Справа № 755/5341/20
1-кс/755/2690/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002491 від 07 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовано тим, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002491 від 07 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Як зазначає слідчий, в ході досудового розслідування встановлено, що 07.04.2020 року близько 02 год. 02 хв за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, умисно, шляхом підпалу пошкодила транспортний засіб «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , чим спричинила майнову шкоду ОСОБА_4

03.06.2020 року в період часу з 02 год. 10 хв. до 08 год. 40 хв за адресою: АДРЕСА_2 було проведено обшук квартири, в ході якого було виявлено та вилучено: предмет схожий на пістолет з написом на рамі «EKOL MAJOR» з магазином та одним набоєм марки «Р.А.К.» 9 мм.

Вилучені речі мають бути піддані арешту (тимчасовому позбавленню за ухвалою слідчого судді прав на відчуження, розпорядження, користування ними) з метою забезпечення їх збереження в якості речових доказів.

Клопотання погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 .

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в мотивувальній частині, зазначив, що тимчасово вилучене під час обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку слідчого, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має також обов`язково переконатись на підтвердження вчинення кримінального правопорушення в наявності доказів, які мають давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Враховуючи вказане, а також ту обставину, що слідчому судді не надано слідчим постанови про визнання предмету схожого на пістолет з написом на рамі «EKOL MAJOR» з магазином та одним набоєм марки «Р.А.К.» 9 мм речовими доказами, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки без відповідної постанови, майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети клопотання слідчого не містить.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на майно, у співрозмірності такого виду забезпечення завданням кримінального провадження слідчий суддя з наданих матеріалів клопотання не має можливості пересвідчитися.
Керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002491 від 07 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1