Ухвала

13 квітня 2020 року

м. Київ
справа № 759/14216/16-к
провадження № 51-1786ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5, 6 ч. 2 цієї статті.
Так, засуджений, всупереч положенням п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, направляючи до суду

28 березня 2020 року свою касаційну скаргу, вказав, що скарга подається до Касаційного Суду України, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК

(в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147 - VIII), згідно з якими судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга, зокрема, повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.
Проте всупереч законодавчим приписам, у поданій скарзі засудженим не викладено обґрунтування вимог та не конкретизовано, з посиланням на норму закону, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Не відображено підстав для скасування судового рішення передбачених ст. 438 КПК, які, на думку засудженого, підтверджують істотне порушення вимог Кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення

і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК засуджений не зазначає жодних вимог у межах повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається перелік матеріалів, які додаються. У поданій касаційній скарзі не зазначено, що до неї додано.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків. Засудженому також необхідно надати докази дотримання встановленого судом строку усунення недоліків.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року щодо нього, залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів

з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3