Номер провадження: 11-сс/813/1092/20
Номер справи місцевого суду: 522/9798/20 1-кс/522/9542/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001142 від 16.06.2020 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0001142 від 16.06.2020 року, та відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, азербайджанця, уродженця м. Баку, Республіки Азербайджан, не одруженого, з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14.08.2020 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України за наступних обставин.

16.06.2020 р., приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , прибули до ресторану «Три Барашки», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 85/87 в м. Одесі.
Перебуваючи у приміщенні зазначеного ресторану, приблизно о 15 год. 15 хв., між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та з іншої сторони ОСОБА_16 та невстановленими особами які також перебували у вказаному закладі на ґрунті раптової неприязні, виник конфлікт.
У ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з однієї сторони, та у ОСОБА_16 , з невстановленими особами, з іншої сторони, бажаючи настання конфлікту, та усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, виник умисел на вчинення хуліганських дій.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи чисельну кількість громадян, які перебували у той час на місці події біля входу у ресторан «Три барашка», ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 з однієї сторони та ОСОБА_16 , з невстановленими особами з іншої сторони, почали агресивно себе поводити, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, умисно, один одному почали наносити удари кулаками рук та ногами.
В свою чергу ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , в той же час, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, не зважаючи на присутність сторонніх осіб, які спостерігають за їх діями, продовжуючи конфлікт, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, будучи впевненим, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашка», із застосуванням ножів, заздалегідь ними заготовлених, почали наносити удари в область тулубу невідомим особам, які в свою чергу діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, будучи впевненими, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашка», із застосуванням ножів, заздалегідь ними заготовлених, почали наносити удари в область тулубу ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , спричинивши тілесні ушкодження останнім.
Крім цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, розуміючи, що їх дії сприймаються громадськістю, як зневага до суспільства, будучи впевненими, що за їх діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, біля ресторану «Три Барашки», із застосуванням предметів схожих на травматичні пістолети, заздалегідь заготовлених, почали здійснювати постріли в сторону ОСОБА_16 , та невідомих осіб з іншої сторони, ОСОБА_16 , разом із невстановленими особами в сою чергу, усвідомлюючи, що вони перебувають в громадському місці, не зважаючи на присутність сторонніх осіб, які спостерігають за їх діями, продовжуючи конфлікт, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, будучи впевненим, що за його діями спостерігають сторонні особи, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, із застосуванням предмета схожого на травматичний пістолет, заздалегідь заготовленого, почав здійснювати постріли в сторону ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
ОСОБА_16 , разом із невстановленими особами, розуміючи перевагу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та те що їм загрожує небезпека, з метою уникнення продовження конфлікту намагався втекти та почали рухатись в сторону проїзної частини вулиці Французький бульвар та за приміщення ресторану «Три барашка», тим самим покинувши місце вчинення злочину.
16.06.2020 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України та 17.06.2020 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
18.06.2020 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
При прийнятті рішення щодо обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя послався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у скоєнні інкримінованого йому злочину та на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: те, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчий суддя послався на дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , зазначив на відсутність у підозрюваного зареєстрованого місця проживання м. Одеси та Одеської області, послався на те, що підозрюваний вчинив умисний тяжкий злочин, та прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри, стверджує про відсутність заявлених в клопотанні слідчого ризиків. Крім того захисник вказує, що при постановленні ухвали слідчий суддя, обравши підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, всупереч положенням ст.182 КПК України, не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_8 , найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу, на законних підставах застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не навів переконливих доводів щодо неможливості визначення розміру застави.

Так, як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, що підтверджується доказами, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, а саме: витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 5), протоколами огляду місця події від 16.06.2020 року (а.с. 12-17), протоколами допиту свідків (а.с. 19-40).
Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК Українипідтверджується зібраними по справі доказами, які на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Суд зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Вважаючи безпідставними доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

При цьому, апеляційний суд констатує, що підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені ч.2 ст.87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання докази, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Вирішуючи питання про існування ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд погоджується лише з висновком слідчого судді про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 , може вжити спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незважаючи на те, що цей ризик, з урахуванням особи підозрюваного, є мінімальним. Інші ризики, які зазначені в клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі, апеляційний суд визнає недоведеними, а посилання на їх існування є формальним.

Що стосується доводів сторони захисту про невмотивованість та необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині незастосування при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою розміру застави, то вони є слушними, оскільки слідчий суддя не врахував положень ст.182 КПК України та без достатніх для цього підстав не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею, при обранні запобіжного заходу у виді тримання під варто та при вирішенні питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не врахована практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Одночасно, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суди мають визначати заставу, розмір якої повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Суб`єкти владних повноважень повинні приділити стільки ж уваги встановленню відповідної застави, як прийняттю рішення про те, чи є необхідним подальше утримання під вартою («Іванчук проти Польщі» п. 66).
У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року (п.21) ЄСПЛ вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Вислухавши доводи прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині не визначення розміру застави, апеляційний суд констатує, що прокурор не спростував доводи сторони захисту щодо неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Зокрема прокурором не спростовані доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 був ініціатором події, яка є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні та дій, у тому числі насильницьких, спрямованих на порушення громадського порядку. Версія сторони захисту щодо дії підозрюваного, які за твердженням захисту була відповіддю на посягання інших осіб на його життя та здоров`я, зокрема самозахистом, повністю не спростована прокурором та потребує подальшої ретельної перевірки та оцінки.

Враховуючи, що підозрюваний, має постійне місце проживання на території держави та міцні соціальні зв`язки, чого не заперечував прокурор, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором не надано достатнього обґрунтування неможливості визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу. Єдиною підставою неможливості визначення розміру застави, є посилання прокурора на те, що підозрюваному інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства, що на переконання апеляційного суду не може бути вирішальним у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.296 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає рішення слідчого судді в цій частині невмотивованим, а тому ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, погоджуючись з доводами клопотання про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під варто, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема рішення по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., в якому Суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П.80 Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховувано наявність грошових засобів у обвинуваченого».
Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, особу підозрюваного та його майновий стан, який за твердженням сторони захисту надає йому можливість сплатити заставу у передбаченому процесуальним законом розмірі, враховуючи що запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні з правовою кваліфікаціє за ч.4 ст.296 КК України, в якому на даній стадії досудового розслідування відсутні потерпілі та тяжкі наслідки, апеляційний суд вважає за можливе визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Такий розмір застави, на думку апеляційного суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, такий розмір застави не можна вважати непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки сторона захисту повідомила в судовому засіданні про можливість внесення застави у розмірі передбаченому нормою процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Оскільки апеляційним судом встановлені обставини необґрунтованості ухвали слідчого судді, ухвала підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а тому апеляційна скарга сторони захисну підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року в кримінальному проваджені №0001142 від 16.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14.08.2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 14 серпня 2020 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; код ЄДРПОУ отримувача 42268321; код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 30.06.2020 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить - до 14 серпня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4