справа №176/190/19
провадження №1-в/176/13/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , представника адміністрації Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26) заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 20.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі 11 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 25.12.2010 року по 14.05.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 засуджений 20.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі 11 років.
Початок строку відбування покарання 25.12.2010 року, кінець строку відбування покарання згідно ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України є 06.08.2021 року.
Засуджений ОСОБА_5 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засміданні підтримав заяву з посиланням на підстави викладені в ній, в судовому засіданні підтвердив, що неодноразово заохочувався, має 9 заохочень та після того в квітні 2019 року був підданий дисциплінарному стягненню.
Захисник ОСОБА_6 підтримала позицію засудженого виходячи з його поведінки в період відбуття покарання, посилалася на застосовані по відношенню до останнього заохочення, крім того вважає, що неможливо враховувати стягнення застосоване до її підзахисного оскільки таке є погашеним, також зауважила, що остання судова практика за якою судами відмовляється у задоволенні умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання деморалізує поведінку засуджених, з посиланням на практику Європейського суду зазначає, що виконання робіт з благоустрою установи не являється обов`язком засуджених під час відбування покарання, а є їх безпосереднім вибором та правом, також посилається на те, що засуджений усвідомлює, що у разі його звільнення умовно-достроково на невідбутий строк який на сьогодні складає 1 рік 5 місяців, цей строк в подальшому може бути долучений до покарання, у разі вчинення ним нового злочину в цей термін, крім того посилається на те, що виключення із списку осіб до яких застосовується заохочення не є належною підставою вважати, що засуджений немає заохочення, вважає, що на сьогодні засуджений має 10 заохочень.
Представник адміністрації установи виконання покарань в судовому засіданні підтвердив, що засуджений під час відбування покарання мав неодноразові заохочення та в подальшому в квітні 2019 року був підданий дисциплінарному стягненню, після того засуджений ОСОБА_5 не включався до наказів щодо застосування до засуджених заохочень, вважає, що засуджений після накладення стягнення зробив для себе висновки і його поведінка вказує, що він виправився.
Прокурор в судовому засіданні заперечував на задоволенні клопотання, оскільки поведінка засудженого після накладених заохочень змінилася на негативну, за що був підданий дисциплінарному стягненню, більш того засуджений неодноразово відмовлявся від переведення до дільниці соціальної реабілітації, на адміністративних комісіях установи було відмовлено у переведенні засудженого до ДСР, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-достроковому звільненні, та ці рішення комісій, в установленому законом порядку, не були оскаржені.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши заяву та наведені в ній підстави, матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання чи клопотання.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання.

При цьому звернув увагу, що головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

Пленум Верховного Суду України також звернув увагу на те, що сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_5 знаходиться з 29.12.2010 року, з цього часу утримувався у Криворізькому СІ, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався.

З 04.07.2011 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання в Жовтоводській ВК № 26, засуджений має 9 заохочень та після того 1 суворе стягнення від 22.04.2019 року у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 5 діб за перешкоджання проведення адміністрацією установи обшуку. На виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою колонії.

Суд враховує, що протягом тривалого строку відбування покарання у засудженого відбувалися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу, а також те, що під час відбування покарання засуджений проходив навчання в державному професійно технічному навчальному закладі Жовтоводський навчальний центр № 26, що діє при ДУ Жовтоводська ВК № 26 та отримав професією Столяр будівельний. Тесляр. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зокрема в період прибуття до Жовтоводської ВК № 26, а саме з липня 2011 року по вересень 2015 року де мав лише пасивну поведінку та не мав жодного заохочення, в тому числі період попереднього ув`язнення в Криворізькому СІ, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Більш того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО з 29.12.2010 року по 04.07.2011 року мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_5 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 39, 43 т. 1 ч. 2).
Крім того як вбачається та підтверджується матеріалами особової справи, в минулому 2019 році поведінка засудженого ОСОБА_5 змінилася на негативну, що витікає із накладеного по відношенню до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО на 5 діб за перешкоджання у проведенні обшуку та при цьому як витікає, останній в цей час вживав алкоголь (арк. ос. спр. 76-82 т. 1 ч. 2).
З цього часу та по теперішній час тобто на протязі більш як півроку після накладення стягнення засуджений ОСОБА_5 жодним чином з позитивного боку себе не виявив та адміністрацією установи не заохочувався.
Як вбачається з матеріалів заяви та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також те, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то накази по установі чи з іншим власником, трудовий договір, контракт чи інший документ, та при цьому що дійсно мав норми виробітку, відсутність даних про які в особовій справі вказує на формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_5 заохочень.
При цьому суд зазначає, що остання характеристика на засудженого в якій вказано, що останній на протязі всього строку відбуття покарання характеризується позитивно є формальною та спростовується попередніми характеристиками згідно яких витікає, що засуджений з часу прибуття до установи характеризується задовільно, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, при вирішенні питання щодо заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, а також переведення до дільниці соціальної реабілітації, з врахуванням цих характеристик, адміністрацією установи було прийнято рішення, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення (арк. ос. спр. 57, 71, 88 т. 1 ч. 2)

Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність 9 заохочень та після того застосоване в минулому 2019 році стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора на 5 діб, переважно пасивне, безініціативне відношення засудженого до праці, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 як такому який став на шлях виправлення, що в цілому не надає можливості встановити стабільну позитивну поведінку засудженого протягом усього часу та що останній дійсно виправився.
Крім того, ОСОБА_5 , розглядався на адміністративній комісії установи 21.04.2016 року, 23.05.2019 року відповідно до ст. 101 КВК України та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 03.01.2019 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 30.11.2018 року відмовлено як такому який не довів своє виправлення
Неодноразова відмова засудженого ОСОБА_5 , від переведення до дільниці соціальної реабілітації, за його заявою, так само вказує на його відмову та доводить не бажання від проходження подальшого шляху виправлення, як особистості засудженого (арк. ос. спр. 51, 62, т. 1 ч. 1).
Оцінюючи позицію захисника ОСОБА_6 щодо неможливості враховувати під час розгляду даного клопотання, стягнення, яке було застосоване до її підзахисного, оскільки таке є погашеним, суд вважає за доцільне наголосити, що стягнення, яке застосовувалось та є таким, що погашене, має враховуватися судом в контексті аналізу проявів поведінки засудженого за весь період відбування покарання.

За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, (арк. ос. спр. 8-11 т. 1 ч. 1), а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , виходячи з встановлених обставин у сукупності щодо його поведінки та відношення до праці, є передчасним та заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1