ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/553/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 641/5921/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_3
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю секретаря - ОСОБА_6
представників власників
майна - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника відділення СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001740 від 24.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388, ч.1 ст. 365-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника відділення СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001740 від 24.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388, ч.1 ст. 365-2 КК України.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що вказані в клопотанні нежитлові приміщення є речовими доказами у даному провадженні, оскілки були об`єктами кримінально протиправних дій. На даний час існують підстави вважати, що невстановлені особи здійснюватимуть спробу переоформлення права власності на вказані об`єкти нерухомості. З метою запобігання відчуження речового доказу, орган досудового розслідування просить накласти арешт на вище вказані об`єкти нерухомого майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був неодноразово повідомлений належним чином, будь-яких заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом розслідування Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001740 від 24.07.2019 року за ознаками ч.1 ст.388, ч.1 ст. 365-2 КК України.
25.07.2019 начальник відділення Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах даного кримінального провадження, в якому просив накласти арешт на нежитлові приміщення, зазначені в клопотанні, посилаючись на те, що є достатні підстави вважати, що право власності на вказані об`єкти нерухомого майна можуть бути переоформлені. З метою запобігання відчуження речового доказу, просив накласти арешт на зазначене в клопотанні нерухоме майно.
Ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду, ОСОБА_4 від 09.08.2020 вказана апеляційна скарга була повернута на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 12.02.2020 р., ухвалу апеляційного суду судді судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду, ОСОБА_4 від 09.08.2020 р. скасовано та призначено на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, суд першої інстанції мотивував таку необхідність тим, що відповідно до ч.11 ст. 170 КК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Враховуючи, що державним реєстратором Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області ОСОБА_11 внесено зміни про права власності на спірні об`єкти 23.07.2019 року після 18:00, підставою внесення таких змін є Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 29/5005/6325/2011 від 22.07.2019 року яка була внесена до Єдиного реєстру судових рішень також 23.07.2019 року, та на цей час є чинною, а тому, ТОВ «Таміра» набуло права власності на спірне майно на підставі ухвали суду яка на цей час є чинною, спірне нерухоме майно не відповідає критеріям «речові докази» які передбачені ст. 98 КПК України, слідчий суддя у задоволенні клопотання органу досудового розслідування відмовив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна, як зазначено в ч. 2 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК Украйни, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, за наявністю спірних відносин, що перебувають на розгляді в суді господарської юрисдикції, питання щодо порушення права власності чи користування будуть вирішенні саме остаточним рішення суду по цій справі. Разом з цим, доводи прокурора щодо втрати відповідних речей, як доказів, на цей час є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова вже наклав арешт саме на це майно у вигляді заборони на відчуження, а також заборони вчиняти дії, які можуть призвести до поділу, виділу часток, зміни опису, технічних характеристик, в тому числі площі, щодо вказаного об`єкту нерухомого майна , але у межах іншого кримінального провадження. Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 29/5005/6325/2011 від 22.07.2019 року на цей час є чинною.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ТОВ «Таміра» набуло право власності на підставі цієї ухвали суду, відомості щодо скасування якої на даний час відсутні і вона є чинною, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення апеляційної скарги.

В даному випадку потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні не виправдовують саме такий ступінь втручання у права і свободи осіб. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження в клопотанні прокурором не обґрунтовано. Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні об`єктивними відомостями.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені Харківської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 зашити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді