ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/8388/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2194/20
Категорія: про продовження строку дії запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до 29 травня 2020 року включно

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки адвокат ОСОБА_7 не змогла бути присутньою у судовому засіданні, а призначений адвокат з ним не спілкувався щодо обставин справи.

Зазначає, що суддя першої інстанції під час судового засідання ставився до нього упереджено, що є порушенням його прав.

Також, посилається на те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків та підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В своїх апеляційних скаргах, в редакції внесених змін, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 послався на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки адвокат ОСОБА_7 не змогла бути присутньою у судовому засіданні, а призначений адвокат з ним не спілкувався щодо обставин справи, а також він був безпідставно вилучений із зали суду.

На думку ОСОБА_8 суд першої інстанції ставиться до нього упереджено та вже наперед визначив його винуватість й пред`явленому обвинуваченні, що позбавляє його права на неупереджений судовий розгляд. Наголосив, що висновки суду про можливість тиску на свідків та потерпілого є необґрунтованими, оскільки свідки не допитані через те, що прокурором не заявляв клопотань про їх допит, а потерпілий по цьому кримінальному провадженні відсутній, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про залучення потерпілого.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 послався на те, що судом було порушено його право на захист, оскільки адвокат ОСОБА_7 не змогла бути присутньою у судовому засіданні, а призначений адвокат ОСОБА_11 з ним не спілкувався щодо обставин справи, а також він був безпідставно вилучений із зали суду.

Указав, що суд не прийняв до уваги, що він характеризується позитивно, раніше не судимий. Крім того, зазначив, що судовий розгляд уже розпочато, але сторона обвинувачення не надала достатньо доказів його винуватості.

На думку ОСОБА_8 суд першої інстанції ставиться до нього упереджено та вже наперед визначив його винуватість й пред`явленому обвинуваченні, що позбавляє його права на неупереджений судовий розгляд. Наголосив, що висновки суду про можливість тиску на свідків та потерпілого є необґрунтованими, оскільки свідки не допитані через те, що прокурором не заявляв клопотань про їх допит, а потерпілий по цьому кримінальному провадженні відсутній, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про залучення потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що всі обвинувачені офіційно не працевлаштовані, тобто не мають постійного джерела доходів, що може свідчити про існування ризиків вчинення іншого злочину. Також обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зареєстровані у м. Суми, однак перебували на території Харківської області, що обґрунтовано може свідчити про наявність ризиків переховування від суду.

Колегія суддів критично ставиться до посилань в апеляційних скаргах про порушення права обвинувачених на захист, внаслідок розгляду судом питання продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу за відсутності захисника ОСОБА_7 .

Як убачається з матеріалів провадження захисник ОСОБА_7 30 березня 2020 року подала до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з підвищенням у неї температури та забороною з 28.03.2020 року до моменту закінчення карантину в Україні залишення місця проживання на підставі Рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.03.2020 року №170 «Про додаткові обмежувальні заходи щодо запобігання та поширення на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади гострої респіраторної хвороби COVID-19».

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу щодо обвинувачених спливав, а захисник ОСОБА_7 не має можливості прибути у судове засідання, судом першої інстанції, з метою забезпечення права обвинувачених на захист, було постановлено ухвалу про залучення захисників з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській області.

31.03.2020 року в судовому засіданні при вирішенні питання щодо можливості продовження строку дії запобіжного заходу, з метою забезпечення права обвинувачених на захист, приймали участь адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які заперечували проти продовження строку дії обвинуваченим цього запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про порушення права обвинувачених на захист.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг щодо упередженості суду першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки обвинуваченими не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені не зможуть впливати на потерпілого, оскільки надаючи оцінку ризику незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинувачених.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 31 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: