Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/7109/19
н/п 1-кп/490/895/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання- ОСОБА_2 ,
прокурор- ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинувачений - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №0000143, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2016 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше судимий 22.02.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. З ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) звільнений від відбування покарання з випробовуванням на 3 роки, 22.10.2019 року на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звільнений від відбування покарання по закінченню строку випробування на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу у зв`язку із мобілізацією на посаді стрільця-помічника гранатометника аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу атеромо більно-десантної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат», має статус учасника бойових дій, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

07.08.2014 громадянин ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби по мобілізації та направлений у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 27.08.2014 №222 ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 ).

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відтак, з 07.08.2014, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проте, 24.01.2015 солдат ОСОБА_5 , діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

14.03.2016 року о 09:00 год. солдат ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) повідомив про себе, як про військовослужбовця який самовільно залишив місце несення служби та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 17.03.2016 №79, солдата ОСОБА_5 було звільнено з лав Збройних Сил України в запас.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 24.01.2015 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 14.03.2016, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 407 КК України - самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), (в редакції Закону 2001 року).

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися усамовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав повністю, підтвердивши в повному обсязі обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_5 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і ОСОБА_5 винуватий у його вчиненні, так як він самовільно залишив військову частинубез поважних причин тривалістю понад один місяць, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, його особу, а саме те, що він за місцем роботи характеризується посередньо, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин ОСОБА_5 призначити покарання у межах санкції, встановленої ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.
Згідно з ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального Кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 407 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_3 від 24.10.2019р.. Даний злочин вчинено до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обвинувачений ОСОБА_5 31.01.2020р надав до суду клопотання про застосування до нього амністію та звільнити від відбування покарання. ОСОБА_5 роз`яснено наслідки застосування амністії, проте останній наполягав на її застосуванні.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, визначених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувачений підпадає під дію ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII, та підлягає звільненню від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" №1810-VIII.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1