КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілих ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001629 стосовно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК Українираніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Також цим вироком вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 23 серпня 2018 року близько 08 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Данилівка, де перебував у власних справах, дійшовши до будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та будучи обізнаним про наявність у останніх грошових коштів, які вони зберігають у житловому будинку за вищевказаною адресою, у ОСОБА_10 виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які знаходяться у вищевказаному будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, ОСОБА_10 переконавшись, в тому, що сторонні особи на території домоволодіння відсутні, підійшов до території домоволодіння, відчинив хвіртку та зайшов до приміщення вказаного будинку, де помітив раніше незнайому йому жінку, ОСОБА_11 .
ОСОБА_10 розуміючи, що його дії носять відкритий характер, в присутності ОСОБА_11 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, попрямував до спальної кімнати в якій проживає ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де відкрито заволодів наступними речами: грошовими коштами в сумі 17400 грн. та 1455 доларів США, які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , мобільним телефоном марки «SGH-U600» (IMEI: НОМЕР_1 ), темно-червоного кольору, вартістю 327,67 грн., мобільним телефоном марки «SGH-U600» (IMEI: НОМЕР_2 , темно-червоного кольору, вартістю 279,34 грн., які належать ОСОБА_6 , парою золотих сережок, вагою 6,3 г, вартістю 3800 грн., парою золотих сережок вагою 2,66 г, вартістю 1910 грн., які належать ОСОБА_6 .
З викраденим, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд, завдавши своїми протиправними діями потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 64457,01 грн.

На даний вирок потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, а саме застосування до нього положень ст. 75 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а в решті вирок суду залишити без зміни.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що внаслідок неповноти судового розгляду не з`ясування і не врахування судом всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України і призначив йому покарання, що не відповідає його особі та ступеню вчиненого ним злочину.
Також апелянти вказують, що суд першої інстанції помилково зазначив у своєму вироку, що потерпілі не заперечували проти розгляду даного кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України та відсутність клопотань про об`єднання даного кримінального провадження з іншим, оскільки 21 травня 2019 року через канцелярію суду було подано клопотання про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_10 .. Однак, під час судового розгляду 17 липня 2019 року головуючий позбавив їх можливості заявити клопотання про об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням за фактом нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а при обранні виду та розміру покарання не врахував їх думку, як потерпілих про призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих та їх представника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни; думку прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу та просила оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з порушенням судом вимог ст. 349 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0001629 та апеляційні доводи, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Розглядаючи справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені. Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 27.03.2019 року був скасований попередній вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2019 року стосовно ОСОБА_10 обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України у даному кримінальному провадженні з підстав порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України, оскільки наслідки скороченого розгляду кримінального провадження були роз`яснені лише обвинуваченому, а не всім учасникам, до яких згідно п.26 ч.1 ст. 3 КПК України відносяться сторони кримінального провадження, зокрема потерпілий, його представник, цивільний позивач, його представник та інші особи.

У вищевказаній ухвалі колегією суддів апеляційного суду було зазначено, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 під час його допиту в судовому засіданні, щодо нанесення ним тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_11 в ході заволодіння майном потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які могли істотно вплинути на правову кваліфікацію його протиправних дій, здійснив розгляд даного кримінального провадження у скороченому порядку, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, скасовуючи попередній вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2019 року стосовно ОСОБА_10 обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України у даному кримінальному провадженні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначив, що призначене ОСОБА_10 покарання із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки не є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи новий судовий розгляд даного кримінального провадження, апеляційний суд вказав на необхідність ретельної перевірки судом першої інстанції зібраних у справі доказів та їх належної оцінки, а також зазначив, що в разі доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, покарання йому призначити з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України та вимог ч. 3 ст. 415 КПК України.
За приписами частини 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року, судом першої інстанції вказані вимоги закону були повністю проігноровані.

Так, незважаючи на викладені в ухвалі колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.03.2019 року висновки і мотиви, з яких було скасовано вирок, незважаючи на необхідність ретельної перевірки зібраних у справі доказів та їх належної оцінки, позиції потерпілих, які у своєму клопотанні (а.с. 108), вказуючи на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 186 КК України та бездіяльність прокурора у провадженні, просили повернути обвинувальний акт прокурору для встановлення правильної кваліфікації дій ОСОБА_10 , який в ході заволодіння їх майном спричинив тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_11 , суд першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження, без врахування позиції потерпілих, які просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків і фактично не надавали згоди на проведення розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України, не маючи до того законних підстав,визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які нібито ніким не оспорюються та розглянув справу в порядку ст. 349 КПК України.

При цьому суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, фактично не здійснював допит обвинуваченого ОСОБА_10 по суті обвинувачення, оскільки як вбачається з журналу судового засідання (а.с. 114) його допит тривав менше однієї хвилини і полягав в тому, що "все було так, як написано в обвинувальному акті".
Також колегія суддів вважає необхідним відмітити, що суд першої інстанції, встановивши у вироку, що діями обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 64457, 01 грн., при вирішенні питання щодо заявленого цивільного позову потерпілих (а.с. 13-15), стягнув з обвинуваченого на користь потерпілих матеріальну шкоду в сумі 200632 грн.

Крім того, слід зазначити, що в ухвалі від 27.03.2019 року апеляційний суд вказав на ту обставину, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а тому призначаючи новий судовий розгляд даного кримінального провадження зазначив, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, призначити йому покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також вимог ч.3 ст. 415 КПК України.

Отже, вищенаведені порушення судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 вимог ч.3 ст. 349, ч.3 ст. 415 КПК України, є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які в розумінні положень ч.1 ст. 412 КПК України визначаються як такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду прийняти законне і обґрунтоване судове рішення, що згідно п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції та виконання вимог ст. 416 КПК України.

Під час нового розгляду даного кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які стали підставою для скасування вироку, здійснити розгляд справи з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, перевірити зібрані докази, яким дати належну оцінку та ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404 -407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001629 стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3