Справа № 345/1377/18
Провадження № 11-кп/4808/95/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеМл яційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 06.03.2020 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 40 140,00 грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину проти власності, може переховуватись від суду, а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 06.03.2020 року включно .

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 подав АС, в якій зазначає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, захисник ОСОБА_9 зазначає, що суд не взяв до уваги, що обвинувачений не мав і не має наміру переховуватись від суду, його місце проживання АДРЕСА_1 , має місце праці, дохід, оскільки укладено контракт на проходження громадянином України ОСОБА_8 військової служби у Збройних Силах України, позитивно характеризується за місцем проживання та і під час проходження служби, збитки повністю відшкодовані, потерпілі не наполягають на суворій мірі покарання, що підтверджується укладеними ними угодами про примирення. Вважає, що враховуючи дані, що характеризують його підзахисного, на даний час не існують ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК та які дають правові підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу Калуського міськрайонного суду від 03.01 2020 року скасувати та постановити нову, якою скасувати ухвалу суду та винести нову ухвалу, якою змінити міру запобіжного заходу для ОСОБА_8 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Ухвалою Калуського міськрайонногого суду від 03 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 06 березня 2020 року включно.

З копій контрольного кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт було спрямовано до суду 05 квітня 2018 року.

З обвинувального акта вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 звинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185КК, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК .

Згідно з ч.2ст.177 КПК , підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК .

Як вбачається зі ст.177 КПК , метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК , у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції невинуватості, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи, чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Натомість суд першої інстанції не в повній мірі дотримався наведених вимог.

Посилаючись на раніше встановлені ризики, суд не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_8 під вартою.

Зокрема, колегія суддів вважає такими, що не відповідає дійсності висновок суду щодо наявності ризику переховування обвинуваченого від суду.

Висновок суду щодо перешкод з боку обвинуваченого кримінальному провадженню не вмотивований, суд не зазначив у чому саме може полягати таке перешкоджання.

Власні висновки, суд першої інстанції з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності, повинен сприймати з урахуванням наданих прокурором доказів на підтвердження заявленого клопотання.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Колегія суддів враховує, що зі змісту копії матеріалів контрольного кримінального провадження та доводів АС обвинувачений не мав і не має наміру переховуватись від суду, його місце проживання АДРЕСА_1 , має місце праці, дохід, оскільки укладено контракт на проходження громадянином України ОСОБА_8 військової служби у Збройних Силах України, позитивно характеризується за місцем проживання та і під час проходження служби, збитки повністю відшкодовані, потерпілі не наполягають на суворій мірі покарання, що підтверджується укладеними ними угодами про примирення (а.с.-127-128).

Крім цього, колегія суддів вважає висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не мотивований належним чином, він носить формальний характер та не узгоджується із сукупністю обставин , які мають істотне значення для вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу.

У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що запобігти ризикам переховування, вчинення обвинуваченим іншого злочину можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_8 іншого виду запобіжного заходу, судова колегія приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

При цьому покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим ОСОБА_8 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

Відповідно до ст. 407 ч.3 п.2 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що вимоги АС захисника ОСОБА_9 підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177,178,181, 404,405,407, 419,422 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 - задовольнити .

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 03 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до 06.03.2020 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло за місцем проживання АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 до 06.00 год.

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти із зали суду негайно та зобов`язати його прибути невідкладно до місця свого помешкання, згідно з умовами обрання запобіжного заходу.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки, згідно ч.5 ст. 194 КПК :

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду.

- повідомляти слідчого прокурора чи суд про зімну свого місця проживання, роботи, навчання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками у даному провадженні та іншими особами, які будуть визначені слідчим, прокурором, судом;

- невідкладно здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Також роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем відбування підозрюваним домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Визначити строк дії ухвали до 06 березня 2020 року.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5