ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/866/20 Справа № 194/5/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
представника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
законного представника обвинуваченого ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152, 348 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 до 15 березня 2020 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахував, що ОСОБА_13 є особою, яка обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжкими злочинами, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено у вигляді довічного позбавлення волі. Він є пенсіонером, одружений, має постійне місце проживання. Суд вважав доведеними ризики, що ОСОБА_13 під тяжкістю встановленого покарання, може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу суду, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.
Свої вимоги, апелянт обґрунтовує тим, що доводи суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 викладені в оскаржуваній ухвалі, зводяться до ідентичного дублювання доводів прокурора.
Вказує, що під час проведення досудового слідства було проведено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу №166 від 29.08.2019 року згідно висновків якої ОСОБА_13 в період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (важкої травми головного мозку), та потребує застосування до нього примусового заходу меичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Зазначає, що слідчим суддею Тернівського міського суду Дніпропетровської області було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку з посиленим наглядом, та вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.
Встановлено, що ОСОБА_13 страждає на органічне ураження головного мозку травматичного генезу з психоорганічним синдромом, судомними нападами в анамнезі.
Апелянт зазначив, що 15.01.2020 року під час проведення підготовчого судового засідання від прокурора надійшло клопотання про продовження ОСОБА_13 строку застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку з посиленим наглядом, на два місяці. Ухвалою колегії Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. При цьому було порушено право на захист ОСОБА_13 , оскільки під час вирішення вказаного питання не був присутній його законний представник ОСОБА_12 .
На думку апелянта, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 подано з посиланням в тому числі на ст. 331 КПК України, що вже є незаконним, так як судовий розгляд ще не розпочатий, а ст. 331 КПК України відноситься до стадії судового розгляду, і на мою думку в розгляді вказаного клопотання необхідно було відмовити.
Захисник зазначив, що особа, яка в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі виражених розладів особистості та поведінки в наслідок органічного ураження головного мозку (важкої травми головного мозку), та потребує застосування до нього примусового заходу меичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, не може триматися в умовах слідчого ізолятора так як вона потребує постійного контролю зі сторони лікаря психіатра.
На думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив дані про особу обвинуваченого, який страждає на хронічне психічне захворювання, з 2013 року є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву, має постійне місце проживання, має на утриманні дружину та доньку 2006 року народження, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

- захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою.
Свої вимоги, апелянт обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить викладу обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що стверджують ці обставини.
Копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, прокурором суду та стороні захисту до клопотання не долучалися і не вручалися, та судом не досліджувалися, що перешкодило перевірити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_13 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Вказує, що ухвала суду не містить посилань на доведеність обґрунтованої підозри та докази обґрунтованості такої підозри.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_13 підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представник потерпілої ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили залишити ухвалу суду без змін.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , суд дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, у відповідних матеріалах провадження № 194/5/20, в судовому засіданні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, 16 січня 2020 року в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 до 15 березня 2020 року.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 колегія суддів належно дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду. Судом встановлено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів суду першої інстанції врахувала, що ОСОБА_13 є особою, яка обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжкими злочинами, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено у вигляді довічного позбавлення волі. Він є пенсіонером, одружений, має постійне місце проживання. З урахуванням вказаного, суд зазначив, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою. На даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні та продовженні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечною.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений страждає на хронічне психічне захворювання та потребує лікування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суду не надано доказів щодо необхідності лікування останнього у психіатричній лікарні.
Колегія суддів вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_13 має стійкі соціальні зв`язки, страждає на хронічне психічне захворювання, з 2013 року є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву, має постійне місце проживання, має на утриманні дружину та доньку 2006 року народження, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, взято також до уваги, та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інший злочин, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Всі викладені захисниками доводи були об`єктом дослідження судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4