Справа № 496/4305/15-к
Провадження № 1-кп/496/112/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника цивільного відповідача ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження №0000331 від 25.03.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Великий Олександрів Ярмолинецького району Хмельницької області, з середньою освітою, працюючого у крамниці «Ельдорадо» вантажником, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим слідством обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 24.02.2015 року близько 21:00 годин, більш точного часу слідством не встановлено, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , які сталися в ході сварки, переслідуючи намір заподіяння легкого тілесного пошкодження, наніс удар рукояткою сокири в тім`яно-потиличну частину голови потерпілому ОСОБА_7 , спричинивши тим самим, тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забиття м`яких тканей тім`яно-потиличної частини голови, забиття м`яких тканин шиї, які згідно висновку судово-медичної експертизи №78 від 21.04.2015 року викликали розлад здоров`я в межах 6-ти до 21 дня та згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, досудовим слідством обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю.

Під час судового засідання судом допитані наступні особи:

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі з застосуванням ст.75,76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , пояснив, що у лютому місяці 2015 року, повертаючись з роботи побачив, що у будинку де проживала його покійна мати, горить світло. Увійшовши до будинку, він побачив, як його рідний брат ОСОБА_7 , племінник та жінка брата зрізають труби опалення. Між ними почалася сварка, під час якої він викликав поліцію та не випускав нікого з будинку до приїзду працівників правоохоронних органів. Також ОСОБА_7 стверджує, що жодних тілесних ушкоджень він брату не наносив, сокиру в руки не брав взагалі, було лише штовхання один одного та взаємна нецензурна лайка. Після того як приїхав дільничний, потерпілому стало погано та йому викликали карету швидкої допомоги. Як вважає ОСОБА_7 , потерпілий хоче його оговорити, оскільки їх покійна мати склала заповіт лише на нього, а тому між братами склалися неприязні стосунки щодо спадщини.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив виправдати його підзахисного у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушенні за ч.2 ст.125 КК України, оскільки наявний доказ у справі, а саме відеозапис з місця події є недопустимим, а комплексною судовою експертизою не встановлено, що тілесні ушкодження, які наявні у потерпілого, завдано саме обвинуваченим, та саме 24.02.2015 року, а пояснення свідків протирічать один одному. Також, захисник посилався на те, що комисійною судово-медичною експертизою не підтверджений факт спричинення потерпілому саме визначених в обвинувальному акті тілесних ушкоджень.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_5 , у судовому засіданні, просив відмовити потерпілому у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди, оскільки не доведено вину його довірителя в спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень, та, відповідно, моральної та матеріальної шкоди.
Потерпілий ОСОБА_7 надав пояснення про те, що 24.02.2015 року він з дружиною та сином пішов до будинку покійної матері, аби зняти бойлер який він купував та встановлював за свої кошти. Коли зрізали бойлер та почали збиратися до дому приблизно о 21:00 годин зайшов обвинувачений ОСОБА_7 та між ними почалася сварка з бійкою в ході якої обвинувачений намагався душити його. Обвинувачений ОСОБА_7 дуже ображав його, дружину та сина, після чого потерпілий отримав удар по голові рукояткой сокири та втратив свідомість. Незабаром приїхав дільничний, забрав у обвинуваченого сокиру та викликав швидку. Після вказаних подій потерпілий звертався до хірурга, яким було встановлено діагноз - закрита черепно-мозкова травма, та перебував на стаціонарному лікуванні 22 днів, крім того, став інвалідом 3 групи та втратив працездатність. Вважає, що йому вчинена матеріальна та моральна шкода, а тому заявив цивільний позов, та просить стягнути з обвинуваченого 21400 гривень. Представник потерпілого ОСОБА_6 , підтримала пояснення свого довірителя в частині цивільного позову, просила позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого, у судовому засіданні пояснила, що до них додому прибіг чоловік ОСОБА_9 , якому вони здають будинок, та пояснив що до будинку зайшли люди та знімають бойлер. Вони з чоловіком побігли до будинку, та побачили що потерпілий ОСОБА_7 разом із своїм сином та дружиною знімають бойлер. Обвинувачений ОСОБА_7 , викликав поліцію та закрив двері, щоб ніхто не пішов, при цьому тримав у руці сокиру, однак жодних тілесних ушкоджень не наносив. Свідок стверджує, що дійсно була лайка та нецензурна брань, крім того потерпілий ОСОБА_7 сам накинувся на її чоловіка та ударив його монтировкою, у обвинуваченого тріснула губа. Коли приїхав дільничний, він прийняв заяву, після чого також приїхала швидка допомога, але кому було надано першу медичну допомогу, свідок не бачила. Потерпілий пішов до дому самостійно.

Свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною потерпілого, у судовому засіданні пояснила, що 24.02.2015 року вона з чоловіком та сином пішли до будинку покійної матері чоловіка, аби зняти бойлер який вони купували за власні кошти. Дочекавшись людей, які тимчасово знімали будинок, у їх присутності злили воду з бойлеру та почали його знімати. Прийшов обвинувачений ОСОБА_7 почав кричати та битися з потерпілим ОСОБА_7 , після того як їх заспокоїли, вони хотіли піти, але обвинувачений закрив двері та не випускав нікого з будинку. Потерпілому стало погано та він хотів піти на вулицю, однак обвинувачений намагався його зупинити та вдарив його рукояткою сокири у праву скроню. Потерпілий ОСОБА_7 втратив свідомість. Обвинувачений вибіг на вулицю, де стояла його дружина з адвокатом, закрив двері та нікого не випускав до приїзду дільничного. Коли приїхала швидка, потерпілий вже прийшов до тями.

Свідок ОСОБА_10 , у судовому засідання пояснив, що являється сином потерпілого, 22.02.2015 року приблизно о 19:00 годин він разом з батьками пішли у будинок померлої бабусі для того, щоб зняти бойлер. Коли прийшов обвинувачений, то він почав кидатися на потерпілого та хватав за шию, після чого закрив двері та не випускав нікого з будинку. Потерпілому ОСОБА_7 стало погано і він хотів піти на вулицю, однак обвинувачений намагався його зупинити та вдарив рукояткою сокири у праву скроню, потерпілий сів на підлогу, однак був у свідомості. Вказані обставини були зафіксовані свідком на камеру телефону, який він надав працівникам поліції у якості доказу.

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні пояснив, що на той час був дільничним інспектором, виїхав на виклик, який надійшов на «102». Прибувши на місце події, він зайшов до хати, було багато людей, потерпілий ОСОБА_7 сидів на підлозі біля крісла, а обвинувачений ОСОБА_7 ходив по коридору, тримавши сокиру в руках. Потерпілий скаржився на стан здоров`я.

Крім цього, судом було досліджено наступні докази по справі:

- СD-диск з відеозаписом з місця події від 24.02.2015 року, який потерпілий ОСОБА_7 надав для огляду.
- акт №44 судово-медичного (дослідження) обстеження відповідно до якого «у гражданина ОСОБА_7 1961 г.р. имелись повреждения в виде: закрытой черепно-мозговой травмы, сотрясения головного мозга, что подтверждается данными осмотра врача невропатолога от 27.02.2015 года. Кроме этого, имелся ушиб мягких тканей теменно-затылочной области головы и ушиб мягких тканей шеи. Имеющиеся повреждения могли образоваться от действия тупых, твердых предметов, как с ограниченной, так и с преобладающей контактирующей поверхностью, возможно при ударе о таковые. Не исключено причинение установленных повреждений от ударов кулаками, руками и т.д. нападавшего человека. Исходя из морфологических особенностей следует считать, что давность телесных повреждений гражданина ОСОБА_7 соответствуют времени, установленному материалами дела, то есть 24.02.2015 года. Указанные повреждения вызвали расстройство здоровья в пределах от 6-ти до 21 дня и согласно п.2.3.3 «Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений» (1995 г.) относятся к категории ЛЕГКИХ телесных повреждений повлекших кратковременное расстройство здоровья» (мовою оригіналу).

- висновок експерта №78 відповідно до якого «у гражданина ОСОБА_7 1961г.р. имелись повреждения в виде: закрытой черепно-мозговой травмы, сотрясения головного мозга, что подтверждается данными осмотра врача невропатолога от 27.02.2015года. Кроме этого, имелся ушиб мягких тканей теменно-затылочной области головы и ушиб мягких тканей шеи. Имеющиеся повреждения могли образоваться от действия тупых, твердых предметов, как с ограниченной, так и с преобладающей контактирующей поверхностью, возможно при ударе о таковые. Не исключено причинение установленных повреждений от ударов кулаками, руками и т.д. нападавшего человека. Исходя из морфологических особенностей следует считать, что давность телесных повреждений гражданина ОСОБА_7 соответствуют времени, установленному материалами дела, то есть 24.02.2015 года. Указанные повреждения вызвали расстройство здоровья в пределах от 6-ти до 21 дня и согласно п.2.3.3 «Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений» (1995 г.) относятся к категории ЛЕГКИХ телесных повреждений повлекших кратковременное расстройство здоровья. Судя по количеству и локализации повреждений, обнаруженных на теле гражданина ОСОБА_7 следует считать, что ему было причинено не менее 3-х ударов тупым твердым предметом» (мовою оригіналу).

- прокол проведення слідчого експерименту та фотоілюстрацією до протоколу слідчого експерименту.
- висновок експертної комісії №286 про проведення комісійної судово медичної експертизи відповідно до якої, як виходить з медичної картки № 1146 стаціонарного хворого ОСОБА_7 , знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Біляївської ЦРЛ з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року з діагнозом: «Закрито черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забою м`яких тканин шиї. ДЕП 2 ст. Наслідки перенесеної ГНМК за ішемічним тином у БСМА у вигляді лівостороннього геміпарезу. Гіпертонічна хвороба 3 ст.». Окрім того, при огляді ОСОБА_7 нейрохірургом встановлена наявність гематоми м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови. При вивченні медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 встановлено, що у останнього мала місце наявність грубої неврологічної симптоматики, яка цілком вкладається у картину перенесеної раніше гострої недостатності мозкового кровообігу, яка розвинулася у ОСОБА_7 05.06.2013 року (симптоми Марінеску-Радовічі зліва, зниження сили м`язів у лівих кінцівках, підвищений тонус м`язів у лівих кінцівках за пірамідним типом, патологічний рефлекс Бабінського зліва). На такому фоні встановити наявність або відсутність ознак, що притаманні лише для струсу головного мозку, не є можливим. Тим більше, що сам постраждалий вказує на те, що після отримання ушкоджень він не втрачав свідомості, а це цілком протирічить картині струсу головного мозку. Таким чином, встановлений діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у постраждалого та не підлягає судово-медичній оцінці, що передбачена п. 4.9. «Правил...». Аналогічним чином, діагноз «Забой м`яких тканин шиї» не обґрунтований об`єктивними даними (у ділянці шиї постраждалого не описано наявності яких-небудь ушкоджень - крововиливів, синців, саден, припухлості ТОЩО). Таким чином, діагноз «Забой м`яких тканин шиї» також не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у та не підлягає судово-медичній оцінці, що передбачена п. 4.9. «Правил...». Виходячи з вищевикладеного, доведеним можна вважати лише наявність гематоми м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови у ОСОБА_7 . Дана гематома спричинена однократною дією тупого предмету, групові та індивідуальні властивості якого в ушкодженнях не можна встановити на підставі наявних даних. Дана гематома могла бути отримана як внаслідок удару тупим предметом, так і внаслідок удару о такий при падінні. Дана гематома має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більш ніж 6 діб. та за даним критерієм, згідно п.п. 2.3.5 та 4.6. «Правил.», відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Приймаючи до уваги, що властивості даної гематоми у медичних документах не описані, визначити точну давність її отримання не є можливим. Дана гематома могла бути спричинена як у строк, на який вказує постраждалий (24.02.2015 року), так і у інші строки.
- висновок експерта №18-3650 судової криміналістичної експертизи відео-звукозапису, відповідно до якого, на оптичному диску, позначеному експертом, як ОД№1 (див. Дослідницьку частину цього Висновку) містяться відео-звукозаписи у файлах: «МОV_0161.mp4», «МОV_0162.mp4». Серед атрибутів оптичного диску ОД№1 будь яка інформація, за допомогою якого пристрою виконувався оригінальний запис, відсутня, тому на питання, за допомогою якого пристрою виконувались відео-звукозаписи, не є можливим. Відео-звукозаписи на ОД№1 є копіями. Копіювання даних на диск було здійснене без зупинок в одну сесію. По копії надати категоричний висновок на питання, чи підлягав вказаний відеозапис монтажу, не є можливим. У відео-звукозапису записаному у файлі«МОV_0162.mp4» на оптичному диску ОД№1 (див. Дослідницьку частину) ознак порушення неперервності не виявлено.
-надіслана на адресу суду, заява свідка ОСОБА_12 , в якій вона зазначила, що у зв`язку із зміною місця проживання вона не може брати участь у судовому засіданні у якості свідка, та повідомила, що 24.02.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ті самі покази вона надавала слідчому.
Дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до наступного:

Суд враховує п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 08 від 30 травня 1997 року, яким роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд обов`язково повинен з`ясувати, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Суд зазначає, що висновок експерта у кримінальному провадженні є процесуальним джерелом доказів (ч. 2 ст. 84 КПК), який не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована, і не має наперед встановленої доказової сили (ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК).

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення, на нього не може посилатись суд при ухваленні рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Частина 2 зазначеної статті зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, такі діяння: п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України порушення права на захист, що має місце разом з іншими порушеннями закону в конкретній експертизі .

Відповідно до ст. 84 КПК України висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні коли він: а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечними та не викликають сумніву; б) отриманий з дотриманням встановленого законом порядку, має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України).

Тому суд вважає за необхідне акт №44 судово-медичного (дослідження) обстеження від 25.02.2015 року та висновок судово-медичної експертизи КУ "Одеського обласного бюро СМЕ" №78 від 02.04.2015 року визнати недопустимими доказами і не бере їх до уваги при розгляді кримінального провадження, оскільки вони спростовуються комісійною експертизою, яка була проведена за участю шістьох експертів, які надали єдиний висновок.

Суд критично розцінює показання свідка ОСОБА_8 дружини обвинуваченого, в частині не нанесення обвинуваченим удару потерпілому, і вважає, що своїми показаннями вона намагається допомогти обвинуваченому уникнути покарання за вчинений злочин, оскільки її показання не узгоджуються з іншими доказами, в тому числі з висновком комісійної експертизи.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Враховуючи вказану норму суд не бере до уваги заяву свідка ОСОБА_12 , оскільки остання у судовому засіданні не допитувалася, присягу свідка не надавала.
Зокрема, суд відхиляє можливість використання як доказу винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 оптичний диск на якому містяться відео-звукозаписи у файлах: «МОV_0161.mp4», «МОV_0162.mp4», оскільки відповідно до висновку експерта №18-3650 судової криміналістичної експертизи відео-звукозапису, вказаний диск є копією, а тому надати категоричний висновок на питання, чи підлягав вказаний відеозапис монтажу, не є можливим. При цьому на стадії судового розгляду ані оригінал запису, ані записуючий пристрій надані не були. А тому наданий відеозапис не може бути використаний як належний доказ, тобто як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження. У даному кримінальному провадженні - це нанесення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. До вказаного правового висновку також дійшов Верховний суд України у постанові від 31.10.2019 року у справі №404/700/17.

Суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надані належні докази вини ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та ґрунтується лише на припущеннях, які відповідно до ст.62 Конституції України не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Безспірних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 в нанесені тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю судом не встановлено, в зв`язку з чим він підлягає виправданню: за ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад даного кримінального правопорушення.

Однак судом береться до уваги та визнається допустимим доказ у виді висновку комісійної судово-медичної експертизи наданого Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи, відповідно до якого на підставі даних комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , 1961 р.н., даних матеріалів справи, відповідно до поставлених питань судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків: як виходить з медичної картки № 1146 стаціонарного хворого, ОСОБА_7 знаходився на лікуванні у неврологічному відділені Біляївської ЦРЛ з 27.02.2015 року по 20.03.2015 року з діагнозом: Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забой м`яких тканин шиї ДЕП 2 ст. Наслідки перенесеної ГНМК за ішемічним тином у БСМА у вигляді лівостороннього геміпарезу. Гіпертонічна хвороба 3 ст.». Окрім того, при огляді ОСОБА_7 нейрохірургом встановлена наявність гематоми м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови. При вивченні медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 встановлено, що у останнього мала місце наявність грубої неврологічної симптоматики, яка цілком вкладається у картину перенесеної раніше гострої недостатності мозкового кровообігу, яка розвинулася у ОСОБА_7 05.06.2013 року (симптоми Марінеску-Радовічі зліва, зниження сили м`язів у лівих кінцівках, підвищений тонус м`язів у лівих кінцівках за пірамідним типом, патологічний рефлекс Бабінського зліва). На такому фоні встановити наявність або відсутність ознак, що притаманні лише для струсу головного мозку, не є можливим. Тим більше, що сам постраждалий вказує на те, що після отримання ушкоджень він не втрачав свідомості, а це цілком протирічить картині струсу головного мозку. Таким чином, встановлений діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у постраждалого та не підлягає судово-медичній оцінці, що передбачена п. 4.9. «Правил...». Аналогічним чином, діагноз «Забой м`яких тканин шиї» не обґрунтований об`єктивними даними (у ділянці шиї постраждалого не описано наявності яких-небудь ушкоджень - крововиливів, синців, саден, припухлості ТОЩО). Таким чином, діагноз «Забой м`яких тканин шиї» також не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у та не підлягає судово-медичній оцінці, що передбачена п. 4.9. «Правил...». Виходячи з вищевикладеного, доведеним можна вважати лише наявність гематоми м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови у ОСОБА_7 . Дана гематома спричинена однократною дією тупого предмету, групові та індивідуальні властивості якого в ушкодженнях не можна встановити на підставі наявних даних. Дана гематома могла бути отримана як внаслідок удару тупим предметом, так і внаслідок удару о такий при падінні.

Судом береться до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , оскільки вони підтверджують факт конфлікту та бійки, в ході якої обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження, та показання яких узгоджуються з іншими доказами по справі, в тому числі і з висновком комісійної експертизи. Також, в своїх поясненнях, свідок ОСОБА_8 вказувала на те, що її чоловік тримав в руках сокиру, що заперечував обвинувачений. Крім цього, завдання удару могло відбутися тільки миттєво, і саме цю мить могла не побачити свідок, що не суперечить її поясненням під час судового засідання. Факт перебування сокири в руках обвинуваченого, що сам обвинувачений заперечував, підтвердив також свідок ОСОБА_11 .
Крім того, суд приймає до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 21.08.2015 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_7 вказав, як саме та чим йому наносив удар обвинувачений ОСОБА_7 в скроню голови, про що додано фототаблицю про проведення слідчого експерименту з відтворенням події, яка мала місце 24.02.2015 року.

Таким чином, з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів, дії ОСОБА_7 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд вважає, що сукупністю наведених доказів, незважаючи на деякі розбіжності у показаннях потерпілого та свідків, повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1, 2постанови Пленуму ВСУ №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на гранті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до ст.ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено, обвинувачений до кримінальної від повільності раніше не притягався, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах Біляївської ЦРЛ не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, а тому суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, з застосуванням покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 6400 гривень, посилаюсь на те, що саме вказану суму він витратив на проведення лікування, та моральну шкоду у сумі 15000 гривень, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений завдав йому значні моральне та фізичне страждання, що потребує від нього додаткових зусиль для організації подальшого життя.

Обвинувачений цивільний позов у визначених потерпілим розмірах спричиненої матеріальної шкоди не визнав, просив відмовити, посилаючись на недоведеність та відсутність доказів щодо визначеного розміру відшкодування матеріальної шкоди, а також вважає, що ним не завдано моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Згідно ч.3 ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження доводів щодо відшкодування майнової шкоди потерпілий надав суду копії квитанції на придбання ліків та заправку пальним.

Згідно ст. 128 КПК України, доказування заподіяної кримінальним правопорушенням характеру (виду) та розміру майнової шкоди, що становитиме предмет цивільного позову, передбачає насамперед доказування самої події кримінального правопорушення, вчинення його обвинуваченим, його вини та причинного зв`язку між кримінальним діянням і його наслідками - заподіяною шкодою. Тож доказування обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, нерозривно пов`язане з доказуванням виду і розміру заподіяної шкоди.

Таким чином, потерпілим ОСОБА_7 не доведено належними та допустимими доказами щодо понесених витрат в розмірі 6400 гривень, оскільки потерпілий надав копії квитанцій на придбання медикаментів, не надавши лікарської медичної документації, яка б підтвердила необхідність придбання саме вказаних ліків. Крім того фіскальні чеки на придбання бензину не є підтвердженням майнової шкоди, завданої саме ОСОБА_7 тому, що стороною потерпілого не було надано суду будь-яких доказів того, що поїздка до медичного закладу була обумовлена саме тілесними ушкодженнями, які зазначені в обвинувальному акті. Врахуючи зазначене, вимога щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, не підлягає задоволенню.

Що до вимог про відшкодування моральної шкоди, то наявність моральної шкоди є безумовною і відповідно до ст. 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 (із змінами та доповненнями), «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спричинення тілесних ушкоджень навіть легкого ступеню тяжкості, в будь-якому разі має негативні фізичні та психологічні наслідки для потерпілого у справі, що обумовлено як фізичними стражданнями, яких особа зазнала у зв`язку з вчиненням відносно неї кримінального правопорушення, так і з порушенням звичного укладу життя, пов`язаного з необхідністю лікування. З урахуванням тривалості розладу здоров`я, глибини фізичних та душевних страждань, суд дійшов висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, в решті відмовити.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1ст. 125 КК України, санкція якої передбачає штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року, що згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі і до набрання вироком законної сили минуло два роки.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити від покарання за ч.1 ст.125 КК України, оскільки цей злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості та був скоєний у лютому 2015 року, тобто на час постановлення судом вироку минуло більше 3 років з моменту вчинення обвинуваченим злочину невеликої тяжкості, та враховуючи те, що у судовому засіданні не встановлено обставин зупинення перебігу давності, обвинувачений від слідства та суду не ухилявся, перебіг давності відбувся не з його вини, а тому сплив строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності згідно із ст.49 КК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За змістом рекомендацій, що містяться у п.2ПостановиПленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12від.23.12.2005 року закрити кримінальну справу з нереабілітуючих підстав, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, можливо лише за згодою особи, притягнутої до кримінальної відповідальності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 підчас судового розгляду не дав згоди на закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності, то він підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Судових витрат по справі не має.

Речових доказів по справі не має.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - виправдати.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляду штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 1ст. 125 КК України, у зв`язку з спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

В іншій частині вимог ОСОБА_7 - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1