Справа № 755/1785/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ "13" грудня 2019 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вигурівщина, Броварського району, Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останній раз 13.05.2003 року Оболонським районним судом м. Києва за ст. 15 ч. 3, ст. 289 ч. 2, ст. 289 ч. 3, ст. 357 КК України до позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільнений 25.06.2011 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 20.11.2017 року, приблизно о 06-00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає спільно із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є його батьком, де між ними виник конфлікт на ґрунті побутових питань, в ході якого у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклої особистої неприязності до батька, виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , наніс декілька ударів останньому, від яких ОСОБА_9 впав на підлогу.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не визнав, показав, що проживав з батьком, неприязних відносин між ними не було. 20.11.2017 року прийшов додому десь о 5 годині ранку, відкрив двері та побачив, що у квартирі багато води, батько в цей час лежав у кімнаті, він не спав, а лежав начебто впав. ОСОБА_8 підняв його та поклав на диван та побіг перекривати воду. Батько не розмовляв при цьому, стогнав чітких слів не говорив, подавав звуки «ААА». Він - ОСОБА_8 перекрив воду та почав вимочувати ганчіркою воду з підлоги. Потім приходили сусіди скаржились на затоплення. Батько вставав та підходив до нього, пропонував допомогу, ОСОБА_8 його відносив на ліжко декілька разів, крім цього потерпілий падав на підлогу. Він - ОСОБА_8 подзвонив сестрі повідомити, що прийшов додому, а там квартира затоплена та батько лежить. Зазначив, що сам викликав поліцію та швидку допомогу, тому, що батьку було погано, він нічого не міг сказати, була пошкоджена рука. Батьку удари не наносив, але під час слідчого експерименту був вимушений сказати зворотне тому, що слідчий умовляв повідомити, що він його штовхнув. Слідчий експеримент проводився за участі захисника. ОСОБА_8 пояснює такі дії тим, що був в емоційному стані у зв`язку із втратою батька.

Провівши судове слідство в повному обсязі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного:

З показань свідка ОСОБА_10 в суді, вбачається, що 20.11.2017 року в нічний час доби він знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_3 . В проміжок часу з 2 год до 3 год ночі прокинувся від криків, більш схожих на писк, звідки ці крики лунали він не знає. До цієї події, приблизно рік назад, обвинувачений звертався до нього з проханням доглядати за його літнім батьком ОСОБА_9 у зв`язку із похилим віком, залишав йому ключі.

Свідок ОСОБА_11 показав, що під час чергування отримали виклик про затоплення квартири. Прибувши разом з напарником ОСОБА_12 на місце, побачили зачинені двері квартири, ручка на дверях була зламана, однак зсередини лунав голос. Після опитування сусідів, стало відомо, що у вказаній квартирі проживає чоловік з сином, однак на той момент його не було вдома, а потерпілий знаходився в середині та спілкувався через зачинені двері, повідомляв, що його зачинив син. Через 20 хвилин прийшов обвинувачений ОСОБА_8 із вираженим запахом алкоголю, повідомив, що зачинив в квартирі батька тому, що той психічно хворий. Зайшовши до квартири, побачили дідуся на вигляд років 60 та повсюди була вода.

Свідок ОСОБА_13 показала, що обвинувачений ОСОБА_8 є її двоюрідним братом. В день події, їй зателефонувала рідна сестра обвинуваченого, та повідомила, що батько затопив квартиру. Приїхавши до квартири вранці, побачили, що потерпілий лежав на ліжку та стогнав, а обвинувачений в цей час витирав воду з підлоги. Викликали швидку допомогу, потерпілого забрали до реанімації, після чого лікарі повідомили, що він помер. Свідок допускає, що обвинувачений ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_14 показала, що обвинувачений ОСОБА_8 20 листопада о 4 годині ранку зателефонував їй та повідомив, що батько затопив квартиру. Прибувши в ранці до квартири батька, побачила його на ліжку, а обвинувачений в цей час прибирав воду з підлоги. Описуючи стан потерпілого, свідок вказала, що у нього була зламана рука та кров, на запитання, що сталось, обвинувачений повідомив, що батька не бив тільки штовхнув, а той впав. У потерпілого був склероз, тому на її думку він міг впасти та зламати кістки, тому викликали швидку допомогу, після чого його доставили до реанімації де він помер. Причина смерті їй не відома.

Під час судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Інші учасники судового провадження не заперечували проти відмови прокурора від допиту вказаних свідків. Відмова прокурора від допиту зазначених свідків була прийнята судом.

Крім наведених показань, судом досліджені письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження:

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.01.2018 року, який проводився за участі обвинуваченого ОСОБА_8 в присутності захисника та двох понятих, за адресою: АДРЕСА_1 , де обвинувачений вказав, що він повернувся за місцем свого проживання де мешкає спільно із своїм батьком ОСОБА_9 20.11.2017 року в нічний час доби відкривши вхідні двері власним ключем, побачив свого батька який знаходився в положенні лежачі на підлозі в житловій кімнаті та поклав його на ліжко. Після чого ОСОБА_8 пішов на кухню де прибирав воду так, як в квартирі були зірвані крани та на підлозі було багато води. Прибираючи воду до нього підійшов батько ОСОБА_9 який хотів допомогти на, що ОСОБА_8 відштовхнув потерпілого та останній впав на підлогу. Кількість нанесених поштовхів ОСОБА_8 вказати не може, приблизно 2-3. Також ОСОБА_8 зазначив, що коли зайшов до квартири батько лежав на підлозі, та на ньому не було тілесних ушкоджень. На кухні був перевернутий стілець. Стосовно скарг на самопочуття від ОСОБА_9 не пам`ятає. ОСОБА_8 повідомив, що до дому повернувся після вживання алкогольних напоїв, а саме випив приблизно 250 г горілки. Протокол підписаний обвинуваченим, захисником та понятими;

- рапорт начальника сектору ВП №1 Дніпровського УП від 20.11.2017 року згідно якого, 13 год 20 хв лікарі повідомили, що за адресою: АДРЕСА_1 гр ОСОБА_9 , 1938 р.н. побив син гр ОСОБА_8 , 1966 р.н. та гр ОСОБА_9 він отриманих тілесних ушкоджень помер. По гарячих слідах було викрито гр ОСОБА_8 та доставлено до Дніпровського УП;

- протокол огляду місця події (трупа) від 20.11.2017 року в реанімаційному відділенні ЛШМД за адресою: м. Київ, вул. Братиславська,3 в присутності двох понятих оглянуто труп ОСОБА_9 , 1938 р.н.;

- довідка Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №284 від 20.11.2017 року видана ОСОБА_9 ;

- лікарське свідоцтво про смерть №2765/2 від 21.11.2017 року, згідно якого хвороба, що призвела до смерті: травматичний шок, закрита травма грудної клітини та правої верхньої кінцівки, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, намір не визначений;

- висновок експерта №2765/2 згідно якого при проведенні СМЕ трупа та вивчення даних медичної документації, у ОСОБА_9 було виявлено, що комплекс ушкоджень в ділянці грудної клітки справа та кісток правої верхньої кінцівки виник не менше ніж за 4 години до настання смерті від дії тупого предмета та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Крововилив в лівий скроневий м`яз виник від дії тупого предмета, не менше ніж за 4 години до настання смерті та має ознаки легких тілесних ушкоджень. Множинні садна та синці в ділянці обличчя, верхніх кінцівок виникли від дії тупого предмета не менше ніж за 2-3 доби до настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита тупа травма грудної клітки та правої верхньої кінцівки, у вигляді: множинних переломів ребер справа, перелому правої ключиці та правої плечової кістки, перебіг яких ускладнився розвитком жирової емболії сильного ступеня, що призвело до легенево-серцевої недостатності;

- акт судово-медичного дослідження №244 в результаті судово-токсикологічного дослідження крові від трупа гр ОСОБА_9 , 1938 р.н., не знайдено: метиловий та етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери;

- акт судово-медичного дослідження № 2119 згідно якого проведено судово-медичне дослідження шматочків внутрішніх органів з трупу « ОСОБА_9 1938 р.н.»;

- протокол обшуку від 20.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 15-10 до 15-40 год за участю спеціаліста ОСОБА_22 , в присутності понятих, під час якого вилучено дві наволочки, спортивні штани та простиня зі слідами бурого кольору;

- ілюстративна таблиця до огляду місця події від 20.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 ;

- постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, а саме: 2 наволочки та спортивні штани з плямами бурого кольору;

- копія карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/0) від 20.11.2017 року за № 470 до ОСОБА_9 ;

- висновок експерта №563 згідно якого кров трупа гр ОСОБА_9 , 1938 р.н. відноситься до групи О з ізогемаглютиніноми анти-А та анти-В, тобто організму властивий антиген Н. На наданих на експертизу двох наволочках (об№№1-4) вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлено антиген Н, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого гр ОСОБА_9 ;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.11.2017 року згідно якого 20.11.2017 року о 15-30 год затримано ОСОБА_8 у присутності захисника.

Фактичні дані, що містяться у вказаних джерелах доказів узгоджуються з показаннями свідків у справі та іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та судового слідства.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Правова позиція Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 серпня 2019 року у справі № 750/3256/17 - умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку - коли нею є залякування потерпілого або інших осіб (ч. 2 ст. 121). Водночас, встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК.

Ставлення винного до смерті потерпілого (ч. 2 ст. 121) є необережним.

Кваліфікованими видами умисного тяжкого тілесного ушкодження ( ч. 2 ст. 121) є вчинення його: 1) способом, що має характер особливого мучення; 2) групою осіб; 3) з метою залякування потерпілого або інших осіб; 4) на замовлення або 5) спричинення ним смерті потерпілого.

Умисле тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Тобто специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування понять умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них, у зв`язку з чим у даному випадку слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. При цьому питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15. Зокрема, в разі якщо особа, цілеспрямовано завдаючи удару, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча й бажає заподіяти або свідомо припускає можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості ступеня тяжкості цієї шкоди - у таких випадках винувата особа має відповідати за фактично отриманий результат (заподіяну шкоду). Що стосується смерті потерпілого, то тут присутня лише необережна форма вини, оскільки хоча особа і не бажала цієї смерті і навіть свідомо не припускала такої можливості, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може бути і такий наслідок, як смерть потерпілого.

З обвинувального акту вбачається, що між обвинуваченим та його батьком (потерпілим) розпочався конфлікт, після чого, у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклої особистої неприязності до батька, виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому.

З показань свідків встановлено, що неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим не було, обвинувачений доглядав за батьком, також просив про це сусідів у його відсутність.

Як убачається з наявних у протоколах слідчих експериментів даних, ОСОБА_8 відштовхнув потерпілого та останній впав на підлогу. Кількість нанесених поштовхів ОСОБА_8 вказати не може, приблизно 2-3.

Відповідно до висновку експерта №2765/2, причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита тупа травма грудної клітки та правої верхньої кінцівки, у вигляді: множинних переломів ребер справа, перелому правої ключиці та правої плечової кістки, перебіг яких ускладнився розвитком жирової емболії сильного ступеня, що призвело до легенево-серцевої недостатності.

Стороною обвинувачення не надано доказів та не доведено в суді, що обвинувачений мав намір заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому суд вважає достатньо обґрунтованими доводи сторони захисту, що обвинувачений штовхаючи потерпілого та застосовуючи до нього насильство, хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити і такі наслідки, які фактично настали, тобто заподіяв смерть необережно.

Отже, в конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції цього кримінального закону.

Призначаючи вид та міру покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його майновий стан, стан здоров`я.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв злочин середньої тяжкості, проти особи, об`єктом посягання якого є життя людини, яке відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України, серед інших, визнано найвищою соціальною цінністю. Також має братися до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення, а також обставини, які передували скоєному. Тому, відповідно до положень наведених у ст. 50 КК України, а саме мети покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги зазначені в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі, у межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України та застосувати ст. 75 КК України звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , на думку суду, можливе без ізоляції його від суспільства.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 65-67, 72, 75-76 КК України, ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 роки позбавлення волі.
На підставі 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід засудженому у виді домашнього арешту залишити в без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 4222 грн. 20 к. - на користь держави.

Речовий доказ: 2 наволочки та спортивні штани з плямами бурого кольору - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: