Справа №585/3123/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/155/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 30 вересня 2019 року, про відмову у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області, від 7 листопада 2003 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст.115 ч. 2 п. 12 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

До Роменського міськрайонного суду Сумської області засуджений ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання, яке обґрунтовував тим, що підстав звільнення засуджених осіб від покарання у виді довічного позбавлення волі, аніж помилування, встановлене ст. 87 КК України, законодавство України не передбачає.

На думку засудженого ОСОБА_8 ця обставина була визнана Європейським комітетом із запобігання катувань та Європейським Судом з прав людини такою, що не відповідає реалістичній перспективі звільнення від відбування покарання осіб, що засуджені до довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 вказує, що не дивлячись на відсутність у КК України можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі чи його заміни більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, відносно нього має бути застосована заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, оскільки така відсутність можливості заміни покарання у законі України про кримінальну відповідальність не узгоджується з Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини, які мають вищу юридичну силу порівняно законом України про кримінальну відповідальність.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 30 вересня 2019 року, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яким вид покаранням, було відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що законодавством України не передбачена можливість та процесуальна процедура заміни засудженій до довічного позбавлення волі особі цього покарання на більш м`яке, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не властиві суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вказує, що висновок суду не відповідає нормам міжнародного права та національному законодавству, а тому ухвала суду має бути скасована як незаконна.

Також засуджений ОСОБА_8 зазначає, що подальше тримання його під вартою порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на порушення судом норм міжнародного та національного законодавства, вказує, що суд посилався на норми законодавства України щодо умовно дострокового його звільнення від відбування покарання та заміну покарання на більш м`яке, відповідно до ст. 82 КК України, однак він із відповідними заявами про застосування відносно нього відповідних норм закону України про кримінальну відповідальність не звертався, оскільки, як він вважає, відсутність у законі України про кримінальну відповідальність норм про можливість звільнення засуджених до позбавлення волі осіб від відбування покарання та заміну таким особам цього покарання більш м`яким, не узгоджується з Конституцією України та нормами міжнародного права, у зв`язку з чим він просив прийняти судове рішення відповідно до Конституції України та норм міжнародного права.

Вказує засуджений ОСОБА_8 , що правової оцінки мотивам його заяви судом першої інстанції надано не було, а саме, необхідності застосування рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України», вимог ст. 17 Конституції України, відповідно до яких рішення Європейського суду з прав людини та його практика є частиною національного законодавства України, застосуванню ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, стосовно того, що норми міжнародного права мають вищу юридичну силу ніж національне законодавство.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 у своїй скарзі зазначає, що відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі не може бути застосовано до жодного засудженого, адже таке його застосування призведе до порушення норм Європейської конвенції з прав та основоположних свобод людини та спровокує його звернення з відповідною заявою до Європейського суду з прав людини, що на думку ОСОБА_8 , стане наслідком позитивного рішення цього суду.

За вказаних обставин, засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області скасувати та повернути справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів кримінального провадження колегією суддів було встановлено, що за вироком Апеляційного суду Чернігівської області, від 7 листопада 2003 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст. 115 ч. 2 п. 12 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, який ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, від 3 лютого 2004 року, було залишено без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суду Чернігівської області, від 7 листопада 2003 року, відносно ОСОБА_8 набрав законної сили 3 лютого 2004 року (особова справа арк. 26).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова, від 17 серпня 2016 року,засудженому ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 4 червня 2003 року по 3 лютого 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі (особова справа арк. 35 36).

На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)».

Єдиними правовими нормами у законодавстві України, які надають можливість здійснити суду розгляд питань про умовно дострокове звільнення особи від відбування покарання або ж заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є чинні КК України та КПК України.

При цьому, КК України визначає підстави для умовно дострокового звільнення особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, а КПК України визначає саму процедуру розгляду таких питань.

Відповідно до ст. 82 ч. 1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Таким чином, зі змісту частини першої статті 82 КК України вбачається, що законом України про кримінальну відповідальність заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 стосовно заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання не можуть бути враховані.

При цьому колегія суддів зазначає, що ст. 87 ч. 1 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно ст. 87 ч. 2 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду не відноситься розгляд клопотань про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки при вирішенні такого клопотання суд першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто, виходити з принципу законності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , діяв на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень, відповідно до кримінального процесуального закону України.

У спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 відносно того, що, окрім клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання, з будь якими іншими заявами, в тому числі і про умовно дострокове звільнення, про які вказано в ухвалі Роменського міськрайонного суду Сумської області, він не звертався, колегія суддів зазначає, що суддею при ухваленні рішення було враховано загальні положення, визначені законом України про кримінальну відповідальність, щодо регулювання процедури звільнення засудженої особи від відбування покарання.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги з приводу недотримання судом практики Європейського суду з прав людини, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати своїм рішенням певні прогалини у національному законодавстві, а тому, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки законодавство України не передбачає процесуальної процедури заміни покарання особі засудженій до довічного позбавлення волі іншим покаранням, у зв`язку з чим, суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо виконання функцій законодавчої влади.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, не знаходить підстав, і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 30 вересня 2019 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4