Дата документу 23.04.2020 Справа № 334/780/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/908/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/780/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

17.01.2019 року приблизно о 09 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом розбиття частини стіни, проник до кімнати ОСОБА_9 , яка була обладнана металевими вхідними дверми, де зареєстрована та постійно мешкає його сестра ОСОБА_9 , звідки викрав майно, яке належить потерпілій. Після чого з місця події пішов та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 6299 грн. 00 коп.

25.01.2019 року о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «ЄВА - 106», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Руставі, буд.1В, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці торгівельного залу майно ТОВ «РУШ» вартістю 279 грн. 00 коп. без урахування ПДВ, чим спричинив матеріальну шкоду ТОВ «РУШ» на вказану суму.

14.02.2019 року о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті пр.Металургів та вул.Рекордної в м.Запоріжжі, підійшов до раніше йому не знайомої ОСОБА_10 та, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, шляхом ривку відкрито викрав майно останньої на загальну суму 661 грн. 00 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця вчинення злочину, але був затриманий неподалік з викраденим майном.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, цивільні позови та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК у виді 2 років обмеження волі, за ч.2 ст.186 КК із застосуванням ст.69 КК у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі п.п.«б» п.1 ч.1 ст.72, ч.5 ст.72 КК зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, лише його щире каяття. Разом з тим, суд, з огляду на ч.2 ст.66 КК, не врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого те, що він має міцні соціальні зв`язки, сприяв розкриттю злочинів, є особою раніше не судимою. А тому з урахуванням фактичних обставин злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК, та розміру завданої шкоди, за наявності в санкції даного кримінального закону альтернативних видів покарання, суд мав усі підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі. При визначенні виду покарання за ч.3 ст.185 КК, з урахуванням думки потерпілої, яка є рідною сестрою обвинуваченого і відмовилася від обвинувачення, суд мав підстави для застосування положень ст.69 КК. Наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин надавали суду можливість для застосування ст.69 КК і при визначенні виду і розміру покарання за ч.2 ст.186 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК, посилаючись на те, що він раніше в силу ст.89 КК не судимий, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, потерпілі матеріальних претензій до нього не мають. Крім того, він має зареєстроване місце проживання, освіту та професію, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, активно сприяв розкриттю злочинів, щиро розкаявся у скоєному та жалкує з приводу вчинених ним злочинів. А тому з урахуванням зазначених обставин призначене йому покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягав на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинувачений повністю визнав свою вину, раніше в силу ст.89 КК не судимий, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття.

Разом з тим, судом обґрунтовано враховано, що обвинуваченим вчинено два тяжких злочини та один злочин середньої тяжкості, а також наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, на які посилалися обвинувачений та його захисник в своїх апеляційних скаргах, фактично були враховані судом першої інстанції та вони стали підставою для призначення ОСОБА_8 мінімально можливого покарання, передбаченого за вчинення злочинів, за які його засуджено.

Доводи захисника та обвинуваченого про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом згідно зі ст.69 КК не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Адже кримінально-правова норма, передбачена ч.1 ст.69 КК, визначає підставу для такого призначення покарання. Ця норма може бути застосована судом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто підставою її застосування є встановлення судом хоча б однієї обставини, що пом`якшує покарання, та принаймні однієї обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, жодної обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, колегією суддів не встановлено. Обставини, на які посилалася сторона захисту, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів також погоджується із висновком районного суду про відсутність правових підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК. Адже за встановлених у даному кримінальному провадженні обставин застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційних скаргах не наведено, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4