Справа № 274/1721/19
Провадження № 1-кс/0274/470/20
У Х В А Л А
"02" квітня 2020 р. м. Бердичів
14.02.2020 вона додатково подала клопотання про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні, однак отримала постанову слідчого від 10.03.2020 про відмову у розгляді клопотання з тих підстав, що слідством не встановлено факту завдання їй моральної, фізичної чи майнової шкоди.
З постановою слідчого не згодна, оскільки розмір матеріальної шкоди визначається вартістю майна, яким вона не може володіти з 2014 року складає 170000 грн, моральну шкоду оцінює в розмірі 1700000 грн, неотриману матеріальну вигоду - 2500000 грн.
Вказану постанову слідчого вважає необґрунтованою.
Заявниця ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої скаргу підтримує у повному обсязі, просить розглянути за її відсутності.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час і розгляду скарги повідомлений належним чином, будь-яких заяв від них не надходило. Неявка слідчого та прокурора не перешкоджає розгляду скарги.
Дослідивши додані до скарги документи, слідчий суддя вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.
До скарги долучено копію клопотання ОСОБА_3 від 14.02.2020 про залучення особи до кримінального провадження як потерпілу. Дане клопотання зареєстровано у Бердичівському ВП ГУНП 14.02.2020.
Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані документи, доходить таких висновків.
Відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 вказаного Кодексу полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню службовою особою. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
З об`єктивної сторони злочини, передбачені ст. 382 КК, можуть бути вчинені як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню.
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.
За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Предметом злочину за ч. 1 ст. 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений судом будь-якої юрисдикції та інстанції із будь-якої категорії судових справ, та який набрав законної сили у встановленому законом порядку.
При цьому, умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є злочином проти правосуддя для будь-якої особи, а для службових осіб спеціальним видом службового зловживання.
Вчиненням вказаного кримінального правопорушення, склад якого визначений диспозицією ч.1 ст.382 КК України, завдається шкода саме інтересам та авторитету правосуддя, як самостійної галузі державної діяльності.
Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення прокурора/слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, що слідчим було дотримано.
Оскаржувана постанова слідчого відповідає вимогам закону.
Так, аргументуючи рішення, слідчий вказав, що в ході здійснення досудового розслідування було досліджено зміст заяви ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення та допит останньої в якості свідка, з яких не вбачається заподіяння останній моральної, фізичної чи майнової шкоди. Вказані обставини було враховано слідчим при винесенні аналогічної постанови 26.07.2019. Підстави для зміни вказаного рішення відсутні.
Слідчий суддя погоджується з оскаржуваною постановою.
Самого ж рішення ОСОБА_3 до скарги не долучила, у скарзі не виклала обставини щодо того яке судове рішення не виконано, внаслідок чого їй завдано, як вона зазначає, матеріальнної шкоди у розмірі 170000 грн, моральної шкоди - 1700000 грн, неотриманої вигоди - 2500000 грн.
Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд, перевіривши надані докази, доходить висновку про відмову в задоволенні скарги.
Керуючись статтями 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадженні в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1