КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 204,3 кв.м., яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 , встановивши заборону відчуження вказаного майна.
Як вбачається з ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, встановивши заборону його відчуження, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, володілець майна ОСОБА_5 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просить поновити його, виходячи з того, що володільця майна не було повідмовлено про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, зазначена ухвала ним не була отримана, а відомо про неї стало випадково лише 24 грудня 2019 року з державного реєстру прав на нерухомість, та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/62469/19-к від 27 листопада 2019 року про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 204, 3 кв. м. та постановити нову хвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
В обгрунтувння своєї апеляційної скарги володілець майна зазначає, що ухвала слідчого судді мотивована лише загальними формулюваннями підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, не містить обґрунтування щодо значення арештованої квартири для встановлення обставин кримінального провадження та яке саме доказове значення містить ця квартира; винесена без наведення жодної обставини, які можуть підтверджувати, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
На думку апелянта, оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, при постановленні якої не було повністю дотримано вимог ст. 173 КПК України, не було враховано, що арештована квартира не має та не може мати на собі будь-яких слідів розслідуваного кримінального правопорушення, а тому накладений арешт здійснений за відсутності передбачених законом підстав та порушує право власності на майно законного володільця, оскільки власник має право володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Відповідно до частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 27 листопада 2019 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, відділом організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ прокуратури міста Києва, прокуратури міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000326 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 травня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудове розслідування проводиться Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

26 листопада 2019 року прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м.Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 204,3 кв.м., яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 , встановивши заборону відчуження вказаного майна.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на квартиру, яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 .

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону, в цілому, дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000326, про накладення арешту на вищевказану квартиру, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказану квартиру, оскільки він, як вважає колегія суддів відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ прокуратури міста Києва ОСОБА_6 від 26 листопада 2019 року визнана речовим доказом (а.с. 61-63).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування щодо значення арештованої квартири для встановлення обставин кримінального провадження, є необгурнтованими.
Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що арештована квартира не має та не може мати на собі будь-яких слідів розслідуваного кримінального правопорушення, нічим непідтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначену вкартиру, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказану квартиру накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Поновити володільцю майна ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвалислідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що поширює свою діяльність на місто Київ прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, а саме на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 204,3 кв.м., яка на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_5 , встановивши заборону відчуження вказаного майна - залишити без змін, а апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/910/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1