Справа № 728/578/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/33/20
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000917 від 29.12.2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Щеніїв Черняхівського району Житомирської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, має на утриманні малолітню дитину,непрацюючої, інваліда ІІІ групи, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з часу фактичного затримання.

В строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.12.2018 року по 26.03.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2145 грн.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 10 грудня 2018 року, близько 10-ї години, перебуваючи в дворі господарства, по АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, з метою вбивства, умисно штовхнула руками ОСОБА_11 , яка знаходилася біля погреба, від чого та впала в погреб на сходи. Після цього, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , взявши цеглу, нанесла нею не менше 16 ударів по голові потерпілої, заподіявши таким чином тілесні ушкодження у вигляді ран лобної, обох тім`яних та потиличної ділянок з крововиливами у м`які покриви відповідно, не менше 5-6 ударів по голові, тулубу та кінцівкам, заподіявши таким чином тілесні ушкодження у вигляді синців обох очних ділянок обличчя, просторого синця його лівої половини, синця лівої вушної раковини, синця нижньої губи рота зліва, синця та садна носа, закритих переломів 7-9 правих ребер по передньо-паховій лінії, синця та закритого перелому другої п`ясткової кістки правої кисті та затягнула на шиї ОСОБА_11 хустку, в яку остання була вдягнута, заподіявши таким чином тілесні ушкодження у вигляді странгуляційної борозни, а також лінійних переломів обох великих ріжків під`язикової кістки, що виражались розвитком механічної странгуляційної асфіксії з морфологічними проявами гострого розладу легеневого дихання, порушення кровообігу та функції центральної нервової системи. Смерть ОСОБА_11 настала в результаті механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї хусткою.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями, які виразились у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій її автор ставить вимогу про скасування оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Захисник вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, а підставами для скасування: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд у своєму рішенні не пояснив, яким чином встановлені обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність або інший характер умислу, не довів кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону, а також суд не керувався стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2,3,4 статті 17 КПК України.

Щодо невідповідності вироку суду вимогам кримінального процесуального законодавства апелянт зазначає наступне:

- рапорт інспектора про повідомлення про злочин, на який послався суд як на доказ, не є формою фіксування кримінального провадження в розумінні ст. 103 КПК України та не доводить вини обвинуваченої;

- додаток до протоколу огляду місця події у вигляді ілюстративної таблиці від 29.12.2018 року є недопустимим доказом, оскільки сам протокол не містить інформації щодо наявності додатків, що є порушенням вимог ст.ст.104-106 КПК України, а тому дані додатки у вигляді фототаблиці не можуть бути визнані допустимим доказом;

- протокол огляду місця події приміщення кабінету моргу від 04.01.2019 року, який складений слідчим на підставі постанови прокурора про проведення процесуальних дій на іншій території має бути визнаний недопустимим доказом, оскільки вилучені біологічні зразки отримані з порушенням процесуального закону та з перевищенням слідчим своїх повноважень (без постанови прокурора на освідування, за відсутності судово-медичного експерта або лікаря, без згоди особи, яка освідується та відмінною особою по статі);

- освідування ОСОБА_9 проведено з порушенням вимог ст. 241 КПК України, а саме без конкретизації в постанові прокурора виду біологічних зразків та без зазначення статусу освідуваної особи, оскільки освідування поширюється лише на підозрюваного, свідка чи потерпілого, а також без зазначення інформації щодо роз`яснення у постанові прав, передбачених ст. 42 КПК України і без участі захисника, що є порушенням права на захист;

- відібрання біологічних зразків у вигляді крові в приміщенні слідчого ізолятору без участі лікаря чи судово-медичного експерта та захисника, а також за відсутності в протоколі про отримання зразків для експертизи повних даних про осіб, які були присутні при проведенні вказаної процесуальної дії, що є порушенням ч.3 ст. 104 КПК України та порушенням права на захист, а також вказує на недопустимість як доказу протоколу отримання зразків для експертизи від 18.01.2019 року;

- висновок експерта №213 від 18.02.2019 року, який визнаний судом допустимим доказом вказує, що смерть особи могла настати за 3-5 днів до початку проведення експертизи 29.12.2018року, тоді як судом визнано доведеною дата (смерті) вчинення злочину 10.12.2018, що не узгоджується між собою. Отже, дата вчинення обвинуваченою ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повністю спростовується висновком експерта №213 від 18.02.2019 року та вказує, що формулювання обвинувачення не є доведеним;

- посилання судом на висновок експерта №124 від 28.02.2019 року, який вказує на не можливості в категоричній формі встановити належність сліду взуття, а отже, ідентифікувати особу є безпідставним та повинне в силу ст. 62 Конституції України як сумнів щодо доведеності вини особи тлумачитись на її користь;

- відсутність у вироку суду аналізу доказів в контексті висновків експерта №32 від 22.01.2019 року та №33 від 30.01.2019 року щодо групової належності крові громадянки ОСОБА_9 та трупа ОСОБА_11 , які лише вказують, що група крові обвинуваченої та потерпілої однакова, а тому, на думку адвоката, без проведення молекулярно-генетичної експертизи неможливо з`ясувати точної належності крові;

- вилучене майно, яке визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів справи (в тому числі одяг і взуття обвинуваченої) утримувалось слідчим протиправно, оскільки відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, клопотання про арешт такого майна має бути подане, слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, чого зроблено не було, а відтак ці речові докази отримані з порушенням вимог КПК України, і що було залишено поза увагою суду при оцінці на предмет належності і допустимості речових доказів.

Крім того, захисник звертає увагу, що районним судом застосоване хибне урахування практики Європейського суду з прав людини під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_9 .

Всі ці обставини, як зазначає автор скарги, вказують на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу і просила скасувати вирок та повернути справу на новий судовий розгляд, оскільки, на думку прокурора, точно не встановлена дата убивства, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові заперечення прокурора в кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката, подана в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, не визнавала, посилаючись на те, за кілька днів до 29 грудня 2018 року її мати пішла з дому в невідомому напрямку, а 29 грудня 2018 р. вночі чотири невідомі особи в масках привезли її тіло в господарство ОСОБА_9 і кинули в погріб.

Ретельно перевіривши аналогічні доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду прийшла до переконання, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за який вона засуджена, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку доказах.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченої в інкримінованому їй злочині є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення вбивства саме ОСОБА_9 .

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, проте повідомили суду про відносини у сім`ї між потерпілою та обвинуваченою, їх постійні сварки, неодноразові скарги з боку потерпілої на адресу ОСОБА_9 , а також вказували про наявність синців на тілі потерпілої за життя, які зі слів ОСОБА_11 були результатом неодноразової агресивної поведінки обвинуваченої.

Крім того, відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , який на даний час виховує сина обвинуваченої, було встановлено, що потерпіла, як вказала ОСОБА_9 своєму сину, поїхала з дому (тобто була відсутньою за місцем мешкання) і ці обставини мали місце в десятих числах грудня, що має безпосереднє значення для встановлення дати смерті ОСОБА_11 на ряду з іншими доказами у взаємозв`язку між ними.

Цими показаннями свідка, а також висновком експерта № 213 від 18.02.2019 року (Том №1, а.с.122-126) повністю спростовується версія сторони захисту про те, що потерпіла була убита за кілька днів до проведення експертизи, тобто в інший проміжок часу, ніж встановлено досудовим розслідуванням, та невідомими особами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що показання допитаних в суді свідків були оцінені судом із дотриманням вимог ст.94 КПК України та є належними доказами вини обвинуваченої.

Аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_9 , надані в суді першої та апеляційної інстанцій, можливо зробити висновок, що органами досудового розслідування та судом вірно встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення мали місце саме 10 грудня 2018 року. Так, обвинувачена показала, що десятого грудня 2018 р. вона разом із мачухою порались по господарству, біля погреба у них виникла сварка, і вона зіштовхнула потерпілу в погреб, а сама пішла поратися по господарству. Через деякий час потерпіла вийшла з погреба та також стала поратися.

Потім показання надані в місцевому суді таким чином, що 25 числа, біля 10 години, потерпіла знову сказала, що кудись поїде. Коли обвинувачена відправила сина до школи, потерпілої вже не було. На трасі ОСОБА_9 побачила червону машину, в яку сіла потерпіла та поїхала. Вона намагалася зупинити автомобіль, але водій не зреагував.

Тобто, спочатку обвинувачена вказує, що відправила сина до школи і потерпілої вже не було, а потім вказала, що бачила як потерпіла сіла в машину.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає надані показання обвинуваченої захисною версією та намаганням в будь-який спосіб перекласти вину на інших осіб, оскільки показання щодо зникнення потерпілої з домогосподарства ОСОБА_9 надавала плутано і неупевнено.

Наступні показання обвинуваченої полягають в тому, що потерпілої не було вдома в ніч з 25 і по 28 грудня 2018 р. і у ОСОБА_9 виникла думка зателефонувати до поліції, проте чому цього не робила пояснити не може.

Показання також не відповідають іншим доказам у кримінальному провадженні, а саме, що в ніч на 29 грудня 2018 р., коли обвинувачена лягла спати, почула звуки машини, гавкіт собак, чоловічі голоси та стук у двері. У вікно вона побачила, що чотири чоловіки у масках занесли щось у рядні і кинули до погребу, сказавши, що вбили бабу, а гроші пропили. Погрожували застрелити її та собаку. Коли чоловіки поїхали, в погребі вона побачила тіло потерпілої, яке лежало головою вниз, тіло було не в мішку, негайно зателефонувала в поліцію.

Так, з рапорту старшого інспектора-чергового відділу поліції ОСОБА_14 , встановлено, що 29 грудня 2018 року, о 01:47 годині, ОСОБА_9 повідомила, що невідомі чоловіки на автомобілі «Нива» після ДТП, яка сталося два тижні тому, привезли тіло її матері ОСОБА_11 , яка 10.12.2018 року пішла з будинку у невідомому напрямку. Весь цей час тіло померлої пролежало у погребі їх будинку в мішку. (а.с.58)

Вказана інформація, що міститься в рапорті, викладена зі слів обвинуваченої. Знову ж була озвучена спочатку дата 10 грудня, коли потерпіла пішла з дому, а потім за показаннями обвинуваченої в ніч з 25 і по 28 число потерпілої не було вдома. В подальшому показання обвинуваченої про те, що весь цей час тіло померлої пролежало у погребі їх будинку в мішку.

З урахуванням цього, апеляційний суд приходить до висновку, що показання обвинуваченої на момент розгляду справи в суді піддавались зміні (корекції) з її боку для створення більш сприятливої захисної версії.

За вказаних обставин, хоча як зауважує захисник, що рапорт і не є прямим доказом вини обвинуваченої та формою фіксування кримінального провадження, проте інформація, яка зафіксована в ньому, беззаперечно вказує на те, що показання обвинуваченої не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з дослідженими судом доказами.

Незважаючи на те, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала, проте її вина у вчиненні вбивства ОСОБА_11 підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 29.12.2018 року з ілюстративною таблицею, відповідно до якого було оглянуте господарство за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду в погребі був виявлений труп ОСОБА_11 з численними тілесними ушкодженнями. На бетонних східцях погреба виявлена речовина бурого кольору, на підлозі біля дверей виявлена цеглину білого кольору, на якій маються речовина бурого кольору та волосся, внизу східців виявлена мотузку білого кольору. При огляді будинку в сінях на підлозі виявлена речовину бурого кольору, куртка жіноча рожевого кольору з плямами бурого кольору, у вітальні біля дивану виявлені жіночі чоботи, на кухні виявлені шість ножів, (а.с. 59-95). Даючи оцінку цьому доказу, колегія суддів наголошує, що при огляді місця події не було зафіксовано слідів від занесення (затягування) трупа в погреб як і не було зафіксовано слідів пошкоджень дверей і вікон веранди, на чому наполягала обвинувачена в апеляційному суді. Вказане прямо свідчить про те, що показання ОСОБА_9 в апеляційному суді щодо обставин загибелі її матері від дій невідомих осіб, є неправдивими.

- протоколом огляду місця події від 04.01.2019 року, відповідно до якого був оглянутий кабінет судово-медичного експерта в приміщенні моргу Борзнянської ЦРЛ. В ході огляду вилучений одяг, зрізи нігтів та волосся трупа громадянки ОСОБА_11 (а.с. 102-103);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 29.12.2018 року, в ході якого у ОСОБА_9 відібрані зразки нігтьових пластин, (а.с. 110);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 18.01.2019 року, в ході якого у ОСОБА_9 відібрані зразки крові, (а.с. 111);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2018 року, під час якого ОСОБА_9 , в присутності понятих і захисника розповіла, що 10.12.2018 року, близько 10-ї години, між нею та потерпілою на подвір`ї сталася сварка, під час якої вона потерпілу схватила за груди та кинула до погребу, який у той час був відкритим. Потерпіла упала на спину головою вниз і посунулась у погреб. Спустившись у низ, перевірила пульс, потерпіла була мертва. На шиї у потерпілої був зав`язаний платок, за який вона намагалася витягнути її. ОСОБА_9 відтворила обставини скоєння злочину на місцевості, (т.1 а.с. 116-117);

- висновком експерта №213 від 18.02.2019 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_11 були встановлені наступні тілесні ушкодження, які ретельно зазначені у вироку суду і свідчать про умисний і неодноразовий характер дій стосовно потерпілої. Приймаючи до уваги ступінь розвитку трупних явищ та вид смерті вважається, що від моменту настання смерті до початку проведення експертизи пройшло не менше 3-5 діб. Особливості характеру та локалізації відмічених тілесних ушкоджень виключають можливість одномоментного утворення їх в умовах падіння на площину з положення стоячи чи в умовах падіння на похилій неоднорідній поверхні (сходовому марші), в тому числі якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх). Після отримання тілесних ушкоджень, які були встановлені в області голови, тулуба та кінцівок потерпіла могла жити на протязі необмеженого часу, а після отримання тілесних ушкоджень, які були встановлені в області шиї - на протязі часу близько 5-7 хвилин від початку розвитку асфіксії, (а.с. 122-126). На думку колегії суддів, цей висновок прямо свідчить про умисний і цілеспрямований характер дій обвинуваченої, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Інші, досліджені місцевим судом докази, свідчать про таке:

- висновок експерта №124 від 28.02.2019 року, відповідно до якого слід розмірами 85х255 мм, зафіксований шляхом фотографування, виявлений та вилучений 29.12.2018 року під час проведеного огляду місця події та наданий на дослідження, залишений низом підошви взуття на ліву ногу такої ж групової належності (за формою та розмірами, формою, розмірами та взаємним розташуванням елементів рельєфного малюнку тощо), що і низ підошви чобота на ліву ногу, вилученого 29 грудня 2018 року у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити в категоричній формі чи залишений даний слід саме наданим на дослідження чоботом на ліву ногу неможливо, в зв`язку з тим, що слід непридатний для індивідуальної ідентифікації (ототожнення) низу підошви вказаного чобота на ліву ногу, (а.с. 131-138). Незважаючи на відсутність категоричного висновку, на думку колегії суддів, даний висновок експерта спростовує показання обвинуваченої про умисне убивство ОСОБА_11 іншими, невідомими особами чоловічої статі.

- висновок експерта №32 від 22.01.2019 року, відповідно до якого кров громадянки ОСОБА_9 , 1968 року народження, відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, (а.с. 142);

- висновок експерта №33 від 30.01.2019 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 , 1943 року народження, в плямі на марлі відноситься до групи В (III) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Кров громадянки ОСОБА_9 , 1968 року народження, відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. При серологічному дослідженні у слідах (об.№1) виявлено лише антиген В, який міг походити від особи (осіб) з групою крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО.

Враховуючи групову належність крові трупа ОСОБА_11 , 1943 року народження, та громадянки ОСОБА_9 , 1968 року народження, (В (III) з ізогемаглютиніном анти-А), за ізосерологічною системою АВО походження крові в слідах (об.№1) від них не виключається, (а.с. 146-147);

- висновок експерта №61 від 18.02.2019 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 , 1943 року народження, в плямі на марлі, відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. У слідах на цеглі (об.№2), вилученій при огляді місця події, виявлена кров. На цеглі (об.№1) кров не виявлена. При встановленні видової приналежності крові у слідах (об.№2) виявлений білок людини. При серологічному дослідженні у слідах (об.№2) виявлений антиген В, який міг походити від особи (осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Враховуючи групову належність крові трупа ОСОБА_11 , 1943 року народження, (В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А), походження крові в слідах (об.№2) за ізосерологічною системою АВ0 від неї не виключається, (а.с. 151-152);

- постанова слідчого про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 07.01.2019 року, відповідно до якої вилучені 29.12.2018 року в ході огляду місця пригоди: камінь та дерев`яна палка, які знаходяться в спецпакеті Національної поліції України №ЕХРО402911; чоботи на ліву та праву ногу, які знаходяться в спецпакеті Національної поліції України №ЕХРО402910; кофта зеленого кольору, яка знаходиться в паперовому конверті білого кольору; 6 (шість) ножів, які знаходяться в паперовому конверті білого кольору; поліетиленовий мішок чорного кольору, який знаходиться в паперовій коробці; відрізок мотузки, який знаходиться в білому паперовому конверті; навісний замок, який знаходиться в паперовому конверті коричневого кольору; одяг з трупа ОСОБА_11 , який знаходиться у 2-х паперових коробках; які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0000917 від 29.12.2018 року та передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів, (а.с. 165);

- постанова слідчого про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 12.03.2019 року, відповідно до якої вилучені 29.12.2018 року в ході огляду місця пригоди: жіночу куртку підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходиться в паперовій коробці; цеглу білого кольору, яка знаходиться в поліетиленовому пакеті чорного кольору; залишки змивів зі східців погреба та з підлоги сіней будинку, які знаходяться в паперовому конверті білого кольору; слід низу (підошви) взуття на розшуковій таблиці та на СD-диску, які знаходяться в спецпакеті Національної поліції України №2209007; жіночі чоботи на ліву та праву ногу, вилучені у ОСОБА_9 , які знаходяться в спецпакеті Національної поліції України № 3189991; клапоть шкіри, під`язикову кістку та щитовидний хрящ, вилучені в ході проведення судмедекспертизи, які знаходяться в паперовій коробці, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0000917 від 29.12.2018 року та передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів, (а.с. 166).

Що стосується звернення уваги адвоката до висновку експерта №32 від 22.01.2019 року щодо групової належності крові, яка піддавалася дослідженню та яка є однаковою у обвинуваченої ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_11 , то, на думку апеляційного суду, нез`ясування цієї обставини не мало істотного значення для правильного вирішення справи з огляду на дані вищенаведених належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою. Більше того, саме відсутність крові іншої групи черговий раз вказує на неспроможність версії обвинуваченої щодо причетності до вбивства інших осіб. А відсутність у обвинуваченої відкритої кровотечі якраз і свідчить про скоєння нею убивства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано спростовував доводи сторони захисту (які є аналогічними тим, що містяться в апеляційній скарзі) щодо нібито неналежності чи недопустимості певних доказів.

Так, спростовуючи доводи апелянта щодо недопустимості в якості доказу додатку до протоколу огляду місця події у вигляді ілюстративної таблиці від 29.12.2018 року, оскільки сам протокол не містить інформації щодо наявності додатків, суд першої інстанції вказав, і з ним цілком погоджується колегія суддів апеляційного суду, що із протоколу огляду місця події від 29.12.2018 року вбачається, що при огляді застосовувався технічний засіб фіксації, а саме фотоапарат «Nikon», а додаток 1 до протоколу огляду місця події ілюстративна таблиця виготовлена і підписана спеціалістом-криміналістом ОСОБА_15 та слідчим ОСОБА_16 , що відповідає вимогам Кодексу. Окрім того в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала слідчого судді Бахмацького суду Чернігівської області ОСОБА_17 про проведення обшуку від 29.12.2018 року, яка надана стороною обвинувачення та досліджена судом, ( а.с. 99-100).

Посилання адвоката на невідповідність між висновком експерта №213 від 18.02.2019 року, який визнаний судом допустимим доказом, що смерть особи могла настати за 3-5 днів до початку проведення експертизи 29.12.2018року, тоді як судом визнано доведеною дата (смерті) вчинення злочину 10.12.2018, не знайшло свого підтвердження, оскільки захисник неправильно цитує висновок експерта, який вказує, що момент настання смерті особи до початку проведення експертизи (яке було розпочато 29 грудня 2018 р.) не менше 3-5 діб, тобто жодним чином не виключена можливість більш тривалого проміжку часу. Тому жодних невідповідностей в даному випадку не має.

Обговорюючи доводи захисника щодо недопустимості речових доказів, а саме виявленого та вилученого одягу обвинуваченої, а також протоколу огляду місця події приміщення кабінету моргу з вилученням біологічних зразків потерпілої та щодо наявності порушень при відібранні біологічних зразків у вигляді крові у ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Посилання адвоката на те, що зразки крові та зрізи з нігтьових пластин у підозрюваної відбирались у відсутність її захисника, а тому є порушенням права на захист і не можуть бути належними доказами, також не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки зі змісту відповідних протоколів отримання зразків для експертизи (Том №1 а.с. 110, 111) не вбачається будь-яких заперечень з приводу законності проведення таких дій як від самої обвинуваченої, так і від інших учасників, навпаки, ОСОБА_9 добровільно надала ці зразки, що, у свою чергу свідчить про законність процесуально закріплених результатів.

Щодо речових доказів, то вони були визначені, описані, досліджені під час досудового розслідування та знайшли своє відображення у відповідних процесуальних документах, доступ до яких було надано стороні захисту.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 29.12.2018 року вбачається, що ця слідча дія, під час якою були вилучені речі, в подальшому визнані речовими доказами, проведена із дотриманням вимог ст.223 КПК України, а саме безпосередньо біля місця злочину та в присутності двох понятих.

Крім того, ця слідча дія була відповідним чином легалізована, відповідно до положень ст. 233 КПК України, а саме ухвалою слідчого судді від 29.12.2018 року (Том №1, а.с.99-100), яка була ухвалена на підставі клопотання слідчого погодженого з прокурором (Том №1, а.с.101) про проведення обшуку з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також вилучення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та можливості їх використання як доказів.

З огляду на вище викладене безпідставними є також доводи апелянта щодо недопустимості доказів - речей та предметів, які вилучені на місці події.

За таких обставин, підстав для визнання речових доказів недопустимими та проведення процесуальних дій слідчим з порушенням не вбачається.

Певні недоліки протоколу, такі як відсутність повних даних про осіб, які були присутні при отриманні зразків крові, на той час підозрюваної ОСОБА_9 , для експертизи, не є підставою для визнання зазначеного доказу недопустимим, оскільки захисником не наведено обставин, які б свідчили про те, що внаслідок цих недоліків були істотно порушені права та свободи його підзахисної, або будь - якої іншої особи.

Що стосується посилання захисника про проведення процесуальних дій не у спосіб, передбачений КПК України, при вилученні біологічних зразків у загиблої ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ст. 241 КПК України регламентує проведення освідування живої особи, а огляд трупа регулює ст.238 КПК України, тому окремого процесуального документа, як постанова прокурора про проведення освідування трупа, чинний процесуальний закон не передбачає.

При цьому матеріали кримінального провадження містять постанову прокурора про проведення процесуальних дій на іншій території від 29.12.2018 року (Том №1, а.с.104), резолютивна частина якої містить доручення про вилучення біологічних зразків з трупа ОСОБА_11 та одягу.

Наряду з цими доказами, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду з приводу виключення в якості допустимого доказу протокол про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 15.03.2019 року, відповідно до якого інформація, яка міститься на магнітному носієві №32м/124/42/1018 від 29.12.2018 року. Заперечень сторін з цього приводу не надходило, тому на ретельному аналізі цього рішення суду колегія суддів не зосереджується.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проаналізувавши докази в їхній сукупності, колегія суддів дійшла переконання поза розумним сумнівом про те, що ОСОБА_11 була вбита саме обвинуваченою ОСОБА_9 у своєму господарстві. В судовому засіданні встановлено, що саме ці дві жінки обвинувачена ОСОБА_9 та її мати були єдиними повнолітніми, які проживали разом в одному господарстві. Версія обвинуваченої про те, що її мати, яка була людиною похилого віку (75 років), пенсіонеркою, фактично малозабезпеченою, без будь-яких вагомих соціальних зв`язків, могла бути убитою групою людей невідомо за що і потім привезеною саме в її господарство, що знаходиться у віддаленому селі та вкинутою в погріб, колегією суддів однозначно відхиляється як така, що придумана обвинуваченою з метою свого захисту. В судових засіданнях доведено, що між обвинуваченою та її матір`ю ОСОБА_11 були сварки, остання часто скаржилась жителям села, що обвинувачена її б`є. Ці обставини вказують на наявність у обвинуваченої умислу на убивство ОСОБА_11 . Той факт, що тіло ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями, несумісними з життям, було знайдене в погребі в господарстві ОСОБА_9 , загорнутим в пластиковий пакет, за відсутності будь-яких слідів перебування в цьому господарстві інших осіб, якраз і свідчить про те, що тільки ОСОБА_9 і ніхто інший скоїв убивство ОСОБА_11 . Показання обвинуваченої про те, що «невідомі особи в масках» занесли в погріб труп, який був загорнутий в рядно, а фактично труп був знайдений загорнутий в пластиковий пакет, говорить про неправдивість і неузгодженість показань обвинуваченої. Про таку неузгодженість і скоєння ОСОБА_9 убивства своєї матері свідчать і результати проведено з нею слідчого експерименту, відповідно до яких ОСОБА_9 з причин особистих неприязних стосунків штовхнула свою матір в погреб, потім намагалась витягти її за платок, зав?язаний на шиї. Там же вона переконалась, що її мати мертва. Отже, показання обвинуваченої, в частині яких вона фактично визнає свою причетність до заподіяння смерті ОСОБА_11 , а в інших категорично це заперечує, разом з іншими доказами, беззаперечно свідчить про доведеність вини ОСОБА_11 в інкримінованому їй злочині.

Локалізація, характер та кількість тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_11 , свідчать про те, що вони були заподіяні з метою позбавлення ОСОБА_11 життя і кваліфікація дій ОСОБА_9 за ст. 115 ч. 1 КК України є правильною.

Під час апеляційного розгляду процесуальних порушень, порушень прав обвинуваченої гарантованих Конституцією України та Конвенцією прав захист людини та основоположних свобод суд апеляційної інстанції не встановив.

В апеляційній скарзі захисника фактично викладено незгоду з висновками суду першої інстанції щодо належності і допустимості доказів, які сторона захисту вважала недопустимими. Однак, доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Твердження апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду, а також істотного порушення вимог КПК України свого підтвердження не знайшли під час апеляційного перегляду, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, життя людини, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями. Тому покарання за свавільне позбавлення життя людини повинно бути адекватним. Призначаючи покарання, місцевий суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання та одну обставину, яка його обтяжує, дані про особу обвинуваченої і з урахуванням всіх цих обставин, призначив покарання в межах, наближених до мінімальних, передбачених законом за даний злочин.

Підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404,407,418 КПК України колегія суддів.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в закону силу з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4