Номер провадження: 11-кп/813/1183/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002996, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 31.10.2018 року, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, неодруженого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження №0002996, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 31.10.2018 року, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на 60 днів, тобто до 02.03.2020 року, включно.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , який обвинувачуються у вчинені одного злочину, спільно з ОСОБА_7 .

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено лише позбавленням волі на строк до десяти років, офіційно не працевлаштований, не одружений, є мешканцем іншої області та не має постійного місця проживання у м. Одесі, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час застосування запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати. На цей час у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та просить ухвалу суду скасувати.

Доводи обґрунтовує тим, що обвинувачений заперечує причетність до злочину, а вагомі докази відсутні. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вручалося, що підтверджується відсутністю підпису підозрюваного, його адвоката на підозрі та на аркушах роз`яснення прав, надання пам`ятки про права підозрюваного і вручення зміненої підозри ОСОБА_7 від 29.11.2018 року здійснено не було. Тривалий час провадження перебуває в суді, у зв`язку з чим обвинувачений перебуває під вартою протягом 1 року та 3-х місяців.

Вказує, що при продовженні запобіжного заходу прокурором не подано клопотання в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України, відповідно до якого необхідно обґрунтувати аргументи та доводи, що є обов`язковими згідно з ст. 176 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

З`ясувавши позицію прокурора, який не заперечував щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності сторони захисту, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги прокурора за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри.
Захисник ОСОБА_8 у свої апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.
З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо недопустимості зазначених захисником в апеляційній скарзі доказів, тому числі з урахуванням відсутності в прохальній частині апеляційної скарги тверджень про визнання таких доказів недопустимими.

ІІ. Щодо неправомірності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою за відсутністю клопотання прокурора.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилається на відсутність клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України, відповідно до якого необхідно обґрунтувати аргументи та доводи, що є обов`язковими згідно з статтею 176 КПК України.
Апеляційний суд вважає такі доводи захисника безпідставними з огляду на те, що вищевказані вимоги, стосуються вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, в тому числі щодо запобіжного заходу, застосованого обвинуваченому на стадії досудового розслідування.
Відповідно до положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що вищевказана ухвала постановлена під час судового розгляду, тобто стадія підготовчого судового засідання завершилась.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді відбувається на стадії судового розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тобто, на стадії судового розгляду, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про доцільність продовження строку дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу та вірно застосував положення кримінального процесуального закону, яким визначений такий порядок.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Разом з цим, проаналізувавши надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 пояснення прокурора, щодо причин тривалого розгляду справи в районному суді, яка розглядається ще з 2018 року, апеляційним судом встановлено, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, та вважає за необхідне звернути увагу районного суду на неухильне дотримання районним судом вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002996, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 31.10.2018 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4