Справа № 487/2060/20
Провадження № 1-кс/487/2515/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2020 року Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0001163 від 09.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:
13.04.2020 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївської області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт на тимчасово вилучені 10.04.2020 року речі, а саме: 1. Кухонний ніж, який знаходиться в спеціальному експертному пакеті № EXPO 249712, визначивши місцем його зберігання, після проведення слідчих дій та експертних досліджень кімнату зберігання речових доказів Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області; 2. Будівельний молоток та полімерний експертний пакет, які знаходяться в спеціальному експертному пакеті № EXPO 249711, визначивши місцем їх зберігання, після проведення слідчих дій та експертних досліджень кімнату зберігання речових доказів Заводського відділу поліцїі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Підставою для внесення клопотання стало те, що у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримує , просить його задовольнити.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Однією із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, є диспозитивність, яка полягає зокрема у тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.ч. 1, 3 статті 26 КПК України.).

Враховуючи той факт, що слідчий просив про розгляд справи без його участі, але дане питання не врегульоване нормами КПК України, на підставі частини 6 статті 9 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі слідчого на підставі його заяви.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.04.2020 року приблизно о 22:55 год., знаходився у квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Знаходячись у вищезазначеному місці у ОСОБА_5 із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживав у вищевказаній квартирі, виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

У подальшому у ОСОБА_5 виник умисел направлений на заволодіння майном належним ОСОБА_6 .

З метою реалізації раптово виниклого злочинного умислу, ОСОБА_5 направився до приміщення кухні зазначеної квартири, у якій взяв зі столу кухонний ніж та в подальшому, повернувся до вітальної кімнати де перебувала ОСОБА_6 . Перебуваючи у вказаній кімнаті та тримаючи ніж у лівій руці ОСОБА_5 застосовуючи погрозу застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_6 , що виражалось у демонстрації вищевказаного ножа та натяку на позбавлення життя, розуміючи те, що остання свідомо сприймає його дії як пряму загрозу своєму життю та здоров`ю наказав їй перерахувати її грошові кошти в сумі 15099,00 гри. на належну йому банківську картку № НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 сприймаючи погрози ОСОБА_5 застосування до неї насильства реальними, виконала його вимоги та перерахувала її грошові кошти в сумі 15099,00 гри. через мобільний додаток «Приват24»на належну йому банківську картку № НОМЕР_1 .

Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим своїми умисними протиправними діями заподіяв ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 1 5099 гривень.

10.04.2020 року під час проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав на місцезнаходження металевого молотка та ножа, яким спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , які на той час знаходились у стовбі неподалік від житлового будинку. Після виявлення вищевказаний ніж вилучений та поміщений до спеціального експертного пакету № EXPO 249712, а молоток з полімерним пакетом до спеціального експертного пакету № EXPO 249711.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим доведено, що виявлене та вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.ст. 98, 167 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки є доказами та доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого належить задовольнити .

Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 169, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївської області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0001163 від 09.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити .

Накласти арешт на тимчасово вилучені 10.04.2020 року речі, а саме:

1. Кухонний ніж, який знаходиться в спеціальному експертному пакеті № EXPO 249712, визначивши місцем його зберігання, після проведення слідчих дій та експертних досліджень кімнату зберігання речових доказів Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;

2. Будівельний молоток та полімерний експертний пакет, які знаходяться в спеціальному експертному пакеті № EXPO 249711, визначивши місцем їх зберігання, після проведення слідчих дій та експертних досліджень кімнату зберігання речових доказів Заводського відділу поліцїі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити слідчому СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1