Спра Справа № 367/1047/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1813/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

Іменем України
11 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника БВК №85 ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи суду першої інстанції, на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2020 року, якою було задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 25 днів, з встановленням адміністративного нагляду на 2 роки, та встановленням певних обмежень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі.
Також вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ст.ст. 187 ч. 2, 71 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.02.2016 року, відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.08.2015 року по 16.11.2015 року.
Початок строку: 11.08.2015 року.

Кінець строку: 06.06.2022 року.

10.02.2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2020 року клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 задоволено та звільнено його умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 25 днів, з встановленням адміністративного нагляду на 2 роки, та встановленням обмежень:а) заборонити залишати своє місце проживання із 22.00 години вечора до 6.00 години ранку кожної доби;б) заборонити відвідувати місця, де дозволена торгівля та розливання спиртних напоїв; в) чотири рази на місяць з`являтись на реєстрацію до ВП ГУ Національної поліції; г) заборонити виїзд за межі місця проживання без дозволу ВП ГУ Національної поліції.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 засуджено за обіг наркотичних засобів, судом встановлено адміністративний нагляд.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення відмовити.

В обґрунтуванні вказує, що засуджений ОСОБА_10 має 3 заохочення та 5 стягнень, отриманих упродовж всього періоду відбування покарання, у виправній колонії він працював епізодично, на момент розгляду клопотання, 12.03.2020 року адміністрацією виправної колонії характеризувався посередньо, тому, враховуючи епізодичний характер залучення засудженого до оплачуваної суспільно-корисної праці, посередню характеристику та нестабільну поведінку, вважає, що висновок суду про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є передчасним.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 вважають рішення суду законним та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.
Вказують, що засуджений працює у виправній колонії з перших днів перебування, був працевлаштований старшим санітаром в лікарні при БВк 85, по теперішній час працевлаштований підсобним робітником житлової зони, за що мав 6 заохочень, 3 з яких були скасовані прокуратурою, за квітень 2020 року має ще одне заохочення, спочатку в ОСОБА_7 були незначні стягнення (п`ять), які погашені та в подальшому з липня 2018 року стягнень він не допускав, крім того, 06.02.2020 року комісією установи виконання покарань було прийнято рішення про можливість застосування умовно-дострокового звільнення, яке було скасовано прокуратурою.
Звертають увагу, що ОСОБА_11 має позитивну характеристику, відповідно до якої він не конфліктний, у відношенні до представників адміністрації поводить себе стримано, ввічливо, приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямом «Фізкультура і спорт», працює, останні 2 роки стягнень не має, у побуті охайний, соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує, приймає активну участь у благоустрої місць позбавлення волі, також засуджений звертає увагу, що в період того, як він відбував покарання в його померла мама, з якою він не зміг нормально попрощатись та залишилась неповнолітня дочка.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, що підтримали судове рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 81 КК України визначено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування невідбутної частини покарання більш м`яким, на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Разом з цим, під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених вироком на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_12 , він з 04.12.2015 року відбуває покарання в державній установі «Бучанська виправна колонія № 85». По прибуттю в установу був працевлаштований старшим санітаром в лікарні при державній установі «Бучанська виправна колонія № 85». На даний час працевлаштований підсобним робітником житлової зони, до виконання своїх обов`язків ставиться добре, за що має 6 заохочень правами начальника установи, але працює періодично, 3 заохочення скасовано згідно вказівки прокуратури. Правила поведінки та вимоги режиму відбування покарання порушував, мав 5 стягнень, всі вони погашені у встановленому законом порядку. По відношенню до представників адміністрації установи поводить себе ввічливо, тактовний у спілкуванні. Законні вимоги виконує через особисту організованість. Заходи виховного та профілактичного характеру, що проводяться відвідує, але не завжди робить належні висновки для себе. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу для засуджених за напрямком «Фізкультура і спорт». В колективі засуджених уживається, підтримує дружні стосунки з засудженими різних категорій. Санітарний стан спального місця та житлової кімнати завжди утримує в належному стані. У побуті охайний. Має охайний зовнішній вигляд, завжди дотримується правил особистої санітарії та гігієни. Соціально-корисні зв`язки підтримує з рідними, отримує посилки та передачі. За характером спокійний, врівноважений, працьовитий. На виконанні в установі виконавчих листів не має. Вину в скоєному злочині визнав.
Відповідно до ч.1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі- КВК України), засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Згідно ч.5 ст. 118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово- побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

Ч.2 ст.118 КВК України, передбачає, що засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працюватив місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.
Виходячи з положень викладених норм Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, праця в місцях позбавлення волі є правом засудженого, а необов`язком (окрім випадків, передбачених ч.2 ст.118 КВК України).
Однак варто врахувати той факт, що ОСОБА_7 за період відбування кримінального покарання за власним бажанням залучався до праці та не отримував за це заробітну плату.
Згідно ч.2 ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Відповідно до п. а) ч. З ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., для цілей цієї статті значення терміна "примусова чи обов`язкова праця" не поширюється: на будь-яку роботу, виконання якої зазвичай вимагається під час визначеного згідно ст.5 цієї Конвенції тримання в умовах позбавлення свободи або під час умовного звільнення.
Тобто, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що ОСОБА_13 має право на працю, в тому числі і на неоформлену трудовим договором.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно- дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.З ст.81 КК України.
Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, враховуючи фактичні обставини, що викладені у характеристиці адміністрації колонії та клопотанні захисника в інтересах засудженого, поведінка останнього, а також його ставлення до праці дає всі підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишення ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2020 року, якою було задоволено клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 25 днів, з встановленням адміністративного нагляду на 2 роки, та встановленням певних обмежень, - без змін.

Судді: