Справа № 305/2225/19
Номер провадження 1-кп/305/215/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2019 за №0000947 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.337 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи згідно тимчасового посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03.08.2019, на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний оперативного резерву - 1, після проходження 03.08.2019 військово-лікарської комісії, рішенням якої був визнаний придатним до військової служби, отримавши 09.08.2019 повістку, згідно з якою був зобов`язаний прибути на 9 годину 23.09.2019 для проходження військових навчальних зборів до військової частини НОМЕР_1 , в період часу із 23.09.2019 по 07.11.2019, будучи належним чином повідомленим та знаючи про про те, що він підлягає призову, у порушення ст. 65 Конституції України, ст.29 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", діючи умисно, без поважних причин не явився до військової частини та до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказаний час і у подальшому не з`являвся, тим самим, шляхом бездіяльності ухилився від призову на навчальні збори.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю визнав. Зазначив, що дійсно, йому у серпні НОМЕР_2 було повідомлено про необхідність з`явитися на 23 вересня 2019 року до військової частини для проходження військових навчальних зборів, однак він вказаний обов`язок проігнорував, оскільки забув, а нагадування на мобільний телефон йому не прийшло, оскільки телефон був зламаний.

У вчиненому щиро розкаюються, просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.337 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. Показання обвинуваченого під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.337 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від навчальних зборів.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого йому діяння, яке віднесене законодавцем до злочинів невеликої тяжкості,, його суспільну небезпечність, вік та стан здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває), дані, що характеризують особистість обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно.

На виконання вимог п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, суд всебічно дослідив матеріали справи щодо наявності таких обставин. При цьому суд враховує, що таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, дослідивши матеріали справи, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повне визнання ним вини, щире розкаяння у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які би обтяжили покарання обвинуваченому не встановлено.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. На переконання суду, у даному випадку, для досягнення мети покарання, зазначеної у ст.ст.50, 65 КК України, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу, що прямо передбачено санкцією ч.2 ст.337 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 , не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.337 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1