Номер провадження: 11-кп/813/1785/19
Номер справи місцевого суду: 514/1410/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2019 року у кримінальному проваджені № 0000231, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Іванчанка, Тарутинського району, Одеської області, з неповною середньою освітою, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього майна.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено у виді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 01.07.2019 року, зарахувавши йому в силу ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 01.07.2019 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2019 року ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 29.06.2019 року в другій половині дня, більш точний час встановити не надалось можливим, знаходячись в м. Одеса, він вступив в злочинну змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження № 0000179 від 01.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, направлену на напад з метою заволодіння чужим майном, визначивши об`єктом свого злочинного посягання майно, з домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому мешкає ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, розподіливши ролі, 01.07.2019 року приблизно о 04:00 годині, проникли до домоволодіння АДРЕСА_3 та в подальшому, ОСОБА_8 за допомогою металевої труби, яку знайшов у подвір`ї вказаного домоволодіння, шляхом відпирання, відчинив металопластикове вікно будинку, через яке разом з невстановленою особою проникли до однієї з кімнат домоволодіння, та направились до спальної кімнати, де в цей час відпочивала власниця зазначеного домоволодіння ОСОБА_9 .

Після цього, знаходячись у приміщенні спальні, в той час як ОСОБА_8 будив господарку домоволодіння, невстановлена слідством особа, із застосуванням насильства, яке було небезпечним в момент спричинення для життя та здоров`я особи, з метою попередження можливого опору, завдала дерев`яною битою, яку принесла з собою, один удар по голові ОСОБА_9 . В подальшому, без перерви у часі, ОСОБА_8 разом з невстановленою особою вимагали від ОСОБА_9 грошові кошти. Побоюючись за своє життя, ОСОБА_9 віддала ОСОБА_8 та невстановленій слідством особі грошові кошти в конверті в розмірі 4 000 гривень, одну сережку (біжутерію) у вигляді квітки та одну срібну сережку з камінням зеленого кольору, якими нападники незаконно заволоділи. Після чого, невстановлена слідством особа незаконно заволоділа мобільним телефоном марки «Lenovo» А680 чорного кольору, з чохлом-книжкою чорного кольору, належний ОСОБА_9 , який знаходився на тумбочці в спальній кімнаті.

Після цього, ОСОБА_8 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України та таким чином пом`якшити призначене йому покарання. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вину у скоєному він визнав повністю, готовий стати на шлях виправлення.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи; перевіривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд прийшов до висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюються, тому не перевіряються апеляційним судом.

Згідно з ч.1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КПК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Відповідно до п. 8 вказаної постанови Пленуму ВСУ призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданої апеляційної скарги, на відповідність його вимогам закону в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд дійшов висновку про його законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, відповідно до вироку суду, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, на підставі ст.65 КК України, врахував дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому районним судом було враховано негативну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, те що він є особою, яка раніше була судима, скоїла особливо тяжкий злочин, що на думку районного суду, свідчило про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в нижніх межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України з конфіскацією майна.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник зазначив, що його підзахисний добровільно зізнався у вчиненні ним відносно потерпілої ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, щиро розкаявся, співпрацював з органом досудового розслідування, що сприяло встановленню обставин вищевказаного кримінального правопорушення, вказав на відсутність претензій з боку потерпілої, якій шкода була відшкодована, та яка в судовому засідання суду першої інстанції просила суворо не карати обвинуваченого, також посилався на молодий вік обвинуваченого та роль ОСОБА_8 у вчиненому злочині, яка є незначною та не мала тяжких наслідків, порівняно з діями іншої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Захисник з урахуванням обставин вчинення злочину, наявності пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також даних про особу обвинуваченого та його поведінку після його вчинення, просив призначити його підзахисному покарання на підставі вимог ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до положень ст.75 КК України.

Прокурор під час апеляційного розгляду частково погодився з доводами захисника щодо молодого віку обвинуваченого та відсутності претензій з боку потерпілої, яка була його вчителькою. Разом з тим, зазначив, що обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання та вже притягувався до кримінальної відповідальності, та до нього застосовувались положення ст.ст. 69, 75, 104 КК України, але він знову вчинив особливо тяжкий злочин. Крім того, зазначив, що шкода потерпілій обвинуваченим не відшкодована, що не заперечувалося захисником в апеляційному суді. Прокурор вважав, що суд, з урахуванням тяжкості та обставин вчиненого ОСОБА_8 злочину, а також даних про особу обвинуваченого, вірно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

Враховуючи вищенаведені обставини, дослідивши матеріали провадження та встановлені під час апеляційного розгляду обставини, оцінюючи їх в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин є мінімальним в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, його скоєння у співучасті з іншою особою, з проникненням у житло із застосуванням насилля відносно потерпілої, що призвело до спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, а також негативної характеристики обвинуваченого та інших даних про особу обвинуваченого, в тому числі застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру та скоєння ним в подальшому ряду умисних злочинів і засудження останнього з застосуванням положень ст.ст.69, 75, 101, 104 КК України, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання, судова колегія приходить до висновку про неможливість застосування обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст.69 та ст.75 КК України, оскільки призначення такого покарання не досягне мети його застосування.

При цьому, будь яких інших істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду справи та ухвалення вироку суду, колегією суддів не виявлено та стороною захисту не наведено, а тому апеляційним судом не встановлено підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду.

Висновки апеляційного суду.
Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу, тому з урахуванням наявності пом`якшуючих покарання обставин, суд вірно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч.1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2019 року у кримінальному проваджені № 0000231, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.08.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4