ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/54/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в задоволенні клопотання ОСОБА_9 - про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_10 -відмовлено.

Клопотання прокурора задоволено.

Продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 січня 2020 року включно, визначивши розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 гривень

Продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до 24 січня 2020 року включно, визначивши розмір застави обвинуваченому ОСОБА_10 в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , що становить 576 300 гривень.

Застава може бути внесена як обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави визначено покласти на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з свідками по даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Управління ДМС в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду змінити та застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Вказані вимоги мотивує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не надано жодного доказу на їхнє підтвердження, тому наявні підстави для застосування більш мякого запобіжного заходу.

Зазначає, що висунута йому підозра не обґрунтована, викладена тільки на припущеннях, а в матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про наявність події кримінального правопорушення, його причетність до інкримінованих злочинів, а також наявність у його діях складу будь-яких із заявлених стороною обвинувачення кримінальних правопорушень.

Також судом не враховано стан його здоров`я, а продовження строку запобіжного заходу обґрунтовано тільки тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять ухвалу суду скасувати, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розгляді у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3, ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.307 ч.3, ст.311 ч.3, ст.313 ч.3 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.1, ст.305 ч.3, ст.309 ч.1, ст.311 ч.3 КК України, ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.305 ч.3, ст.311 ч.3 КК України, ОСОБА_13 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ст.307 ч.2, ст.311 ч.2 КК України.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 до 24 січня 2020 року включно, оскільки до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про обґрунтованість продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Так, суд мотивував своє рішення тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, що є тяжкими та особливо тяжкими, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та його продовження на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинувачених або його зміни.

При цьому суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що є тяжкими та особливо тяжкими, зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинувачених не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до двох місяців, зокрема до 24 січня 2020 року.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обвинувачується ще й інші особи, а отже існує ризик вільного спілкування учасників організованої групи, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

При цьому, як зазначив прокурор в судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на даний час ще не допитані судом ряд свідків у даному провадженні, не досліджувались інші письмові докази у справі.

Отже, судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Також розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами про наявність події кримінального правопорушення та доказами про його причетність до інкримінованих злочинів, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та об`єктивно зв`язують обвинуваченого з інкримінованими йому правопорушеннями та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо пред`явленої підозри ОСОБА_6 , то такі належить досліджувати та давати їм оцінку під час розгляду даного кримінального провадження під час розгляду його по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому у п.23 рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи