490/1417/19 17.02.2020
н/п 1-кс/490/174/2020
Справа № 490/1417/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Центрального ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0005569 внесеного до ЄРДР 26.12.2017 підозрюваному:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новопетрівка, Снігурівського району, Миколаївської області, громадянину України, маючому середню освіту, непрацюючому, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_6
підозрюваний ОСОБА_4
в с т а н о в и в:
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться клопотання старшого слідчого СВ Центрального ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0005569, відомості про яке 26.12.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вислухавши думку прокурора, який доводи клопотання підтримав, пояснення підозрюваного та його захисника, які вважали клопотання прокурора необґрунтованим, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного.
З клопотання та наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що 22.10.2017 у вечірній час, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 перебували в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , куди їх запросив ОСОБА_9 . Знаходячись за вказаною адресою, потерпілий відволікся та залишив ОСОБА_4 та ОСОБА_8 без нагляду.
В цей час, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які побачили, що потерпілий відволікся, раптово виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю останнього, з квартири потерпілого незаконно взяли, тобто розпочали викрадати, наступне майно, а саме:
?телевізор «LG M1931D», вартістю 850 гр.;
?наточувальний станок марки «CRAFT TEC PXBG 202», вартістю 1200 грн.;
?мобільний телефон марки "Самсунг С 3222", вартістю 450 грн.
Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , утримуючи вказане майно, почали покидати жиле приміщення будинку потерпілого та через двері направлятися до коридору, ще не маючи реальної можливості розпорядитися викраденим майном.
В цей час, потерпілий ОСОБА_9 , почувши гуркіт в своєму помешканні та побачивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 покинули його помешкання, виявив зникнення належного йому майна. Тоді, ОСОБА_9 припускаючи, що саме ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 викрали належне йому майно, вирішив наздогнати останніх та повернути викрадене. У зв`язку з чим він направився до вхідних дверей свого будинку, які вели в коридор та далі на вулицю. Проте, одразу відчинити двері ОСОБА_9 не вдалося, оскільки ОСОБА_4 їх тримав ззовні, розуміючи, що потерпілий виявив їхні з ОСОБА_8 злочинні дії, оскільки почув, що потерпілий наближається до дверей та кричить. Таким чином, утримуючи вхідні двері за допомогою фізичної сили та блокуючи прохід потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_4 фактично застосував до нього насильство з метою утримання вже вилученого майна.
В цей час, ОСОБА_8 , скоординувавши свої дії з ОСОБА_4 , поки останній блокував потерпілого ОСОБА_9 , не даючи йому змоги вийти з будинку та повернути своє майно, утримуючи при собі викрадене, а саме телевізор «LG M1931D», вартістю 850 гр. та наточувальний станок марки «CRAFT TEC PXBG 202», вартістю 1200 грн., вибіг з коридору будинку потерпілого та з подвір`я і почав тікати з місця події з метою отримання реальної можливості розпорядитися викраденим майном.
Після чого, ОСОБА_4 відпустив вказані двері та розуміючи, що його дії з ОСОБА_8 є явними та відкритими для потерпілого, почав тікати утримуючи при собі мобільний телефон марки "Самсунг С 3222", вартістю 450 грн., вибігши за хвіртку подвір`я на вулицю слідом за ОСОБА_8 .
З метою повернення викраденого майна, ОСОБА_9 , вибігши з будинку та за хвіртку подвір`я на вулицю слідом за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , продовжив кричати їм вслід з вимогою на повернення належного йому майна та почав наздоганяти останніх. Останні не зважаючи на те, що були помічені потерпілим і не припиняючи своїх злочинних дій, спрямованих на відкрите викрадення чужого майна, та не реагуючи на вимогу потерпілого зупинитися, не зупинилися та продовжили тікати, утримуючи при цьому викрадене майно.
Проте потерпілий ОСОБА_9 продовжував переслідувати ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з метою повернення належного йому майна, у зв`язку з чим ОСОБА_8 , з метою утримання вже вилученого майна, перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_4 , дістав з кишені куртки гладкоствольний пневматичний напівавтоматичний газобалонний пістолет «KM-44DHN», № НОМЕР_1 , виробництва фірми «KWC» (KIEN WELL TOY INDUSTRIAL CO), Тайвань та здійснив у бік потерпілого, неменше двох прицільних пострілів, в результаті яких потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, згідно з висновком судово-медичного експерта №1706 від 01.11.2017 у вигляді саден в ділянці обличчя та шиї, які утворилися одночасно. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж двох дій тупим твердим предметом з обмежено контактуючою поверхнею, яким могли бути металеві кульки, випущені з якоїсь пневматичної зброї, з давністю утворення більше тижня до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , досягли своєї мети на утримання вже вилученого майна потерпілого ОСОБА_9 , зупинивши його активні дії, направлені на повернення майна, за допомогою насильницьких дій, що не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого.
В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з місця злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальний збиток на суму 2 500 грн.
За вказаних дій ОСОБА_4 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групи осіб, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, про що 13.11.2019 ОСОБА_10 повідомлено про підозру.
З метою запобігання спроби ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів доходить висновку про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, виходячи з наступного.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, зокрема, копія протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 ; копія протоколу впізнання по фотознімкам за участі потерпілого; копія протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; протокол впізнання по фотознімкам за участі свідка ОСОБА_11 ; копія протоколу огляду предмета, а саме телевізора «LG»; копія протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол впізнання особи за участі свідка ОСОБА_8 ; копія висновку судово медичної експерта №1706 від 01.11.2017, свідчать про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_12 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий, востаннє 11.08.2016 Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 4 місяці, неодружений, працює не офіційно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Разом із цим, прокурором під час судового засідання не доведено що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Слідчий суддя під час розгляду даного клопотання також враховує положення, викладені у рішенні ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії", відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19.10.1973 р.), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя має право постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведене наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 193, 194, 196 КПК України, -

Отже, керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392 КПК України,

п о с т а н о в и в :
Клопотання старшого слідчого СВ Центрального ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до строком до 10 квітня 2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
- носити електронний засіб контролю;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утриматись від спілкування з ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1