Справа №: 635/1295/20
У Х В А Л А
іменем України
12 березня 2020 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 3000858, згідно якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 152, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 156 КК України,

в с т а н о в и в:
До Люботинського міського суду Харківської області 11 березня 2020 року надійшла ухвала Харківського апеляційного суду від 06 березня 2020 року, згідно якої кримінальне провадження № 0000858, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 156 КК України направлено на розгляд Люботинського міського суду Харківської області.

Підготовче судове засідання призначено на 12 березня 2020 року о 12 год. 00 хв.

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, обраним ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області, оскільки строк його обрано до 15 березня 2020 року включно. Клопотання обґрунтоване тим, що відносно ОСОБА_7 наявна обґрунтована підозра у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 156 КК України, а також наявні ризики, які враховувались судом при обранні цієї міри запобіжного заходу, вони не відпали і продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні зокрема і особливого тяжкого злочину, раніше судимий. Крім того, прокурор пояснила, що обвинуваченому відомо про свідків, потерпілих, він мешкав до затримання в одному будинку з потерпілими, та може чинити тиск на них.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки воно не містить доказів існування ризиків, на які він посилається. Прокурор фактично викладає в клопотанні обставини обвинувачення, посилання на докази, якими він доводитиме вину обвинуваченого, але докази не можуть досліджуватися на даній стадії процесу. Як зазначає захисник, прокурор в своєму клопотанні посилається саме на тяжкість обвинувачення та на існування підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого, тяжкого злочинів, що не може бути підставою для продовження запобіжного заходу. На теперішній час обвинувачений розлучився з дружиною, потерпілою та в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який він мешкатиме окремо. Посилання прокурора на попередні рішення та встановлені в них обставини є безпідставним.

Захисник обвинуваченого просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора в зв`язку з його порушенням вимог КПК України, недоведеністю ризиків, які фактично є припущеннями прокурора. ОСОБА_6 просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, який може забезпечувати належу процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Обвинувачений підтримав думку свого захисника та зазначив, що його товариш надасть нотаріально засвідчені документи, що дозволяють жити в будинку матері товариша.

Колегія суддів, вислухавши учасників провадження, дослідивши направлені до суду матеріали, приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту строком до 24 липня 2019 року включно.

При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих злочинів.

Також слідчий суддя вважав підтвердженим наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На теперішній час ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі та тяжких злочинів, в яких потерпілою є малолітня особа, та злочину середньої тяжкості,

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 лише 11 березня 2020 року надійшов до суду, підготовче судове засідання не проведено.

Крім того, суд, на даному етапі розгляду провадження не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також, з метою запобігання перешкодити встановленню істини по справі.

Колегія суддів вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів про відсутність ризиків.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини на які посилаються обвинувачений та його захисник у своїх поясненнях з приводу заявлених клопотань, будь-яких нових доводів та обставин, які не були б відомі і враховані при обранні щодо нього заходу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і які б свідчили про необхідність її зміни, суду надано не було. Отже, підстав для зміни міри запобіжного заходу ОСОБА_7 судом не вбачається.

Стаття 181 КПК України закріплює, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Однак, суд не вбачає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, забезпечить виконання обвинуваченим його обов`язків, дотримання останніми належної поведінки, запобігання можливості чинення тиску на потерпілу сторону і свідків та прибуття до суду за першою вимогою.

При цьому зважаючи на недоведеність обвинуваченим та його захисником зміни всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зникнення ризику, яким обумовлювали обрання запобіжного заходу обвинуваченим та його продовження, суд вважає непереконливими і необґрунтованими їх доводи, відсутніми достатні підстави для зміни запобіжного заходу, а наявні ризики не відпали.

Суд вважає, що на даний час відсутні підстави, які б вказували, що ризики, враховані при обранні запобіжного заходу, зменшились або відпали, так як обвинувачений та його захисник не надали суду доказів наявності будь-яких обставин, які свідчать про те, що такі ризики зменшились або відпали.

При цьому суд враховує, що обвинувачений не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України. За таких обставин суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Суд визнає, що інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого ОСОБА_7 , незважаючи на існування презумпції невинуватості.

Крім того, суд, керуючись п.1 ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні даної ухвали, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, вважає за необхідне не визначати обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на 60 днів до 10 травня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя (підпис) ОСОБА_1

Судді (підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3