Справа №345/1227/20
Провадження № 1-кп/345/237/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не працюючого, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в житло.

З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

ввечері 10.01.2020 ОСОБА_4 перебував у себе вдома по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Тоді у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, що знаходилося в приміщенні будинку, який розміщений за адресою: АДРЕСА_3 , в якому на даний час ніхто не проживає та який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , та, шляхом відважування віконної рами веранди, таємно проник всередину вказаного будинку, звідки таємно викрав бензокосу марки «RiberProfi Z500 M», вартістю 1 317 грн. (тисячу триста сімнадцять гривень), алюмінієву каструлю, ємністю 10 літрів, вартістю 183 грн. (сто вісімдесят три гривні) та столярний інструмент, а саме два рубанки, вартістю 87 грн. (вісімдесят сім гривень) кожен на загальну суму 174 грн. (сто сімдесят чотири гривні). З вказаним майном ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Тим самим ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 1 674 грн. ( одну тисячу шістсот сімдесят чотири гривні).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ввечері 24.02.2020 ОСОБА_4 перебував у себе вдома по місцю проживання за адресою АДРЕСА_2 . Тоді у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, що знаходилося в приміщенні будинку, який розміщений за адресою АДРЕСА_3 , в якому на даний час ніхто не проживає та який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_4 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , та, шляхом відважування віконної рами веранди, таємно проник всередину вказаного будинку, звідки таємно викрав килим, розміром 200?400 см, з візерунками червоного кольору, вартістю 100 грн. (сто гривень), килим, розміром 200?400 см, бежевого кольору із тасьмою білого кольору, вартістю 100 грн. (сто гривень), килим, розміром 200?400 см, бежевого кольору із візерунком, без тасьми, вартістю 100 грн. (сто гривень), магнітофон марки «TechnikaDigital», вартістю 450 грн. (чотириста п`ятдесят гривень), електричний чайник марки «Severin» WK 9636, вартістю 250,33 грн. (двісті п`ятдесят гривень тридцять три копійки), 13 скляних (кришталевих) стаканів, вартістю 30 грн. (тридцять гривень) кожен, на загальну суму 390 грн. (триста дев`яносто гривень), чайний сервіз на шість персон, вартістю 300 грн. (триста гривень), кофейний сервіз на шість персон, вартістю 300 грн. (триста гривень, фарфорову статуетку «Козак із дівчиною», вартістю 350 грн. (триста п`ятдесят гривень), та фарфорову цукерну вазу у вигляді ракушки, вартістю 250 грн. (двісті п`ятдесят гривень). З вказаним майном ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Тим самим ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 2 590,33 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто гривень тридцять три копійки).

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, шкода йому відшкодована, просив суворо ОСОБА_4 не карати.

Прокурор у судовому засіданні просила суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 місяців арешту.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що його вина у вчиненні злочинів знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданих збитків, прохання потерпілого щодо визначення міри покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, немає, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно із ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше неодноразово судимий), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; з урахуванням тих обставин, що обвинувачений покаявся, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі із випробувальним терміном.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Так, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, а виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався, підстави для його визначення на даному етапі, відсутні.

На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, в зв`язку з закриттям кримінального провадження, арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.
На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку.
На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді на: газонокосарку (бензинову), зелено-жовтого кольору марки «Riber Profi Z500 M», яка була викрадена із будинку по АДРЕСА_3 ; два килими, один із яких із візерунками червоного кольору, інший, з тороками білого кольору; магнітофон марки « Technika Digital» чорно-сірого кольору, електричний чайник металевий із чорними вставками без найменування, 13 скляних фужерів, каструлю металеву із залишками фарби білого кольору та рубанок.
Речові докази слід взуття, який відкопійовано на відрізок чорної дактилоплівки та поміщено у спец пакет НПУ №7152199 знищити; два коври, один із яких із візерунками червоно кольору, інший із тасьмою білого кольору, магнітофон марки «Technika Digital» чорно-сірого кольору, електричний чайник металевий із чорними вставками без найменування, 13 скляних фужерів, каструлю металеву із залишками фарби білого кольору, рубанок, газонокосарку (бензинову), зелено-жовтого кольору марки «Riber Profi Z 500 M» - повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення: товарознавчої експертизи 942,06 грн.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий