ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 488/2146/18
Номер провадження 11-кп/819/1167/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002894 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 14 жовтня 2019 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2019 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначив, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Крім того докази, які мають значення для кримінального провадження стороною обвинувачення вилучені, а докази незаконного впливу обвинуваченого на учасників кримінального провадження відсутні.

Також судом залишено поза увагою, наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, оскільки він одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому дружина знаходиться в декретній відпустці.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, вчинених із застосуванням насильства, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, за найтяжче з яких, передбачене покарання у виді позбавлення від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину проти власності та злочину проти волі, честі та гідності особи, які він вчинив у період непогашеної судимості, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє.

На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_7 дає достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються матеріалами провадження.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки, двох малолітніх дітей на утриманні, а його дружина перебуває у декретній відпустці, то суд апеляційної інстанції хоч і приймає їх до уваги, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої оцінки захисником обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 15 серпня 2019 року, щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4