Справа № 643/4932/19
провадження № 1-кп/643/477/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 рокум. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000732 від 12.02.2019, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті п`ятнадцятої частини першої статті 115 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_9

встановила:

12.02.2019 р., приблизно о 10.00 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні загального користування за адресою АДРЕСА_2 , під час побутової сварки зі своїм сусідом по гуртожитку ОСОБА_7 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, відчуваючи особисту неприязнь до останнього, не маючи злочинного умислу на вбиство, утримуючи ножиці в правій руці в напрямку зверху вниз наніс один удар острієм ножиць в життєво важливий орган, а саме в ліву частину грудної клітини потерпілого ОСОБА_7 , припускаючи настання наслідків у вигляді шкоди здоровю, проте не конкретизуючи у своїй свідомості, настання яких саме наслідків він бажав в результаті вчинення своїх дій, чим спричинив колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневматорокса, яке виникло від однократної колючо- ріжучої дії гострого предмету.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, не визнав. Разом з тим визнав вину в частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Зазначив, що з потерпілим ОСОБА_7 є сусідами. 12.02.2019 р. ОСОБА_5 , знаходячись на кухні загального користування сушив волосся та з цього приводу посварився з сусідкою ОСОБА_10 . На сварку прийшов потерпілий ОСОБА_7 та почав бити ОСОБА_5 , який сидів у кріслі. ОСОБА_5 відбивався, дряпав обличчя, розірвав футболку та пошкодив окуляри ОСОБА_7 . Потерпілий пішов за окулярами та повернувшись почав погрожувати, що обвинувачений винний йому 400 грн за пошкоджені окуляри. ОСОБА_5 стоявши біля кухонного стола, взяв в праву руку канцелярські ножиці та наніс ОСОБА_7 удар в ліву частину грудної клітини. Умислу вбивати не мав. Будь-яких інших словесних погроз в бік ОСОБА_5 ОСОБА_7 не казав. Після нанесення удару, ОСОБА_7 повалив ОСОБА_5 , вони продовжували битися на підлозі. ОСОБА_5 лежав на спині, а ОСОБА_7 був зверху. Потім ОСОБА_7 пішов з кухні. Зауважив, що умислу на вбивство не мав, окуляри потерпілому розбив. Тому, цивільний позов визнав частково в частині вартості окулярів, у визначенні розміру моральної шкоди поклався на розсуд суду.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_3 . 12.02.2019 року зранку почув нецензурну лексику обвинуваченого на адресу ОСОБА_10 , вийшовши з кімнати вимагав ОСОБА_5 припинити, на що ОСОБА_5 почав ображати потерпілого нецензурною лайкою в присутності ОСОБА_11 . Зазначив, що ОСОБА_5 перебував в алкогольному сп`янінні. Після чого потерпілий наніс удар долонею руки ОСОБА_5 по обличчю. ОСОБА_5 схопив потерпілого за футболку та потягнув на себе, скинувши окуляри та почавши царапати нігтями різні частини тіла. Після чого потерпілий наніс 3-4 удари руками по голові ОСОБА_5 . Вирвавшись від ОСОБА_5 , потерпілий сказав, що ОСОБА_5 заплатить йому за розбиті окуляри та через 25-60 секунд знаходячись між газовою плитою та столом до потерпілого наблизився ОСОБА_5 та наніс один удар зверху вниз ножицями в область грудної клітини. Потерпілий вирвав з рук обвинуваченого ножиці пішов обробляти поранення та сам викликав швидку та поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_4 , обвинувачений та потерпілий є її сусідами. 12.02.2019 року зранку була вдома та почула розмову на підвищених тонах обвинуваченого з ОСОБА_10 . Вийшовши з кімнати побачила як ОСОБА_5 сидить в кріслі, а ОСОБА_7 схилився над ним, вони билися, ОСОБА_5 відбивався, а ОСОБА_7 нападав. В той час на кухні ще перебували сестра та мати обвинуваченого. Зробивши зауваження, ОСОБА_12 , вийшла з кухні та через деякий час повернулася та побачила, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 билися на підлозі, ОСОБА_5 лежав на спині, а ОСОБА_7 був зверху, зробивши зауваження свідок вийшла з кухні та пішла до своєї квартири та через де-який час до дверей постукав ОСОБА_7 , який тримав ватний диск в лівій частині грудної клітини та повідомив, що ОСОБА_5 вдарив його ножицями. На ОСОБА_7 була розірвана футболка з плямами крові. Зазначила, що коли з ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння з ним виникають побутові конфлікти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_5 , обвинувачений та потерпілий є його сусідами. Очевидцем подій він не був, зазначив, що як прокинувся побачив ОСОБА_7 з розірваною скривавленою футболкою. Також пояснив, що за його присутності було опечатано ножиці. Зазначив, що ОСОБА_5 полюбляє випити, на зауваження сусідів не реагує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 є її рідним братом. 12.02.2019 року вранці чула крики на кухні брата та сусідки ОСОБА_15 , потім коли брат закричав не бий мене вийшла з квартири та побачила, як ОСОБА_5 сидить в кріслі, а зверху без зупинки його б`є ОСОБА_7 , в той час на кухні була мати ОСОБА_11 та вийшла сусідка ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_11 вийшла, в той час ОСОБА_5 розірвав футболку ОСОБА_7 . Потерпілий штовхнув ОСОБА_5 , а той схопив ножиці, які лежали на кухонному столі та вдарив правою рукою один раз ОСОБА_7 в верхню ліву частину грудної клітини стоячи один до одного обличчям. Свідок ОСОБА_14 вихопила ножиці з рук брата, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжували битися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що 12.02.2019 року працювала в складі екстреної допомоги, приїхавши на виклик за повідомленням ножове поранення, їх зустрів чоловік, який викликав швидку. Оглянувши потерпілого були виявлені показання до госпіталізації, останній не відмовився. Встановивши попередній діагноз, потерпілого було направлено для подальшого обстеження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , обвинувачений є її сином. 12.02.2019 року зранку була на кухні, готувала. ОСОБА_5 прийшов п`яний, пішов в душ, потім взяв фен та почав сушити волосся на кухні. Зайшла сусідка ОСОБА_10 та зробила зауваження, щоб ОСОБА_5 не сушив волосся. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_10 почали сваритися. ОСОБА_10 пішла з кухні, а ОСОБА_5 сидів на кріслі. Відлучившись на деякий час з кухні, почула як ОСОБА_7 б`є ОСОБА_5 . З коридора побачила, як ОСОБА_7 наніс обома руками близько 5 ударів по голові ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає за адресою АДРЕСА_6 , обвинувачений та потерпілий є її сусідами. 12.02.2019 року зранку вийшла на кухню, де ОСОБА_5 сушив волосся. Свідок звернулася до матері ОСОБА_5 - ОСОБА_11 з проханням зробити зауваження її сину. ОСОБА_5 вимкнув фен та почав ображати та кидатися на ОСОБА_10 , після чого остання вийшла з кухні та почала збиратися на роботу. Зазначила, що самої бійки не бачила.

Бачила ОСОБА_7 з ушкодженням, який їй повідомив, що ОСОБА_5 наніс йому поранення ножицями та розбив окуляри.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина також підтверджується матеріалами кримінального провадження, які досліджені в ході судового розгляду, а саме:

-повідомленням адміністрації КЗОЗ « центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та копії картки виїзду бригади екстреної медичної допомоги, відповідно до яких 12.02.2019 року о 10 год.-10 хв., до служби «103» надійшов виклик з номеру НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_5 , до гр.. ОСОБА_7 , 1966 р.н.( т.2 а.с. 73,74);

-випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 1122, відповідно до якої потерпілому ОСОБА_7 , 1966 року народження , госпіталізованого 12.02.2019 року до ДУ « Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. ВТ Зайцева НАМН України» встановлено діагноз: проникаюче колото -різано поранення грудної клітини. Лівосторонній гемо пневмоторакс. Множенні ссадини грудної клітини, живота і кінцівок (т.2 а.с. 48);

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 12.02.2019 року, відповідно до якого було затримано ОСОБА_5 12.02.2019 року о 16-30 ( т.2, ас.28);

-даними протоколу огляду місця події від 12.02.2019р., із фототаблицями до нього, згідно яких на місці події кімнати № 39 в будинку № 43-в по вул. вул. Гвардейців -Широнинців в м.Харкові, було виявлено ножиці канцелярські зі слідами речовини бурого кольору, слід речовини бурого кольору, футболку чоловічу білого кольору зі слідами речовини бурого кольору. Виявлені речі було поміщено до паперових конвертів, після чого вилучено усі вказані об`єкти (т.2 а.с.35-44);

-даними протоколу огляду предмету від 22.03.2019 року, в ході якого оглянуто футболку білого кольору, ножиці канцелярськи, змив тампону, окуляри для зору ( т.2, а.с. 62);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2019 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 , 1966 р.н., в ході якого він розповів та показав, в якій обстановці 12.02.2019 року йому були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_5 (т.2 а.с. 49-51);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2019 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_5 , в ході якого він розповів та показав, в якій обстановці 12.02.2019 року він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т.2 а.с. 52-54);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.03.2019 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого вона розповіла та показала, в якій обстановці 12.02.2019 року ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т.2 а.с. 55-61).

- висновком судово-медичної експертизи № 09/578-С/2019 року від 14.03.2019 року, згідно якої: у ОСОБА_7 згідно даним наданої медичної документації мались тілесні ушкодження у вигляді колото різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневмоторокса, яке виникла від однократної колючо ріжучої дії гострого предмету. По ступеню тяжкості це тяжке тілесне ушкодження, як небезпечне для життя ( відповідно до п.2.1.3 « правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р) ( т.2 а.с.88-92);

-висновком експерта №09/532-С/2019 від 21.02.2019р., згідно якої у ОСОБА_5 маються ділянки травматичного набряку м`яких тканин та садно на голові, які винили від дії тупого предмету за механізмом удару тертя ковзання; садно на голові , руках, які виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані протягом доби до моменту огляду. По ступені тяжкості це легкі тілесні ушкодження ( т.2 а.с. 111- 112);

-довідкою № 1122/1 від 12.02.2019 р. ДУ « Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ» відповідно до якої група крові ОСОБА_7 О (І) ( т.2 а.с.121);

-висновком експерта 15/№ 125-С/2019 від 13.03.2019р., згідно якої на канцелярських ножицях ( об`єкти №№ 1,2), вилучених 12.02.2019 року за місцям мешкання потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_7 , знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О(І) з ізогемаглютинінами анти А, анти В; ізогемагаглютиніну не виявлені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можливо припустити, що сліди крові у цьому об`єкті походять від будь якої людини з вищезазначеною груповою належністю крові, яким міг бути потерпілий ОСОБА_7 походження якої не виключається ОСОБА_7 ( т.2 а.с. 98-103);

-висновком експерта №15/124-С/2019 від 13.03.2019р., згідно якої на тампоні змиву ( об`єкт № 1), вилученого 12.02.2019 року за місцям мешкання потерпілого ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_3 , знайдені сліди крові людини, в яких при серологічному дослідженні виявлений антиген Н, властивий групі крові О(І) з ізогемаглютинінами анти А, анти В; ізогемагаглютиніну не виявлені. Таким чином, враховуючи результати досліджень, можливо припустити, що сліди крові у цьому об`єкті походять від будь якої людини з вищезазначеною груповою належністю крові, яким міг бути потерпілий ОСОБА_17 походження якої не виключається ОСОБА_17 ( т.2 а.с. 104-110);

- висновком експерта № 14/104-с/19 від 23.02.2019 року, згідно якого на футболці ( об`єкти №№ 1,2,5) потерпілого ОСОБА_7 , знайдена кров людини групи з ілогемаглютинінами анти А і анти В, властивої йому самому, оскільки згідно завіреної ксерокопії довідки №№ 1122/1 від 12.02.2019 р. ДУ « Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ» група крові його О (І) . На цій же футболці, в об`єктах №№ 3,4,6-8, є кров людини з ілогемаглютинінами анти А і анти В, властивої йому самому, оскільки згідно завіреної кмерокопії довідки №№ 1122/1 від 12.02.2019 р. ДУ « Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ» група крові його О (І). ( т.2, а.с 117-119);

-висновком судово-психіатричної експертизи № 129 від 05.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_5 хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіку. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( т.2 а.с.113-115 );

-висновком експерта за результатами товарознавчої експертизи № 5887, згідно якого ринкової вартість наданих для дослідження окулярів « Viewpoint», станом на 12.02.2019 року, складала 440 гривень;

-даними протоколу освідування від 12.02.2019 року відповідно до якого було проведено освідування ОСОБА_5 , 1982 року народження, згідно якого ( т.2, ас. 31-34).

-даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.02.2019 року № 235, яким встановлено, що ОСОБА_5 , 12.02.2019 року перебував в стані алкогольногосп`яніння ( т.2, ас. 120).

У судовому засіданні були відтворені відеозаписи слідчих експериментів від 01.03.2019 року за участю потерпілого та обвинуваченого у ході якого вони показали яким чином були спричинені тілесні ушкодження.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено обставини кримінального провадження, даючи оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, доведеним факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, а саме колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневматорокса, яке виникло від однократної колючо- ріжучої дії гострого предмету.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Проте, аналізуючи докази у їх сукупності, користуючись правом, визначеним частиною 3 статті 337 КПК України, відповідно до якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі обвинувачення, яке ставиться у провину ОСОБА_5 зазначеного в обвинувальному акті.

Суд не погоджується з такою кваліфікацією, та вважає що в діянні ОСОБА_5 відсутній умисел на навмисне вбивство.

До такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Статтею 62 Конституції України, визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, обвинувачення повинно довести "кожний факт", пов`язаний із злочином, щоб "не існувало жодної розумної підстави для сумнівів". Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Так у рішенні ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Інкриміноване ОСОБА_5 суспільно небезпечні діяння за частиною другою статті п`ятнадцятої частини першої статті 115 Кримінального кодексу України, подібне як за об`єктивною стороною посягання на здоров`я особи, завдання їй одиничного удару предметом, що придатний заподіяти значної шкоди здоров`ю, локалізація ушкодження в життєво важливій ділянці тіла, так і за психологічним ставленням винних до вчинюваної дії та її наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Суд, для з`ясування змісту й спрямованості умислу особи при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуває спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п.22 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7.02.2003 №2).

Крім цього колегія суддів бере до уваги те, що Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України з приводу порушеного питання у своїх рішеннях (№ 5-32кс12 від 31 січня 2012 року, № 5 26 кс13 від 4 липня 2013 року, № 5-46 кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10 кс 14 від 26 червня 2014 року, № 5-32 кс 14 від 11 грудня 2014 року) неодноразово висловлювала правову позицію про те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Відповідно до приписів ст. 15 КК України замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. У випадку, коли особа лише свідомо припускає настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діє з непрямим умислом, або умисел є невизначеним, не конкретизованим, направленим на настання будь-яких наслідків у результаті вчинення дій, у тому числі тілесних ушкоджень або можливої смерті потерпілого, кримінальна відповідальність за вчинення замаху на вбивство виключається, а відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків. Такі висновки неодноразово викладав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26.02.2019 у справах № 653/1302/15-к, 362/7312/15-к, у постанові від 15.08.2019 у справі № 610/3116/17.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою наслідки і не призвели до бажаного наслідку лише через обставини, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.

Обставини саме нанесення ОСОБА_5 удару потерпілому, описані обвинуваченим і потерпілим під час їхніх допитів та відтворених під час проведення слідчих експериментів, не містять між собою суттєвих розбіжностей. Сам обвинувачений, наносячи удар потерпілому, припускав настання наслідків у вигляді шкоди здоров`ю, проте не конкретизував у своїй свідомості, настання яких саме наслідків він бажав в результаті вчинення своїх дій.

Враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого діяння, а саме характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілим до вчинення злочину, спосіб та обстановку завдання тілесного ушкодження, суд приходить висновку, що наявність прямого умислу саме на вбивство потерпілого не доведено поза розумним сумнівом дослідженими у справі доказами, а свідчать про наявність у обвинуваченого не прямого - альтернативного умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій, у тому числі і тяжкого тілесного ушкодження, а тому дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Оцінюючи зібрані у провадженні докази в їх сукупності, співставляючи отримані в ході судового розгляду показання свідків, потерпілого та обвинуваченого, аналізуючи їх у взаємозв`язку із дослідженими письмовими доказами, колегія суддів дійшла висновку, що стороною обвинувачення не було доведено, та не встановлено в ході судового розгляду умислу ОСОБА_5 направленого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 та бажання або передбачення обвинуваченим наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого.

У даній справі, між ОСОБА_5 та потерпілим конфлікт виник спонтанно, на побутовому грунті, ножиці опинилися в його руках випадково, удар був одиничний і завданий неприцільно, не зачепивши внутрішніх органів. При цьому, якби ОСОБА_5 мав умисел на вбивство, він мав час та можливість завдати ще удари ножицями, але не зробив цього.

Таким чином, колегія суддів приходить переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає правильною та такою, що повністю узгоджується з фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

До небезпечних для життя ушкоджень належать, окрім іншого, поранення грудної клітки, з проникненням у плевральну порожнину, порожнину перикарду чи клітковину середостіння, у т. ч. і без ушкодження внутрішніх органів.

Так, відповідно до висновку судово- медичної експертизи № 09/578-С від 14.03.2019 року, у потерпілого ОСОБА_7 мається колото-різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче до грудної порожнини з розвитком гемо пневматорокса, яке виникло від однократної колючо-ріжучої дії гострого предмету. По ступеню тяжкості це тілесне ушкодження є небезпечним для життя.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України поза розумним сумнівом знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини поза розумним сумнівом.

Щодо доводів захисника обвинуваченого, що ОСОБА_5 здійснював самозахист від посягання потерпілого, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, при вирішенні питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним тяжким тілесним ушкодженням, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд враховує конкретні обставини справи, здійснивши порівняльний аналіз та оцінивши наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановив їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Так, визначальним у поведінці ОСОБА_5 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду ОСОБА_7 , такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження в діях потерпілого суспільно небезпечного посягання не було, оскільки дії ОСОБА_7 не становили загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_5 , а вимога ОСОБА_7 була спрямована лише на відшкодування вартості окулярів, визначальним у поведінці ОСОБА_5 було не відвернення нападу чи захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), помститися, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що міг безперешкодно вийти з кухні, а потерпілий, окрім як вимоги про відшкодування окулярів, погроз фізичного або психологічного заподіяння шкоди не висловлював.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнається винним, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 як особистість характеризується наступним чином, не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, в силу ст. 89 не судимий, при цьому в минулому до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я не притягувався, має постійне зареєстроване місце проживання, де мешкає разом з матірю та, сестрою, дані про ведення асоціального способу життя за місцем реєстрації відсутні, є інвалідом 3-ї групи через захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, отримує відповідну пенсію, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, враховує і те, що ОСОБА_5 першому було нанесено удари потерпілим ОСОБА_7 в результаті чого, згідно висновку експерта, було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Дані обставини підтверджуються показами свідків, витягом з ЄРДР № 0000867 від 19.02.2019 року та іншими доказами які були досліджені судом .

Обставин, які пом`якшує покарання ОСОБА_5 передбаченних статтею 66 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , передбаченої статтею 67 Кримінального кодексу України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, тому призначає покарання у межах санкції встановленої частиною першою статті 121 КК у виді позбавлення волі, з застосуванням статті 75 Кримінального кодексу України, при цьому покладаючи на нього обов`язки передбачені статті 76 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи цивільний позов, пред`явлений потерпілим в даному кримінальному провадженні суд приходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 завдані з вини ОСОБА_5 у зв`язку з чим відповідно до ст.1166,1179,1187 ЦК України на нього повинен бути покладений обов`язок відшкодувати спричинену такими протиправними діями матеріальну шкоду.

В судовому засіданні було досліджено медичну документацію, згідно якої судом встановлено, що потерпілий перебував на лікуванні, йому було проведено хірургічне втручання, а додані до цивільного позову копії чеків є безпосереднім доказом понесення матеріальних витрат на придбання ліків на суму 6802 гривень 24 коп.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 5887, ринкова вартість наданих для дослідження окулярів « Viewpoint», станом на 12.02.2019 року, складала 440 гривень.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_7 загальна сума матеріальних збитків становить 7242 гривен 24 копійки.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення 100 000 гривень моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

Суд вважає, що під час судового розгляду було доведено факт отримання потерпілим фізичного болю та фізичних і моральних страждань, оскільки останній переніс хірургічне втручання, тривалий час не міг вести нормальне, активне життя.

Фізичні та душевні страждання ОСОБА_18 суд оцінює в 20 000 гривень та вважає, що така сума є виваженою, розумною та справедливою в даному випадку з урахуванням тяжкості отриманих тілесних ушкоджень та пережитих душевних, фізичних страждань.

На підставі вищевикладеного, вимоги за цивільним позовом слід задовольнити частково.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи № 5887, у даному кримінальному провадженні становить 785 грн, що підтверджується довідкою .

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Під час судового провадження клопотань про обрання ОСОБА_5 , запобіжного заходу від учасників судового розгляду не надійшло.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 відраховувати з дня постановлення вироку.

Цивільній позов ОСОБА_18 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 7 242 (сім тисяч двісті чотириста дві) гривні 24 копійки на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 20 000 ( двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволені іншої частини цивільного позову про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 785 ( сімсот вісімдесят п`ять ) гривень процесуальних витрат на проведення товарознавчої експертизи № 5887.

Речові докази:

- футболку білого кольру зі слідами крові людини, окуляри пошкоджені, які знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Московського ВП ГУНП в Харківській області повернути потерпілому ОСОБА_7 , як власнику;

ножиці канцярярські з блакитними ручками які знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Московського ВП ГУНП в Харківській області знищити, після набрання вироком законної сили;

- паперовий конверт в якому знаходиться тампон зі змивом речовини бурого кольру-залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000732 від 12.02.2019 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2