ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/172/20 Справа № 201/9316/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 1, 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 1, 2 ст. 187 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років;
- за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покаранняу вигляді семи років шости місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання з призначеним цим вироком покаранням, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2016 року, та остаточно визначено покарання у вигляді вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання з призначеним цим вироком покаранням, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2017 року, та остаточно визначено покарання у вигляді сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Стягнуто з обвинувачених витрати на проведення експертизи.
Не погоджуючись з призначеним судом першої інстанції покаранням, захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року в частині призначення покарання, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України просить зарахувати в строк відбуття покарання період часу ув`язнення з 04.05.2016 року по день постановлення ухвали апеляційного суду з розрахунку відповідності одному дню попереднього ув`язнення двох днів позбавлення волі.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги, зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, свою провину у скоєному визнав, розкаявся та сприяв розкриттю злочину. Тому вважає, що є підстави для застосування до обвинуваченого ст 69 КК України.
Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , також подала апеляційну скаргу на вказаний вирок, у якій просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року в частині призначення покарання, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України просить зарахувати в строк відбуття покарання період часу ув`язнення з 04.05.2016 року по день постановлення ухвали апеляційного суду з розрахунку відповідності одному дню попереднього ув`язнення двох днів позбавлення волі.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який має вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, родину, матір, стан здоров`я обвинуваченого, який дуже погіршився в СІЗО. Зазначила також, що обвинувачений свою провину у скоєному визнав, розкаявся та сприяв розкриттю злочину. Тому вважає, що є підстави для застосування до обвинуваченого ст 69 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, кожен з яких є тяжким, а більшість посягають на додатковий об`єкт здоров`я та життя громадян, обставини вчинення злочинів, які вирізняються зухвалістю та застосуванням зброї, його активну роль у вчинені злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також його щире каяття та не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ст 69 КК України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Колегія суддів не приймає доводи захисника ОСОБА_9 щодо наявності підстав для застосування ст 69 КК України, враховуючи вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, родина, матір, оскільки ці обставини існували і на момент вчинення ОСОБА_7 всіх злочинів та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Також колегія суддів не приймає доводи захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який дуже погіршився в СІЗО, оскільки в матеріалах кримінального провадження немає інформації про те, що він за станом здоров`я не може утримуватись в місцях позбавлення волі.
Колегія суддів також погоджуєтся з висновком суду першої інстанції і щодо ОСОБА_8 , оскільки при призначенні йому покарання було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, кожен з яких є тяжким та посягають на додатковий об`єкт здоров`я та життя громадян, обставини вчинення злочинів, які вирізняються зухвалістю та застосуванням зброї, його активна роль у вчинені злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, також його щире каяття та відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ст 69 КК України, а тому не приймає доводи захисника ОСОБА_11 .
Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції зарахував в строк відбуття призначеного покарання перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою з 04.05.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг захисників у цій частині, оскільки день набрання вироком законної сили, якщо він не скасований, є днем постановлення ухвали апеляційного суду.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень.
Доведеність вини обвинувачених та правильність кваліфікації скоєного в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, оскільки судом першої інстанції призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 1, 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 1, 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які утримуються під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4