ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2689/19 Справа № 215/17/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000367 від 28.09.2013 року за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_7 , на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горки, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, має одну неповнолітню дитину 2003 року народження, працюючого водієм ФОП ОСОБА_10 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Цивільні позови залишено без розгляду.
Доля речових доказів та судових витрат вирішена у відповідності до вимог закону.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
28.09.2013 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_8 керуючи автомобілем «Vо1кsvagen LТ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухався по проїзній частині дороги вул. 23 Лютого з боку вул. Косигіна в напрямку регульованого перехрестя з вул. Сурікова в Тернівському районі м. Кривого Рогу. В салоні автомобіля ОСОБА_8 перевозив пасажирів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
В цей же час по проїзній частині вул. Сурікова до перехрестя з проїзною частиною вул. 23 Лютого, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Vо1кsvagen LТ», наближався автомобіль «Dаеwоо Lаnоs» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 , який перевозив в салоні пасажира ОСОБА_14 . При цьому автомобіль «Dаеwоо Lаnоs» рухався зі швидкістю 90 км/год.
В процесі наближення до вказаного перехрестя по напрямку руху автомобіля «Vо1кsvagen LТ» на світлофорі увімкнувся зелений сигнал, по напрямку автомобіля «Dаеwоо Lаnоs» - червоний сигнал. При цьому водій ОСОБА_13 продовжував рух в напрямку перехрестя та не зменшуючи швидкість виїхав на нього, чим порушував вимоги п.п. 8.7.3 Е, 8.10, 16.3, ПДР України.
Водій ОСОБА_8 маючи об`єктивну можливість бачити автомобіль «Dаеwоо Lаnоs», який не змінюючи швидкість наближається до перехрестя, мав оцінити зміну дорожньої обстановки як небезпека для руху та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, проте гальмування не застосував, продовживши рух в небезпечному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3, ПДР України.
Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_8 керуючи автомобілем «Vо1кsvagen LТ» на перехресті проїзних частин вул. 23 Лютого та вул. Сурікова скоїв зіткнення з автомобілем «Dаеwоо Lаnоs»,під керуванням водія ОСОБА_13 .
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було травмовано водія автомобіля «Dаеwоо Lаnоs», - ОСОБА_13 та його пасажира ОСОБА_14 , а також пасажира автомобіля «Vо1кsvagen LТ» ОСОБА_11 .
30.09.2013 р. ОСОБА_13 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» помер.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити покарання за ст. 286 ч. 2 КК України три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на один рік.
На підставі п. 1.2, ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування вказує, що під час судового рішення про невинуватість ОСОБА_8 головуючим у справі не в повній мірі проаналізовано докази зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду.
Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що транспортний засіб фактично це об`єкт підвищеної небезпеки, тому водій, керуючи ним, повинен з підвищеною увагою спостерігати за дорожньою обстановкою.
В свою чергу прокурор вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які виконали вимоги п. 12.3 ПДР України, оцінили небезпеку руху та зупинились, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були в якості пасажирів в автомобілі Audi підтвердили, що побачивши автомобіль Деу, який на великій швидкості виїхав не перехрестя, їхній транспортний засіб зупинився.
Окрім того, прокурор вказує, що дані, встановлені під час слідчого експерименту 06.12.2013 року є об`єктивними та правдивими, оскільки свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 є не заінтересованими.
Крім того, головуючим не взято до уваги висновок авто-технічної експертизи від 24.12.2013 року відповідно до якого ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити ДТП та в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України.
Прокурор вказує, що фактично під час аналізу доказів судом взято до уваги лише пояснення ОСОБА_8 в залі судового засідання, який є заінтересованою особою, та на підставі цього судом зазначено, що невірно встановлено момент виникнення небезпеки.
Зазначає, що під час судового розгляду поясненнями потерпілих, свідків та обвинуваченого встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 виїхав на перехрестя коли загорівся червоний сигнал світлофора, тобто під`їжджаючи до світлофора горів зелений сигнал, та вже в безпосередній близькості від світлофора загорівся жовтий та потім червоний сигнал.
Відповідно до постанови ВСУ від 31.07.2018 року по справі № 552/5623/16-а водії, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстренного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Тобто судом не враховано та не надано оцінку тому, що водій ОСОБА_20 після ввімкнення жовтого сигналу світлофора не міг зупинити транспортний засіб та продовжив рух через перехрестя.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити. Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні частково підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Із роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, оскільки дійшов правильного висновку, що саме водій ОСОБА_13 першим порушив п.п. 8.7.3 (е) ПДР України, створив аварійну ситуацію, виїхавши на перехрестя на заборонений сигнал світлофора з перевищенням швидкості та саме його дії знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005 року, у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Вказана позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду України (постанова від 16 жовтня 2019 року у справі № 51-3182 км19), відповідно до якої, у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Верховний Суд України звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених під час судового розгляду даних, а саме:

Допитаному в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що він не мав технічної можливості запобігти зіткненню, оскільки водій ОСОБА_20 перетинав перехрестя на червоний сигнал світлофора з великою швидкістю.

Потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що він знаходився в салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_20 , який на швидкості 70 км./код. поспішав без зупинки проїхати перехрестя, оскільки за 30 метрів до перехрестя горів зелений сигнал світлофора.

Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що разом з ОСОБА_12 сиділи у автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в середньому ряду зі швидкістю 40-50 км./год., приблизно за 6 метрів до перехрестя загорівся зелений сигнал світлофора і ОСОБА_8 , не зупиняючись став виїжджати на перехрестя.

Свідок ОСОБА_12 дав аналогічні свідчення поясненням потерпілого ОСОБА_21 та пояснив, що мікроавтобус виїхав на перехрестя першим, через велику швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_20 та силу удару, обидва автомобілі опинились за межами перехрестя.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що керуючи автомобілем «Ауді» с пасажирами ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 на «червоне» світло світлофора стояв в крайній лівій смузі на перехресті вул.23 Лютого та Сурікова. Загорівся зелений сигнал, він розпочав рух, але проїхавши 1-2 метри рефлекторно зупинився, побачивши автомобіль під керуванням ОСОБА_20 який на великій швидкості виїхав на перехрестя, та зіткнувся з передньою лівою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_8 , який проїжджав перехрестя по другій смузі.

Свідок ОСОБА_22 , який є другом ОСОБА_13 , пояснив, що знаходився в салоні іншого автомобіля на автозаправочній станції в районі перехрестя (чекав ОСОБА_23 ), та бачив що автомобіль під керуванням ОСОБА_20 почав проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, але оскільки перехрестя має значні розміри, відбулося зіткнення.

Свідок ОСОБА_24 товариш ОСОБА_22 і ОСОБА_20 пояснив, що прибув на місце ДТП по дзвінку ОСОБА_22 , та події ДТП не бачив.

Свідок ОСОБА_25 слідчий який проводив огляд місця ДТП, підтвердив, що оглядовість вул. Сурікова на під`їзді до перехрестя при огляді місця ДТП не перевірялася. Чітке місце зіткнення автомобілів не було встановлено, бо для цього потрібно було проведення слідчого експерименту та спеціальні знання.

Свідок ОСОБА_26 , пояснив, що вул. Сурікова яка примикає до перехрестя має паркан з зеленими насадженнями, який на час ДТП в вересні 2013 р. міг заважати оглядові водія ОСОБА_8 , крім того вказана проїзна частина яка скрита парканом має ухил, що погіршує оглядовість.

Крім того, суд надав належну оцінку і письмовим доказам, а саме:

-протоколу огляду місця події від 28.09.2013 р., згідно якого місце зіткнення по слідам мастила та бокового занесення розташоване на перехресті, а автомобілі «Dаеwоо Lаnоs» з пошкодженнями переважно в передній правій частині, та «Vо1кsvagen LТ» з пошкодженням в передній лівій частині знаходяться в 12-14 метрах за перехрестям, за лінією бордюрів та тротуарів.

-протоколу слідчого експерименту від 06.12.2013 р., який проведено з потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 взимку в умовах не наближених до події ДТП по порі року. Щосекундним розсуванням автомобілів, та уточненням пояснень свідків на місці ДТП, встановлено місце зіткнення на перехресті на відстані 6,6 м. від правого краю проїзної частини, по ходу руху ОСОБА_8 , та за 21,2 м. перед електроопорою. Видимість автомобіля «Dаеwоо Lаnоs» виникає для ОСОБА_8 за 24,9 м. до місця зіткнення, коли автомобіль Пастухова знаходиться на відстані 75.0 м. від місця зіткнення, по ходу свого руху.

-висновку автотехнічної експертизи НДЕКЦ від 24.12.2013 р., по якому небезпека для руху у водія ОСОБА_8 виникає в момент коли ОСОБА_8 міг виявити автомобіль ОСОБА_20 , відповідно вказаний автомобіль в момент виникнення небезпеки знаходиться на відстані 75.0 м. до місця зіткнення, а автомобіль ОСОБА_8 на відстані 24,9 м. до місця зіткнення. Порівнявши швидкості автомобілів, та зупиночний шлях для водія ОСОБА_8 , експерт ОСОБА_27 прийшов до висновку, що при швидкості 30-40 км./год. ОСОБА_8 міг зупинити автомобіль до місця зіткнення, та в його діях по керуванню автомобілем вбачається порушення п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України , які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

-висновку судово-медичних експертиз якими встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21

-висновку судово-токсікологічної експертизи про тверезий стан водія ОСОБА_13

-висновку авто-технічного експерта НДЕКЦ від 02.03.2015 р., за яким момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_8 виникає з моменту перетину лінії світлофорного об`єкта водієм ОСОБА_13 , а не з моменту виявлення обвинуваченим автомобіля ОСОБА_13 який рухався по вул. Сурікова, ця відстань становить відповідно 15,9 метра. до місця зіткнення а не 75 метрів як було встановлено на слідчому експерименті 06.12.2013 р. Зупиночний шлях автомобіля «Vо1кsvagen LТ» при швидкості 40 км.год. дорівнює 25,9 м., тому ОСОБА_8 при застосування екстреного гальмування не міг уникнути ДТП.

-протоколу слідчого експерименту від 15.07.2015 р., який проведено зі свідком ОСОБА_26 , та обвинуваченим ОСОБА_8 за участю потерпілих, їх представників, та сторони захисту, на підставі ухвали суду від 20.05.2015 р., але відповідна слідча дія згідно ухвали суду від 20.05.2015 р. не проведена, ухвала суду не виконана з за наявності зайвих зелених насаджень в районі зупинки транспорта «вул. Сурікова»

-протоколу проведення повторного слідчого експерименту від 11.09.2015 р., який проведено з обвинуваченим ОСОБА_8 за участю потерпілого ОСОБА_21 і ОСОБА_14 , їх представників, та сторони захисту, на підставі ухвали суду від 04.08.2015 р.

Встановлена оглядовість перехрестя, видимість автомобіля ОСОБА_13 , який появився з-за паркана, який обмежував оглядовість, щосекундним розсуненням транспортних засобів була встановлена видимість для водія ОСОБА_8 автомобіля ОСОБА_13 при швидкості «Vо1кsvagen LТ» - 30-40 км.год. і швидкості «Dаеwоо Lаnоs» - 90 км.год., то параметр часу небезпеки для водія ОСОБА_8 становив 1,75 сек.

Висновку автотехнічної експертизи Дніпропетровського НДІ судових експертиз від 03.04.2017 р., по якому небезпека для руху у водія ОСОБА_8 виникла при видимості для вказаного водія автомобіля ОСОБА_13 . При швидкості «Vо1кsvagen LТ» - 30-40 км.год. і швидкості «Dаеwоо Lаnоs» - 90 км./год., то відстань видимості становить 14,6-19,4 метра, а параметр часу небезпеки для водія ОСОБА_8 становив 1,75 сек. За вказаний час автомобіль ОСОБА_13 долає відстань 43,75 метра, та за умови екстреного гальмування водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинувачення про те, що водій ОСОБА_8 : маючи об`єктивну можливість бачити автомобіль «Dаеwоо Lаnоs» який не змінюючи швидкість наближається до перехрестя, мав оцінити зміну дорожньої обстановки як небезпека для руху та негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, проте гальмування не застосував, продовживши рух в небезпечному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3, ПДР України.

Однак ці доводи спростовуються, оскільки сторона обвинувачення невірно оцінила момент виникнення небезпеки для обвинуваченого.

Так згідно висновку автотехнічної експертизи Дніпропетровського НДІ судових експертиз від 03.04.2017 р. визначено, що при перехрестних зіткненнях небезпека для руху водія ОСОБА_8 виникає, коли водій має можливість виявити інший транспортний засіб на такій відстані від місця, де воно повинно було б зупинитися, щоб уступити дорогу.

Висновком автотехнічного експерта НДЕКЦ ОСОБА_28 від 02.03.2015 р., визначено що момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_8 виникає з моменту перетину лінії світлофорного об`єкта водієм ОСОБА_13 який рухався по вул. Сурікова, ця відстань становить відповідно 15,9 метра.

Висновком автотехнічної експертизи Дніпропетровського НДІ судових експертиз від 03.04.2017 р. небезпека для руху у водія ОСОБА_8 виникла при видимості для вказаного водія автомобіля ОСОБА_13 . При швидкості «Vо1кsvagen LТ» - 30-40 км.год. і швидкості «Dаеwоо Lаnоs» - 90 км.год., то відстань видимості становить 14,6-19,4 метра при куті ухилу 2,15*.

При чому вихідні дані надані експертам, відповідають фактичним доказам які були наявні в матеріалах кримінального провадження як під час досудового розслідування, так і судового розгляду. Ці докази використовувались як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, згідно протоколу огляду місця ДТП, протоколів слідчих експериментів 175-190, в ході яких, саме основне, визначено місце зіткнення транспортних засобів на відстані 6,6 м. від правого краю проїзної частини, по ходу руху ОСОБА_8 , та за 21,2 м. перед електроопорою без номера.

Протоколом проведення повторного слідчого експерименту від 11.09.2015 р., який проведено з обвинуваченим ОСОБА_8 за участю потерпілих ОСОБА_21 і ОСОБА_14 , на підставі ухвали суду від 04.08.2015 р. проведено щосекундне розсунення транспортних засобів, тобто визначено більш точні параметри видимості для водія ОСОБА_8 автомобіля ОСОБА_13 .

Встановлено при швидкості «Vо1кsvagen LТ» - 30-40 км.год. і швидкості «Dаеwоо Lаnоs» - 90 км.год., то параметр часу небезпеки для водія ОСОБА_8 становив 1,75 сек.

Ці параметри були надані як вихідні дані в ухвалі суду про призначення судово-автотехнічної експертизи від 23.02.2016 р.

Згідно висновку автотехнічнї експертизи Дніпропетровського НДІ судових експертиз від 03.04.2017 р. - небезпека для руху у водія ОСОБА_8 виникла при видимості для вказаного водія автомобіля ОСОБА_13 . При швидкості «Vо1кsvagen LТ» - 30-40 км.год. і швидкості «Dаеwоо Lаnоs» - 90 км.год., то відстань видимості становить 14,6-19,4 метра при куті ухилу 2,15*, а параметр часу небезпеки для водія ОСОБА_8 становив 1,75 сек. За вказаний час автомобіль ОСОБА_13 долає відстань 43,75 метра., та за умови екстреного гальмування водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню а.с.2-15 т.4.

Крім того, у вироку суду першої інстанції наведені мотиви, з яких судом не були прийняті до уваги пояснення свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , потерпілого ОСОБА_14 , оскільки вони не відповідають обставинам ДТП.

Так ОСОБА_22 стверджує на проїзд перехрестя ОСОБА_20 на «жовтий» сигнал світлофора, а потерпілий ОСОБА_14 взагалі на «зелений» сигнал, хоча стороною обвинувачення встановлено, що проїзд перехрестя ОСОБА_13 відбувся саме на «червоний» заборонений сигнал світлофора, про що зазначено в обвинувальному акті.

Також, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , та потерпілий ОСОБА_11 вказують на проїзд ОСОБА_13 перехрестя саме на заборонений « червоний» сигнал.

Свідок ОСОБА_24 взагалі не бачив події ДТП, про яке розповідає зі слів ОСОБА_22 , крім того обидва ці свідки є друзями загиблого ОСОБА_13 .

Пояснення свідка ОСОБА_25 стосуються протоколу огляду місця ДТП, фактичні дані викладені в якому сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Таким чином суд першої інстанції зазначив, що прокурором не доведено порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 в даній дорожній обстановці, як обов`язкової умови кримінальної відповідальності, тому ОСОБА_8 слід виправдати за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, з чим і погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які виконали вимоги п. 12.3 ПДР України, оцінили небезпеку руху та зупинились, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були в якості пасажирів в автомобілі Audi підтвердили, що побачивши автомобіль Деу, який на великій швидкості виїхав не перехрестя, їхній транспортний засіб зупинився; не взято до уваги висновок авто-технічної експертизи від 24.12.2013 року відповідно до якого ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити ДТП та в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України; дані, встановлені під час слідчого експерименту 06.12.2013 року є об`єктивними та правдивими, оскільки свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 є не заінтересованими, не заслуговують на увагу, оскільки вони наведені у вироку, та у сукупності з іншими доказами їм судом була надана відповідна оцінка.
Крім того, згідно п. 1.4 ПДР України зазначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, а тому на думку колегії суддів ОСОБА_8 мав право розраховувати на виконання водієм ОСОБА_13 вимог ПДР України та зупинку останнім перед світлофором, на якому був увімкнений червоний сигнал.
Також слід зазначити, що відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1438-16 від 31 березня 2017 року водій автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_13 , здійснюючи рух в населеному пункті, мав обрати швидкість не більше 60 км./год., а при наближенні до регульованого перехрестя мав не здійснювати виїзд на перехрестя на заборонений для його напрямку рух сигнал світлофорного об`єкту, тобто діяти у відповідності з вимогами п. 8.7.3 (е), 12.4, 12.9 (б) ПДР України.
В даному висновку зазначено, що водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткнення, а тому в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору могли знаходитись у причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів не вбачається.
Колегія суддів вважає, що даний висновок експерта є слушним та таким, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом безпідставно не взято до уваги висновки авто-технічної експертизи від 24.12.2013 року, оскільки експертом при проведенні комісійної судової автотехнічної експертизи від 31 березня 2017 року, взято до уваги слідчі експерименти від 11.09.2015 року та 06.12.2013 року, висновки, викладені в автотехнічних експертиз від 02.03.2015 року та 24.12.2013 року, а судом їм надано належну оцінку зазначеним доказам.
Також, згідно даного висновку, будь-яких чинників технічного характеру, які б завадили водію ОСОБА_13 діяти у відповідності до всіх вищезазначених ПДР України в матеріалах справи не міститься, що дало підстави суду дійти висновку про невідповідність дій водія Daewoo Lanos ОСОБА_13 вимогам п. 8.7.3 (е), 12.4, 12.9 (б) ПДР України, при цьому невідповідність вимогам п. 8.7.3 (е) Правил, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів.
Даний висновок комісійної судової автотехнічної експертизи спростовує доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про те, що водій ОСОБА_20 після ввімкнення жовтого сигналу світлофора не міг зупинити транспортний засіб та продовжив рух через перехрестя.
Крім того, даний довод спростовується також показами потерпілого ОСОБА_14 , згідно яких він знаходився в салоні автомобіля Daewoo Lanos під керуванням ОСОБА_20 , який приблизно за 30 метрів до перехрестяна швидкості приблизно 70 км./год. поспішав без зупинки проїхати перехрестя.
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються.
Колегія суддів приходить до висновку, що в ході судового розгляду кримінального провадження не було встановлено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б повністю або хоча б частково підтверджували доводи сторони обвинувачення про те, що дії ОСОБА_8 не відповідають вимогам Правил дорожнього руху і що саме вони перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя, визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобовязаний постановити виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_8 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст. 412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України залишити без змін
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4