Дата документу 15.07.2020
Справа № 334/4884/19
Провадження № 1-кп/334/392/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали спливає 24 травня 2020 року. Провадження по справі триває.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обовязків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш мякий запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Також, прокурором відділу процесуального керівництва при підтриманні державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обовязків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш мякий запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник вважає, що прокурор не довів колегії суду жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, які б давали підстави для заявлення даного клопотання.

Крім того, захисник доводив колегії суду, що його підзахисний має ряд захворювань, які потребують лікування в умовах стаціонару. Також, ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки, проживає разом зі своєю цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . Мати цивільної дружини ОСОБА_9 надала письмову згоду на тимчасове проживання ОСОБА_7 .

Також, захисник зазначив, що у ОСОБА_7 є рідна мати ОСОБА_10 , яка визнана недієздатною. До січня 2019 року, опіку над нею здійснювала її мати ОСОБА_11 , але у січні 2019 року остання померла. На теперішній час, крім ОСОБА_7 інших родичів не має, тому він має бути визнаний опікуном своєї матері. Отже до ОСОБА_7 необхідно змінити міру запобіжного заходу.

Прокурор висловив свою думку щодо клопотання захисника та доводив суду, що ОСОБА_7 ніколи не піклувався матір`ю, а на теперішній час це лише підстава для обрання менш суворого запобіжного заходу. Щодо того факту, що ОСОБА_7 буде проживати разом зі своєю цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , прокурор взагалі вважає таку позицію захисника необґрунтованою, оскільки цивільна дружина ОСОБА_7 є свідком по даному кримінальному провадженню та є вірогідність того, що на даного свідка ОСОБА_12 може чинити тиск, а звідси їх сумісне проживання неприпустимо.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, колегія суддів дійшла до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та виходячи з наступного:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 11.01.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід «тримання під вартою».

Ухвалою суду від 05.03.2019 року строк тримання під вартою продовжено та після чого був продовжений.

Відповідно до ст.. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст..176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження. На момент обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і мають місце до цього часу, а саме: усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинені кримінальні правопорушення може переховуватися від суду; може незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. З ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, за які передбачено покарання у ригляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років та від п`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна, відповідно. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких корупційних злочинів, передбачених ч,2 ст. 369 та ч.З ст.369 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років та від чотирьох до восьми років, відповідно, за які судом може бути призначено лише реальне позбавлення волі без можливості застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за їх вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, без поважних причин не з`являтись, затягувати розгляд провадження у суді, чим у тому числі перешкодить встановленню істини у справі, що є ризиками, передбаченими п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час досудового розслідування, у тому числі при проведенні негласних слідчих (розшуковик) дій були отримані дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , а саме: встановлено, що останній з 2013 року не мав жодного офіційного місця роботи і єдиним джерелом його заробітку є вчинення умисних злочинів; ОСОБА_7 не має постійного місця мешкання. За останні місяці до затримання проживав здебільшого у готелях та хостелах м. Запоріжжя. З 2019 року не має місця реєстрації, внаслідок рішення суду про виписку з адреси: АДРЕСА_2 ; у ОСОБА_7 відсутні будь-які міцні соціальні зв`язки.

Крім того, перебуваючи у необмежених умовах, ОСОБА_7 матиме можливість негативно впливати на хід судового розгляду, та, враховуючи можливу наявність корумпованих зв`язків, в тому числі й з числа посадових осіб Запорізької міської ради та правоохоронних органів, він може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, в тому числі й шляхом погроз, умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінальних правопорушень, що вплине на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК України підлягають доказуванню, чим у тому числі перешкодить кримінальному провадженню. Може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду.

Зазначене є ризиками, передбаченими п.п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, не маючи місця роботи та постійного джерела доходу може продовжити злочинну діяльність.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи вимоги ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що обвинувачений, не має сім`ї, відповідно не має міцних соціальних зв`язків, також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

Колегія суддів критично поставилася до клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 , оскільки доводи захисника не переконали колегію суддів, що знаходячись на свободі, останній буде піклуватися матір`ю.

Крім того, встановлено, що цивільна дружина ОСОБА_7 була допитана на досудовому слідстві в якості свідка, та має бути допитана в якості свідка в суді, тому є підстави вважати, що проживаючи разом, ОСОБА_7 може впливати на свідка.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів, заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд прийшов до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 виходячи з наступного:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з конфіскацією майна. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи невідворотність покарання за його вчинення, є ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, що відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми, з конфіскацією майна. Зібрані в ході досудового слідства докази достатньо вказують на винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що клопотання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити на два місяця.

Керуючись ст.ст. 183, 314, 315, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів , -

Ухвалила:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 вересня 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на період з 21:00 до 06:00 години наступного дня, до 15 вересня 2020 року включно.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти даної ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Згідно ч.5 ст.532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3