Ухвала
Іменем України
27 січня 2020 року
м. Київ
справа № 761/45512/18
провадження № 51-394впс20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Київського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду надійшло подання Київського апеляційного суду про направлення вищевказаних матеріалів провадження із Шевченківського районного суду м. Києва до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Подання мотивовано тим, що вказане кримінальне провадження направлено до Шевченківського районного суду м. Києва з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у м. Донецьку, тобто не в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, а тому згідно з вимогами ч. 1 ст. 32 КПК України це провадження має здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, який заперечував проти задоволення подання, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені у поданні, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
З огляду на положення ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Як убачається з матеріалів провадження, до Шевченківського районного

суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України. Судовий розгляд у цьому провадженні не розпочато.
Із зазначених вище кримінальних правопорушень більш тяжким є передбачене

ч. 1 ст. 258-3 КК України, санкція за вчинення якого визначає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Зі змісту положень закону України про кримінальну відповідальність убачається, що особа стає учасником терористичної організації з моменту її утворення (якщо вона належить до кола осіб, з яких первісно виникає організація) або ж відтоді, коли інші учасники дали згоду на прийняття її вже до існуючої організації. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення одного з діянь, передбачених диспозицією ч. 1

ст. 258-3 КК України.
З обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 видно, що останній обвинувачується у тому, що він в жовтні 2014 року, будучи призначеним лідерами терористичної організації «ДНР» керівником однієї з її структурних ланок головою так званої «Центральної виборчої комісії ДНР», а вже 16 травня 2014 року тими ж лідерами терористичної організації «ДНР» в ході так званої «3 сесії Верхової Ради ДНР» так званим «міністром праці та соціальної політики ДНР», в період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року умисно брав участь у терористичній організації «ДНР» та сприяв її діяльності.
Дії ОСОБА_6 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 1 ст. 258-3 КК України, тобто як участь у терористичній організації.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме участь у терористичній організації вважається закінченим із моменту дачі згоди особи на вступ до терористичної організації, а інше сприяння діяльності терористичної організації з моменту вчинення різноманітних дій по забезпеченню відповідних умов для її діяльності.
Натомість в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не зазначено конкретного місця, де ОСОБА_6 дав згоду на вступ (участь у ній) до терористичної організації.
Разом із цим, з матеріалів кримінального провадження убачається, що досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 здійснювалось і закінчено Головним слідчим управлінням СБ України, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, а тому обвинувальний акт було направлено до вказаного суду. Таким чином, підсудність розгляду даного кримінального провадження було визначено відповідно до вимог закону.
З огляду на викладене, колегія суддів касаційного суду не встановила обґрунтованих підстав для задоволення подання Київського апеляційного суду та направлення цього провадження із Шевченківського районного суду м. Києва до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а тому кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 слід повернути до Шевченківського районного суду м. Києва для його розгляду по суті.
Керуючись статтями 32, 34 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Подання Київського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3