Справа № 991/4444/20
Провадження1-кс/991/4582/20
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно повідомлення про кримінальне правопорушення та ненадання витягу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно його повідомлення від 18.05.2020 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України суддею Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 .
В обґрунтування своєї скарги заявник вказав, що 18.05.2020 він направив до Харківського Територіального управління НАБУ повідомлення з додатками про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України, яке 20.05.2020 було отримано Харківським територіальним управлінням НАБУ, однак в порушення вимог ст. 214 КПК України відомості згідно його повідомлення до ЄРДР не внесені, а витяг йому не наданий, в зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просить визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ, що полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом встановленого законом строку відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України та зобов`язати посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення на підставі його повідомлення.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій зазначив, що вимоги скарги підтримує повністю та просив розглядати скаргу за його відсутності.
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав свої пояснення в яких зазначає, що за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_3 від 18.05.2020, в межах компетенції Головним підрозділом детективів НАБУ не встановлено достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки у ньому не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, підслідних детективам НАБУ. Листом від 25.05.2020 зазначене повідомлення ОСОБА_3 було скеровано для організації розгляду в межах повноважень до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення.
За таких обставин представник НАБУ вважає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного антикорупційного бюро України відсутня, у задоволенні скарги просив відмовити повністю та провести її розгляд за відсутності представника НАБУ, враховуючи письмові пояснення останнього.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність представника особи, дії якої оскаржуються, не є перешкодою для розгляду скарги, а тому слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд скарги за відсутності представника НАБ України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Частино 4 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Як вбачається із матеріалів скарги, 18.05.2020 ОСОБА_3 направив до Харківського Територіального управління НАБУ повідомлення, в якому зазначив про вчинення суддею Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України.
Вказане повідомлення було отримане Харківським Територіальним управлінням НАБУ 20.05.2020 та зареєстроване за вх. № П-8572.
Згідно вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
В своєму повідомленні ОСОБА_3 зазначив, що суддя Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , під час здійснення правосуддя у судовій справі № 520/4880/19, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних суспільних наслідків у вигляді порушення його прав на доступ до правосуддя, свідомо ігноруючи приписи чинного законодавства, допустила до участі у справі особу, якій заборонено представляти інтереси у суді відповідача, чим вчинила дії, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України.
Враховуючи, що відомості за вказаним повідомленням ОСОБА_3 від 18.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 р. № 69 слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. А також ч.1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони при досудовому розслідуванні.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналізуючи норми ст.ст. 214, 303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.
На думку заявника у діях судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 наявний склад кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України, оскільки вона під час здійснення правосуддя у судовій справі № 520/4880/19, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних суспільних наслідків у вигляді порушення прав позивача на доступ до правосуддя, свідомо ігноруючи приписи чинного законодавства, допустила до участі у справі особу, якій заборонено представляти інтереси відповідача у суді.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Таким чином, суддя виступає, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.
При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.
Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
Так при вирішенні скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013 р., де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.
Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007 р., встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не погоджуються з рішеннями судді у справі № 520/4880/19 щодо допуску до участі у справі особи, якій на думку заявника заборонено представляти інтереси відповідача, в зв`язку з чим просить порушити кримінальне провадження відносно судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , не зазначає у своєму повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно робить висновки про порушення його прав на доступ до правосуддя, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, про які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі.
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Заявник у скарзі посилаються на ч. 4 ст. 214 КПК України як на підставу для обов`язкового внесення до ЄРДР будь-яких відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, але у цій частині передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Натомість, повідомлення ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочини за ст. ст. 364, 368, 369-2 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятим судом рішеням, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, підстави для визнання незаконною бездіяльності посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ, що полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення та зобов`язання посадових осіб Харківського Територіального управління НАБУ внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за повідомленням ОСОБА_3 від 18.05.2020 відсутні.
Керуючись статтями 7, 9, 303, 304, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Харківського Територіального управління Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, згідно його повідомлення від 18.05.2020, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1