Справа № 128/2215/19
Провадження №11-кп/801/1425/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року,
якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 28.04.2015 року вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке йому належить,
про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява адвоката ОСОБА_8 , подана в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 відповідно до ст. 81 КК України. Заява обґрунтована тим, що 28.04.2015 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і на підставі санкції даної статті призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке йому належить.
В Державну установу «Стрижавська виправна колонія № 81» засуджений прибув 03.08.2015 року. За 4 роки відбування покарання засуджений ОСОБА_7 має 7 заохочень, 2 з них за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Не має відкритих дисциплінарних стягнень, працевлаштований, до поставлених завдань ставиться добре, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок, виконує роботи по благоустрою установи, дотримується вимог пожежної безпеки. Приймає участь у програмах диференційного виховного впливу на засуджених. Постійно спілкується з мамою та цивільною дружиною. Вину в скоєному злочині визнав повністю. Заборгованостей за виконавчими листами ОСОБА_7 не має. Повністю готовий до життя на свободі
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нову ухвалу, якою задоволити заяву адвоката ОСОБА_8 , поданої в його інтересах та застосувати до нього ст.82 КК України, а саме замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.
Апеляційна скарга ОСОБА_7 мотивована тим, що він став на шлях виправлення, але в установі його офіційно працевлаштовувати не хочуть, власної заяви згідно ст. 101 КВК України він надавав, а тому просить не відмовити в задоволенні його клопотанні.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу районного суду без змін як законну та обґрунтовану. Додав, що вимоги викладені засудженим в апеляційній скарзі, щодо заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що не позбавляє права ОСОБА_7 звернутись з даною заявою до суду.
Належним чином повідомленні про дату, час і місце апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 та представник спостережної комісії при Вінницькій РДА для участі в розгляді апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 в судове засідання не прибули, про поважність причини свого неприбуття суду не повідомили.
Прокурор ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 не заперечували проти апеляційного розгляду у їх відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування до останньому умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного йому покарання відповідно до ст.81 КК України, суд першої інстанції враховував те, що ОСОБА_7 є особою, яка станом на 27 серпня 2019 року відбула більше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення, районний суд враховував, що останній раніше неодноразово судимий за умисні корисні тяжкі злочини, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, вину у вчиненні якого визнав в повному обсязі. Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як установлено судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання працевлаштований на підприємстві установи не був за власним бажанням. Наявність семи заохочень за весь час відбування покарання, останнє з яких за 16 квітня 2018 року, не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час всього відбуття покарання. Лише 05 серпня 2019 комісією установи було відмовлено засудженому ОСОБА_7 в застосуванні ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.
В судовому засіданні в суді першої інстанції представник Державної установи «Стрижавська ВК (№81)» пояснив, що за період з моменту розгляду комісією установи питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 до даного часу ніяких позитивних змін не відбулося.
Тому, районний суд враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, прийшов до висновку, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 немає, оскільки засуджений хоч і відбув більше 2/3 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, а тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви за відсутності підстав для застосуванням до засудженого ОСОБА_7 умов ст. 81 КК України.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.
Таким чином, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення, суд враховує, що останній раніше неодноразово судимий за умисні корисні тяжкі злочини, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, вину у вчиненні якого визнав в повному обсязі.
Також суд враховує, що головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як установлено судом засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання працевлаштований на підприємстві установи не був за власним бажанням.
Наявність семи заохочень за весь час відбування покарання, останнє з яких ще за 16 квітня 2018 року, не свідчить про сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_7 під час всього відбуття покарання.
Лише 05 серпня 2019 комісією установи було відмовлено засудженому ОСОБА_7 в застосуванні ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.
Встановлено, що застосуванню ст.82 КК України (заміні невідбутої частини покарання більш м`яким) за формальними ознаками ОСОБА_7 підлягав по відбуттю 1/2 частини строку покарання з 22 травня 2018 року (протоколом комісії № 15 від 24 травня 2018 року з`ясовано, що засуджений став на шлях виправлення і вирішено клопотати перед Вінницьким районним судом Вінницької області про застосування ст. 82 КК України, проте засуджений вчинив порушення встановленого порядку відбування покарань (неправомірна поведінка до медичного працівника, у зв`язку з чим постановою від 19 червня 2018 року засудженому ОСОБА_7 оголошено сувору догану), тому матеріали було повернуто до установи).
З пояснень в судовому засіданні представника Державної установи «Стрижавська ВК (№81)» за період з моменту розгляду комісією установи питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 до даного часу ніяких позитивних змін не відбулося.
Враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, суд першої інстанції вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 немає, оскільки засуджений хоч і відбув більше 2/3 строку покарання, однак не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, а тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви, за відсутності підстав для застосуванням до засудженого ОСОБА_7 умов ст. 81 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. Колегія суддів переконана, що в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення. Разом з тим, суд враховує те, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, і уже був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, проте, належних висновків не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин.
На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , на що також було наголошено прокурором, в частині застосування до засудженого умов ст.82 КК України, про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, оскільки при зверненні із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 мотивував та керувався лише умовами ст.81 КК України, також в ході розгляду вказаної заяви ні засуджений, ні його адвокат не зверталися до районного суду із клопотанням про застосування до нього ст.82 КК України, що не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 , про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст.81 КК України, не позбавляє останнього звернутися із заявою до суду про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким за умовами ст.82 КК України.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:/підпис/

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом.
Суддя: ОСОБА_2