ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 766/2216/20
Номер провадження : 11-кп/819/466/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : справи в порядку виконання Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року квітня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурори : ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

Засудженого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костогризово, Цюрупинського району Херсонської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, по теперішній справі засуджений 24.04.2014 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.ч.1-3 ст.70, ст.71 КК України до 8 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання 1 місяць 6 днів, початок строку - 17.02.2014, кінець строку - 11.04.2021.

Своє рішення суд мотивує тим, що матеріали особової справи ОСОБА_8 не містять достатніх даних для застосування стосовно нього умовно-дострокового звільнення, оскільки своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці останній не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі захисник не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його необ`єктивним.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що ОСОБА_8 адміністрацією установи характеризується позитивно, на заходи виховного впливу реагує належним чином, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, за характером спокійний, по відношенню до себе самокритичний та дисциплінований, цілеспрямований, приймає участь у роботах з благоустрою установи, зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані, конфліктних ситуацій серед засуджених не створює, свою вину визнав, періодично залучається до оплачуваної праці, працевлаштований робітником у господарчій обслузі установи, десять разів до нього застосовувалися заохочення.
Просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Північна випрана колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію та просили ухвалу суду скасувати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Але крім сумлінної поведінки і ставлення до праці, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.

Відповідно до п.2, п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджено 24.04.2014 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.ч.1-3 ст.70, ст.71 КК України до 8 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання 1 місяць 6 днів.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_8 знаходиться з 17.02.2014 року. Під час перебування у слідчому ізоляторі м. Херсона порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. В державній установі «Північна виправна колонія (№90)» засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 05.06.2014 року. За період відбування покарання у вказаній установі допустив 2 порушення вимог встановлених правил відбування покарання, за що два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 10 заохочень,

З працівниками адміністрації установи засуджений ОСОБА_8 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, на заходи виховного впливу реагує належним чином. По характеру спокійний, по відношенню до себе самокритичний та дисциплінований, за вольовими якостями цілеспрямований, працевлаштований у господарчій обслузі установи робітником, приймає участь у роботах з благоустрою установи. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані, конфліктних ситуацій серед засуджених не створює. Свою вину у вчиненому злочині засуджений визнає, своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим.

Разом з цим, в матеріалах справи містяться дані про те, що ОСОБА_8 раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, двічі вже звільнявся умовно-достроково та один раз йому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким. Востаннє ОСОБА_8 був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 09.04.2009 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі та звільнений 13.07.2012 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 22 дні, однак через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, знову скоїв тяжкий та особливо тяжкий злочини, за які в теперішній час відбуває покарання, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення. Крім того, ОСОБА_8 двічі було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не довів своє виправлення.

Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого в цілому та ставлення його до праці за час відбування покарання у сукупності, наявність 10 заохочень та наявність судимостей, його відношення до цього в загалом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 , своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначені вище обставини в їх сукупності, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці намагається стати на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Колегія суддів не погоджується з перераховані в скарзі захисника доводами, які характеризують засудженого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч.1 ст.9 та ч.3 ст.107 КВК України, це є обов`язком засудженого і не є безумовною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків, що суд повно та всебічно дослідив усі данні про особу засудженого, дав їм належну оцінку та правильно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а особа засудженого в цілому спростовує його прагнення стати на шлях виправлення.

Ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, а її висновки відповідають фактичним обставинам провадження. Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/