КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3.,

суддів - ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

секретаря - ОСОБА_6.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7.,

адвоката, який діє

в інтересах власника майна - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_8., на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

02 грудня 2019 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9., погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,а саме: земельну ділянку із кадастровим номером :01:026:0140 площею 0,0265 га та земельну ділянку із кадастровим номером :01:026:0141 площею 0,0293 га, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, та належать на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном будь-яким особам.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вищевказані земельні ділянки з забороною користуватися та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного майна. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність достатніх підстав вважати, що нерухоме майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, і такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою збереження речових доказів, оскільки органом досудового розслідування доведено наявність обставин, передбачених ч.4 ст.170 КПК України.

На вказану ухвалу адвокат, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_8., подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки арештоване майно не має жодного доказового значення для досудового розслідування, як вбачається з матеріалів клопотання, предметом вчинення протиправних дій є об'єкт нерухомого майна у вигляді приміщення, в той же час арешт накладено на земельні ділянки, які знаходяться за іншою адресою. При цьому жодного питання щодо порушення права власності на земельні ділянки слідчим не зазначено та належним чином не обґрунтовано правомірність накладення арешту.

Звертає увагу, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2019 року на дані земельні ділянки вже накладався арешт, який в подальшому скасований ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року. Вважає, що суд при повторному накладенні арешту на майно лише сприяв триваючій бездіяльності органу досудового розслідування, яким в період дії ухвали від 18 квітня 2019 року не здійснено жодних дій щодо фіксування доказів у кримінальному провадженні шляхом проведення огляду земельної ділянки. Таким чином, суд не виконав вимоги ч.2 ст.2 КПК України та безпідставно обмежив право власності ОСОБА_1., який придбав земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2019 року. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 03 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги;

- адвоката, який просив задовольнити апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудового розслідування у кримінальному провадженні №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час опрацювання інформації висвітленої в засобах масової інформації зокрема на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», в подальшому встановлено, що сесією Ірпінської міської ради Київської області від 16.10.2018 року прийнято рішення про списання з балансу та знесення нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, в м. Ірпені, що перебуває на балансі ТУ ДСАУ в Київській області, а отже є державною власністю. Дії посадових осіб Ірпінської міської ради призвели до заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

Рішенням Ірпінської міської ради від 16.10.2018 №4284-58-VII «Про надання дозволу на списання нежитлового приміщення» ліквідаційній комісії Ірпінського КЖЕП «Ірпінь» надано дозвіл на списання з балансу та знесення нежитлового приміщення за вказаною адресою. Водночас, згідно інформації територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 11.01.2019 № Інф/Г1-19-1/19 нежитлове приміщення обліковується на балансі ТУ ДСАУ в Київській області.

З поданого клопотання вбачається, що нежитлове приміщення, що знаходилось за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на балансі територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, і розміщено на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:026:0139).

Постановою слідчого від 16.04.2019 року земельну ділянку із кадастровим номером :01:026:0139, що належала ОСОБА_2., визнано речовим доказом.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2019 року накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:026:0139), шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вищевказаними земельними ділянками.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року арешт, накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 квітня 2019 року, скасовано.

В подальшому органом досудового розслідування в ході проведення огляду веб-ресурсу за посиланням https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta (Публічна кадастрова карта України), встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0139 площею 0,0558 га, що знаходиться за адресою: поділена, в результаті поділу утворилося дві земельних ділянки з кадастровими номерами: :01:026:0140 площею 0,0265 га та :01:026:0141 площею 0,0293 га.

Вказане підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, згідно даних якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0139 перебуває в процесі поділу на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомого майна.

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 191078898) земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0140 площею 0,0265 га внесена до реєстру 21.11.2019 року та зареєстрована за ОСОБА_2., який на підставі договору купівлі-продажу №5480 від 25.11.2019 року відчужив її на користь ОСОБА_1.

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 191079196) земельна ділянка з кадастровим номером :01:026:0141 площею 0,0293 га внесена до реєстру 21.11.2019 року та зареєстрована за ОСОБА_2. який на підставі договору купівлі-продажу №5483 від 25.11.2019 року відчужив її на користь ОСОБА_1.

Постановою слідчого від 02.12.2019 року земельні ділянки із кадастровим номером :01:026:0140 та кадастровим номером :01:026:0141 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №000042.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року накладено арешт на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0140 площею 0,0265 га та земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0141 площею 0,0293 га,що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Разом з цим, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на земельні ділянки.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що під час задоволення клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя взагалі не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається слідчий у своєму клопотанні.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що зазначені вище договори купівлі-продажуземельних ділянок визнані судом недійсними.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що власник земельних ділянок ОСОБА_1. має відношення до кримінального правопорушення, що розслідується. Даних про оголошення будь-яким особам про підозру в рамках даного кримінального провадження або незаконності набуття ОСОБА_1. у власність арештованого майна матеріали клопотання не містять.

Крім того, жодних об'єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0140 площею 0,0265 га та земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0141 площею 0,0293 га, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9. про арешт майна в рамках кримінального провадження №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах власника майна ОСОБА_1 - ОСОБА_8., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9., погодженого прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №000042 від 17.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,а саме: земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0140 площею 0,0265 га та земельної ділянки із кадастровим номером :01:026:0141 площею 0,0293 га, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_2/ АДРЕСА_1, та належать на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном будь-яким особам.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5