Справа № 752/2026/18
Провадження №: 1-кп/752/371/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.01.2020 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010440 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької обл., громадянина України, який працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

за участю сторін та інших учасників судового провадження:

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановив:
згідно обвинувального акту , ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 02.11.2017 року приблизно о 23.30 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у д.н.з. темну пору доби, по вологому чистому асфальтобетонному дорожньому покритті другої смуги проїзної частини по вул. Саперно-Слобідська, зі сторони Грінченка, у напрямку мосту «Південний» у м. Києві, зі швидкістю приблизна 60 км/год., не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та неправильно зреагував на її зміну. Внаслідок чого здійснив наїзд передньою частиною свого автомобіля у задню частину стоячого автомобіля марки «BMW-X5» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого останній здійснив наїзд на автомобіль марки «KIA SORENTO» д.н.з. НОМЕР_3 , який здійснив наїзд на автомобіль марки «MERSEDES-BENS VITO» д.н.з. НОМЕР_4 , чим порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «FORD FOCUS» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , 1987 р.н., отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку переломів луски правої скроневої кістки, перетинок решітчастої кістки справа, медіальної стінки правої орбіти, правої носової кістки із зміщенням уламків, забійної рани спинки носа, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 2.3 б), 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

За результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, потерпілого, свідка, експертів, проведено експертизу, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не знайшло свого підтвердження, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження потерпілого не визнав та показав, що дійсно 2.11.2017 року керував автомобілем Форд, пасажиром на передньому сидінні був його товариш ОСОБА_6 , який до цього вживав алкоголь, і вони планували поставити автомобіль, для того, щоб і він міг відпочити. На момент пригоди він був тверезим. Виїжджаючи з вул. Саперно-Слобідської на Південний міст в м. Києві з швидкістю приблизно 60 км/год через обмежену видимість своєчасно не зміг зреагувати на зміну обстановки, оскільки у крайній праві смузі відбувалось оформлення дтп, яке розміщувалось на другій смузі. Йому потрібно було зманеврувати у крайню ліву смугу, але він не встиг цього зробити і виїхав у другу смугу та вдарився у авто, що стояло. ОСОБА_6 випав з машини через передні праві двері, він дуже злякався. Коли вибрався з машини, підбіг до товариша, той лежав обличчям до низу, був у свідомості, з носа йшла кров, інших ушкоджень, він не бачив, товариша відвезли в лікарню. Пізніше, коли він також приїхав до лікарні, йому повідомили, що з товаришем все гаразд, в нього легкі ушкодження. На 2-3-й день його виписали. Він консультувався із лікарями, говорили, що у товариша немає тяжких ушкоджень. Визнає, що винен в дтп, але його товариш не отримав тілесних ушкоджень вказаних органом досудового розслідування. Він відшкодував завдані товаришу моральні збитки, він претензій до нього не має. Огляд на стан сп`яніння йому проводили в медичному закладі, коли він поїхав з поліцією, аналізи він там не здавав. Йому сказали, що він в стані алкогольного сп`яніння, запропонували підписатись під цим висновком, він відмовився. Потім його відвезли до поліції.
Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_6 показав, що 2.11.2017 року відпочивав в кафе, після цього його товариш ОСОБА_9 погодився його забрати, вони їхали на Позняки, щоб лишити машину і далі спільно відпочивати. По дорозі йому стало зле, ОСОБА_9 зупинив авто, він подихав повітрям, після цього вони рушили далі, але він не пристебнувся ременем безпеки. Приблизно через 5-10 хвилин він заснув. Зіткнення він не бачив, пам`ятає як йому надавали допомогу лікарі, він був на асфальті, як там опинився, не пам`ятає. Коли лежав, то бачив, що його дверцята були відчинені. Лікарі разом з ОСОБА_10 допомогли йому сісти в машину швидкої допомоги, після чого його відвезли в лікарню № 17. Під час першого дослідження лікар сказав йому, що знімки погані, бо він крутився, оскільки був не тверезий, потім йому ще раз робили знімки і сказали, що з ним все гаразд та виписали з лікарні. На наступний день після виписки він вийшов на роботу, стан здоров`я його більше не погіршувався, претензій до обвинуваченого немає, вважає, що останній не винен, оскільки тяжких тілесних ушкоджень в нього не було, почуває себе добре.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_11 підтвердив в суді обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди, про які розповів і обвинувачений, та те, що дійсно пасажир автомобіля Форд після пригоди лежав на землі, на скільки, він пам`ятає, без свідомості, в стані сильного алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_12 намагався йому допомогти, потім приїхала швидка допомога і пасажира забрали. Запаху алкоголю чи інших ознак сп`яніння у водія ОСОБА_13 він не бачив, огляд при ньому йому не проводили.
Вказані показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, а також досліджені судом письмові докази, зокрема, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 3.11.2017 року зі схемою та фото таблицею (т. 1 а.с. 114-122), висновок експерта № 12-1/2941 від 5.01.2018 року в повній мірі підтверджують факт виникнення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних у обвинувальному акті обставин, внаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Вказані висновки стороною захисту і не оспорюються.
Разом з тим, згідно вимог закону об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, складається з таких обов`язкових ознак як діяння (дія чи бездіяльність), наслідки та причинний зв`язок між ними. Діяння полягає у порушенні з боку водія, який керує транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, наслідками є спричинення потерпілому (потерпілим) тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або настання смерті потерпілого (потерпілих), а причинний зв`язок полягає у виникненні вказаних наслідків саме у зв`язку із порушенням особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху.

Згідно пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення в його діях встановлені порушення п.п. 2.3 б, 12.1, 12.3 ПДР України, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дтп та його наслідками, а саме спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

На підтвердження вказаних тверджень орган досудового розслідування надав суду висновок експерта № 1808/Е від 5.12.-6.12.2018 року, згідно якого дані наданої медичної документації свідчать про те, що при поступленні до стаціонару 2.11.2017 року о 23.22 у ОСОБА_6 мали місце закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку переломів луски правої скроневої кістки, перетинок решітчастої кістки справа, медіальної стінки правої орбіти, правої носової кістки із зміщенням уламків, забійної рани спинки носа, спричинені травматичною дією тупого предмета (предметів) могли утворитися 2.11.2017 року при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою). Закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Допитаний в суді 4.06.2018 року експерт ОСОБА_14 в повній мірі підтвердив наданий ним висновок, вказавши, що для проведення експертизи була надана вся необхідна медична документація, диск із проведеними потерпілому дослідженнями, необхідності в безпосередньому обстеженні потерпілого у нього не виникло. Ним були залучені рентгенологи, висновки яких він відобразив у висновку, які підтвердили факт виявлення у потерпілого ОСОБА_6 перелому луски правої скроневої кістки, який за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. На першому дослідженні потерпілого лікарі з лікарні також відобразили наявність даного перелому у потерпілого, на другому дослідженні було вказано, що КТ-стабільний, що, на його думку, означає, таке ж як і перше КТ. Діагноз забій головного мозку підтверджений не був, тому за таких обставин потерпілий міг приступити до виконання звичайних своїх обов`язків.

За результатами дослідження доказів сторони обвинувачення сторона захисту надала суду висновок спеціаліста (т. 1 а.с. 217-241), згідно якого встановлено, що визначення наявності чи відсутності у потерпілого ОСОБА_6 саме перелому кістки склепіння черепа, до якого відноситься перелом луски правої скроневої кістки, яка і свідчитиме про тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, можливе лише при проведенні комісійної судово-медичної експертизи із залученням лікарів з променевої діагностики та клініцистів. Інші виявлені у потерпілого ушкодження, які встановлені стороною обвинувачення та не оспорюються стороною захисту, а саме перелом перетинок решітчастої кістки справа, медіальної стінки правої орбіти, правої носової кістки із зміщенням уламків, забійної рани спинки носа мають ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку із наданням такого висновку спеціаліста, а також встановленням в суді факту невірного описання даних у висновку експерта № 1808/Е від 5.12.-6.12.2018 року повторно СКГ (контроль) від 3.11.2017 року та не взяття до уваги даних комп`ютерної томографії від 15.12.2017 року та консультації знімків комп`ютерної томографії від 3.11.2017 року (контроль), судом було задоволено клопотання сторони обвинувачення та призначено у справі комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої 9.10.2018 року було доручено ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України».
Згідно наданого суду висновку комісійної судово-медичної експертизи №12/19 від 1.03.2019-12.04.2019 року (т. 2 а.с. 85-102), перелом луски скроневої кістки праворуч, який був діагностований ОСОБА_6 в Київській клінічній лікарні № 17, слід вважати не підтвердженим об`єктивними медичними даними. З огляду на характер неврологічної симптоматики, клінічну картину, тривалість розладу здоров`я після події за даними медичної документації, яка мала місце у ОСОБА_6 , відсутність наслідків, які б викликали постійну втрату загальної працездатності у нього, слід вважати, що після подій 3.11.2017 року у нього мала місце черепно-лицева травма у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа та носових пазух, медіальної та нижньої стінок правої орбіти, рани на носі. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворились від дії тупого (-их) предмету (-ів) можливо у термін, який зазначений в матеріалах справи, не виключено за обставин, які викладені у обвинувальному акті даного кримінального провадження і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (до 21 дня) розлад здоров`я.
Допитана в суді експерт-доповідач по вказаному вище висновку експертизи ОСОБА_15 в суді підтвердила наданий комісією висновок, вказавши, що комісію формували із врахуванням травм, що виходила з наданої медичної документації, які отримав ОСОБА_6 . Останній оглядався комісією, вивчалась вся надана медична документація, яка була отримана на момент отримання травм згідно медичної карти стаціонарного хворого, так і після травм, в тому числі, оцінювався стан здоров`я потерпілого на день проведення експертизи. Члени комісії, зокрема, нейрорентгенолог встановив травматичні ушкодження кісток обличчя, ушкодження основ кісток черепа підтверджені не були. Клінічна картина, яка спостерігалась у медичні документації стаціонарного хворого ОСОБА_6 не відповідала тяжкій черепно-мозковій травмі, були відсутні ознаки ушкоджень речовин головного мозку. Вказане не було враховано при проведені попередньої судово-медичної експертизи, що і призвело до її хибних висновків. Висновки лікаря рентгенолога можуть залежати від його кваліфікації, досвіду роботи. Спеціаліст у даній сфері, який входив до складу комісії, в категоричній формі вказав про відсутність перелому луски скроневої кістки праворуч. У первинному висновку експерта взагалі не вказані будь-які дані рентгенолога, який залучався експертом. Якби у потерпілого був вказаний перелому, то він був би виявлений, проте останній відсутній.
Допитаний в суді повторно 14.01.2020 року експерт ОСОБА_14 вказав, що при наданні ним висновку № 1808/Е він попереджався про кримінальну відповідальність, користувався з дозволу слідчого, який був наданий йому у постанові про призначення експертизи, послугами рентгенологів, які працюють в КМКБ СМЕ, на підставі висновків яких (останні відображені у самому висновку його експертизи) він і дійшов висновків про виявлені у потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які він підтверджує в повному обсязі. Повідомити чи попереджались вказані ним рентгенологи про кримінальну відповідальність, він не може. Вважає, що висновки рентгенологів, яких він залучив узгоджуються з висновками рентгенологів лікарні № 17, підстав їм не довіряти в нього не було. Вважає, що висновки комісійної судово-медичної експертизи є хибними.
Аналізуючи вказані вище докази у своїй сукупності щодо отриманих потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості, зокрема, висновки експертиз та допити експертів, суд вважає за доцільне покласти в основу вироку та взяти до уваги лише висновок експертизи № 12/19. Вказаний висновок в повній мірі узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 в частині відсутності у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для його життя в момент заподіяння, із врахуванням того, що останній через незначний проміжок часу після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 6.11.2017 року був виписаний з лікарні, а 7.11.2017 року приступив до виконання своєї роботи і більше не звертався до лікарні з приводу отриманих травм, почував себе та почуває на сьогодні добре. Вказане, на думку суду, узгоджується і з наданою та дослідженою судом медичною документацією потерпілого ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 160, 232-234), щодо долучення та дослідження якої сторона обвинувачення та потерпілий не заперечували, клопотань про визнання їх недопустимими не надходило. Крім того, вказаний висновок експертизи № 12/19, на думку суду, містить більше інформації щодо стану здоров`я потерпілого після отримання ним травми, оскільки експертами досліджувались додаткові документи, які були відсутні при проведенні первинної експертизи № 1808/Е, крім того, було безпосередньо проведено огляд потерпілого. Також слід відмітити, що при проведенні експертизи № 12/19 Головним бюро судово-медичної експертизи МОЗ України були залучені ряд вузькопрофільних спеціалістів, що спеціалізуються на травмах, виявлених у потерпілого, та всі вони, на відміну від спеціалістів рентгенологів, висновки яких були покладені в основу дослідження № 1808/Е, були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, та підписали наданий комісією висновок.

За таких обставин, суд, керуючись вимогами ч. 10 ст. 102 КПК України, про те, що висновок експерта не є обов`язковим для органу, який здійснює провадження, та вимогами ч. 4 ст. 17 КПК України, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, не бере до уваги висновок експерта №1808/Е, та покладає в основу даного вироку висновок №12/19.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що стороною обвинувачення не надано суду доказів, які б поза розумним сумнівом доводили спричинення потерпілому ОСОБА_6 внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, тяжких тілесних ушкоджень, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, слід вказати, що згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 під час порушення правил безпеки дорожнього руху за викладених у обвинувальному акті обставин знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Не дивлячись на те, що вказана обставина не є обов`язковою складовою складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, суд вважає за доцільне вказати, що дана обставина, враховуючи досліджені судом докази, в тому числі, копію постанови Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2018 року (т. 2 а.с. 18-23), надану апеляційною інстанцією на запит суду, згідно якої постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасована, а провадження закрито, у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок, крім іншого, ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 невинуватим та виправдати в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Суд позбавлений можливості прийняти рішення щодо процесуальних витрат згідно п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, оскільки ст. 124 КПК України не визначений порядок вирішення даного питання у разі ухвалення виправдувального вироку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Речові докази по справі: автомобіль марки «FORD» д.н.з. НОМЕР_1 , який залишений на зберігання ОСОБА_3 , залишити за належністю власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1