилкового висновку про необхідність відмови у його задоволенні через недоведеність прокурором необхідності застосування щодо підозрюваного саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у повній мірі не було враховано всіх обставин, як того вимагає ст. 178 КПК України, а саме, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Колегія суддів при ухваленні свого рішення за клопотанням слідчого щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Під час розгляду клопотання слідчого, колегія суддів встановила, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики переховування підозрюваного від правосуддя, які вимірюються суворістю можливого покарання, вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи можливість незаконного впливу на учасників у кримінальному провадженні наявні.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
На підставі наведеного колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, оскільки у суді всебічно та у повному обсязі доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність обґрунтованості висунутої ОСОБА_7 підозри не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Для ухвалення рішення про арешт особи на підставі обґрунтованої підозри, згідно з п. 1 (с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на момент взяття особи під варту або під час її затримання необов`язково мати достатні докази винності цієї особи. Так само не є обов`язковим, щоб затриманій особі було в подальшому висунуто обвинувачення або щоб справа проти особи була надіслана до суду. Проте вимога щодо підозри повинна мати обґрунтовані підстави, що становить суттєву частину механізму захисту від свавільного арешту або затримання.
Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин «Cebotari v. Moldova», п. 48. Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року.
У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Колегія суддів вважає, що матеріалами провадження підтверджено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити, зважаючи, в тому числі, і на тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.296 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, і, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення, а також, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи зазначену практику ЄСПЛ, колегія суддів не може не звернути уваги на надмірну зухвалість дій підозрюваних осіб, зокрема і ОСОБА_7 , що викликало значний резонанс у м. Дніпрі.
Відповідно до показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є працівниками поліції, події відбувалися на проїжджій частині дороги, на перехресті вулиці Титова та проспекту Олександра Поля в м. Дніпрі, де було значне скупчення людей та транспорту, та у передбаченому законом порядку, їм було неможливо застосувати вогнепальну зброю, від чого могли постраждати невинні громадяни.
Однак, це не зупиняло підозрюваних, які не зважаючи на наявність людей навколо, зокрема і дітей, продовжували застосовувати зброю, не зважаючи на законні вимоги поліцейських зупинити противоправні дії у місці скупчення громадян міста Дніпра.
Крім того, матеріали провадження містять заяву свідка ОСОБА_12 , згідно якої він, побоюючись за своє та життя своїх рідних, дружини та малолітньої дитини, просив обрати щодо підозрюваних осіб запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_12 зазначав, що особи, які були затримані використовували зброю, а тому, можуть чинити на нього вплив з метою зміни показів.
Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Також, колегія суддів вважає за потрібне зазначити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 щодо якого було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, відповідно до якого, одним з покладених на нього обов`язків, є прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою.

ОСОБА_7 зазначений обов`язок належним чином не виконувався, оскільки кожен раз, як Дніпровським апеляційним судом призначалася справа до розгляду, ОСОБА_7 звертався до різних медичних закладів, що свідчить про перешкоджання кримінальному провадженню та наявні конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

Так, відповідно до довідок, наданих адміністрацією КНП "МКЛ №21 ім. проф. Є.Г. Попкової" ДМР, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 11.03.2020 року з діагнозом: Грип, середнього ступеню важкості. Курс лікування до 7 днів. Виписаний з лікарні 19.03.2020 року.

ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що він був виписаний не 19.03.2020 року, а 18.03.2020 року та йому було достеменно відомо про дату та час слухання справи, але ОСОБА_7 , нехтуючи покладеним на нього судом обов`язком прибувати до суду за першою вимогою, у судове засідання не з`явився та розгляд справи було перенесено на 25 березня 2020 року.

Згідно довідки, наданої адміністрацією КНП "МКЛ №16" ДМР від 25.03.2020 року, ОСОБА_7 саме з 25.03. 2020 року перебував на амбулаторному лікуванні , що не може свідчити про поважність причин порушення підозрюваним обраної йому міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України колегія суддів, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшла висновку, що в даному випадку обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу, а також, спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Наразі відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і їх застосування зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, пов`язаним із перебуванням його на волі.
Врахувавши встановлені підстави, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів не визначає розмір застави в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.
Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду також не надані.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням, згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 00 годин 01 хвилин 23 квітня 2020 року.

Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4