Ухвала

Іменем України
13 березня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-4555 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду, в якій вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, просить її скасувати. Зазначає, що в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000078 від 17 квітня 2018 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому не обирався, а тому рішення судів про його продовження є незаконним.

Мотиви суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 2б-рп/2009).

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

З касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 оскаржує ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року, якою ухвалу суду першої інстанції про продовження йому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було залишено без змін.

В оскаржуваній ухвалі не з`ясовувались питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого тощо, які мають з`ясовуватись під час розгляду кримінального провадження по суті.

Провадження, внесене до ЄРДР за № 0000078 від 17 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції, ухвала щодо запобіжного заходу не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Крім цього, заслуговує на увагу те, що ухвалами Верховного Суду від 20 січня 2020 року та 12 березня 2020 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року та від 24 січня 2020 року (провадження 11-кп/813/626/20), якими також ухвали суду першої інстанції про продовження йому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було залишено без змін.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до ч.2 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3