Провадження № 1-в/317/4/2020
Справа № 317/3861/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації БВК №99 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Дніпровська Запорізької області, громадянина України, українця, не одруженого, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає що довів своє виправлення. Зазначив що з початку 2019 р та по даний час не працює на виробництві установи.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області №99 ОСОБА_4 залишив вирішення питання про застосування до засудженого ст. 81 КК України на розсуд суду, оскільки вважає, що ОСОБА_5 не у повній мірі довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 вважає подання начальника ДУ «БВК (№99)» передчасним.

Вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора та представника адміністрації виправної установи, суд вважає, що клопотання є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 засуджений 30.01.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ст.187 ч.3 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 ч. 1 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кам`янко-Дніпровського районного суду Запорізької області від 25.03.2013 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08.02.2016 року ОСОБА_5 зараховано термін тримання під вартою з 02.07.2013 року по 07.05.2014 року включно, за правилами, передбаченими ст.72 ч.5 КК України.

Виходячи з цього початок строку: 02.07.2013р., кінець строку:27.08.2020 року

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08.07.2013 року.

Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допустив два порушення вимог режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 07.06.2014 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується наступним чином, допустив сім порушень вимог режиму відбування покарання які виразилися у порушенні розпорядку дня, порушенні форми одягу, порушенні локалізації та у зберіганні заборонених предметів за що притягувався до дисциплінарної відповідальності п`ять разів правами начальника установи та два рази правами начальника відділення СПС. П`ять стягнень погашені у встановленому законом порядку та два стягнення зняті у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки а також за виконання поставлених завдань на промисловій зоні має сім заохочень правами начальника установи.

На виробництві установи працював різноробочим до лютого місяця 2019 року, з березня місяця 2019 року не працевлаштований.

За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими намагається не конфліктувати.

У відношенні до персоналу установи дотримується не завжди правомірних та ввічливих взаємовідносин, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем.

Намагається дотримуватися вимог санітарії та гігієни, має не завжди охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має задовільний рівень необхідних навичок.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України раніше приймав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження», наданий час участі не приймає.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагнув до підвищення наявного загальноосвітнього рівня у 2017 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та отримав професію «Муляр 2-го розряду».

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України раніше приймав участь у роботі самодіяльних організацій засуджених а саме в виробничій секції, на даний час участі не приймає.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не має.

За вироком суду має позов 300, 00 грн., який не відшкодовано.

16.09.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

11.08.2018 року, комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

30.08.2018 року, комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

19.03.2018 року Запорізьким районним судом Запорізької області було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким.

17.09.2018 року Запорізьким районним судом Запорізької області було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Суд прийшов до висновку, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить надана на нього характеристика.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1