ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/880/20
провадження № 1-в/753/44/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання засудженого ОСОБА_5 про відновлення пропущеного строку на подачу апеляції на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 31 червня 2009 року,-

ВСТАНОВИВ:
Постановою Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2009 року ОСОБА_5 скасовано іспитовий строк, призначений вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27 жовтня 2008 року та прийнято рішення про направлення ОСОБА_5 для відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з оголошенням розшуку останнього.

Засуджений ОСОБА_5 23 грудня 2019 р. подав до Київського апеляційного суду клопотання з проханням відновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови суду, посилаючись на те, що він дізнався про вказану постанову та отримав її копію лише 16 грудня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2020 року розгляд вказаного клопотання передано до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю.

Захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав. Звертав увагу на те, що до 16 грудня 2009 року дані про ознайомлення засудженого з постановою суду від 31 серпня 2009 року відсутні, при цьому ОСОБА_5 утримувався під вартою з 2012 року.

Прокурор в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення клопотання. Вказував на те, що засуджений достовірно знав про наявність постанови суду від 31 серпня 2009 року ще під час відбування покарання в Королівстві Бельгія при повідомленні про перебування у розшуку, крім того в ході інших судових проваджень, що відбувались у вересні 2019 року щодо ОСОБА_5 , судом в присутності останнього оголошувалась постанова суду від 31 серпня 2009 року. Просив врахувати, що у зв`язку з окупацією АРК надати документи на підтвердження отримання ОСОБА_5 вказаної постанови, який на час прийняття рішення суду від 31 серпня 2009 року під вартою не перебував.

Розглянувши клопотання, вивчивши наявні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Так, Європейський суд з прав людини в своїй практиці вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (див. Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини гарантії (надалі - Суду) держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (Delcourt v. Belgium, Pelevin v. Ukraine).

Таким чином при вирішенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд зобов`язаний перевірити чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Як вбачається з наявних у суду матеріалів вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27 жовтня 2008 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Постановою Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2009 року скасовано іспитовий строк, призначений вищевказаним вироком та прийнято рішення про направлення ОСОБА_5 для відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з оголошенням розшуку останнього. Вказане рішення було постановлено судом за відсутності засудженого.

З довідки Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 02 липня 2019 року вбачається, що за інформацією Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва національної поліції України від 27.06.2019 року, процедура екстрадиції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Королівства Бельгія в Україну для виконання вироку Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року, з врахуванням постанови Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 31.08.2009 року запланована на 09.07.2019 року в аеропорту «Бориспіль» о 17.50. Після здійснення прийому ОСОБА_5 буде доставлений до державної установи «Київський слідчий ізолятор» для подальшого виконання вимог вищевказаної вказівки.

09 липня 2019 року з Королівства Бельгія в Україну до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» прибув ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання вироку Київського районного суду м. Сімферополя від 27.10.2008 року, з врахуванням постанови Центрального районного суду м.Сімферополя від 31.08.2009 року.

Як вбачається з даних копії розписки, наданої ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 постанову суду від 31.08.2009 року отримав 16 грудня 2019 року.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до однієї з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Важливою гарантією ухвалення правосудного рішення у кримінальному судочинстві є право на перегляд судових рішень судом вищого рівня, що реалізується через відповідні положення кримінального процесуального закону України.

Право на апеляційне оскарження судових рішень є однією з гарантій судового захисту в кримінальних справах, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмеженим.

Згідно положень ст. 349 КПК України апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Строк оскарження постанови, винесеної судом в порядку ст. 408-2 КПК України, становить 7 діб з дня її оголошення.

Положеннями ст. 262 КПК України передбачено, що розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою. Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 вже мав статус засудженої особи, проте розгляд подання про скасування іспитового строку відбувся без його участі.

Будь-яких даних про те, що він отримав копію вказаної постанови до 16 грудня 2019 року до суду не подано.

При цьому ОСОБА_5 в своєму клопотанні зазначив, та в судовому засіданні уточнив, що у 2010 році йому було повідомлено про успішне закінчення іспитового строку, і у серпні 2012 року він залишив територію України без проходження прикордонного контролю, проте вже у вересні 2012 року був арештований у Королівстві Бельгія та перебував в місцях позбавлення волі до 09 липня 2019 року до моменту передання його правоохоронним органам України, які здійснили його конвоювання на територію України з подальшим поміщенням до СІЗО. Ні в Королівстві Бельгія, ні при конвоюванні йому про постанову від 31 серпня 2009 року не повідомляли. Фактично постанову йому вручили після звернень захисника до СІЗО 16 грудня 2019 року.

Наведена обставина щодо перетину ОСОБА_5 у 2012 році державного кордону та перебування під вартою в Королівстві Бельгія, після чого його було конвойовано для виконання вироку та поміщено до ДУ «Київський слідчий ізолятор» учасниками судового розгляду, зокрема прокурором, не спростовані.

Крім того, прокурором не подано доказів щодо ознайомлення засудженого ОСОБА_5 з вказаною постановою під час перебування під вартою в Королівстві Бельгія, та не подано відомостей щодо прохання запитуючої сторони вручити її копію.

Також судом приймається до уваги те, що саме за клопотанням прокурора судовий розгляд щодо вирішення питання про відновлення строку неодноразово відкладався, і тому суд вважає, що прокурор мав можливість та достатньо часу для з`ясування обставин повідомлення та вручення оскаржуваної постанови суду засудженому.

При цьому, на неодноразові запити сторони захисту, скеровані до ДУ «Київський слідчий ізолятор», Національної поліції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції, Міністерства внутрішніх справ України, щодо екстрадиції ОСОБА_5 , відомості в повному обсязі не надані, з причин відсутності документів, за виключенням даних, що підтверджують виліт конвойної групи до м. Брюссель та прибуття до аеропорту «Бориспіль» 09 липня 2019 року разом з ОСОБА_5 , якого було доставлено до ДУ «Київський слідчий ізолятор» та вручення останньому копії постанови 16 грудня 2019 року.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 з об`єктивних причин не знав про постанову суду від 31.08.2009 року, при цьому, враховуючи те, що останній перебував під вартою з часу прибуття на територію України, не міг самостійно отримати копію вказаної постанови.

З огляду на те, що засуджений перебував під вартою, суд вважає, що в даному випадку має застосовуватись аналогія закону положення ч. 3 ст. 349 КПК України, і тому обрахування перебігу строку на оскарження постанови починається з дня отримання ОСОБА_5 вказаного судового рішення.

Посилання прокурора на підтвердження порушень засудженим умов іспитового строку, як на підставу для відмови у відновленні строку на оскарження є неспроможними, оскільки не входять до предмету даного судового розгляду і підлягатимуть оцінці при перевірці оскаржуваної постанови в апеляційній інстанції.

Позбавлення можливості засудженого на оскарження судового рішення, яке впливає на одне із основоположних природніх прав людини право на сводобу, гарантованого Конвенцією про захист прав та основоположних свобод та Конституцією України, призвело би до істотного обмеження законних інтересів засудженого та порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема засади змагальності сторін у частині рівності прав сторін на реалізацію процесуальних прав, передбачених КПК України, і забезпечення права на оскарження рішень суду в порядку, передбаченому КПК України.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що ОСОБА_5 пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, і тому вважає за можливе відновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки таке відновлення не порушить принцип юридичної визначеності.

Керуючись ст. 353 КПК України (в ред. 1960 року), суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Відновити засудженому ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження постанови Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 31 серпня 2009 року, якою скасовано іспитовий строк, призначений вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27 жовтня 2008 року та прийнято рішення про направлення ОСОБА_5 для відбування покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з оголошенням розшуку останнього.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя