В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0015406 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Декване, Республіки Ліван, ліванця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представників потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 08 листопада 2015 року, приблизно о 08 годині 59 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Ауді А-4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 20-30 км/год., у лівій смузі руху проїзної частини вул. Березняківської, з боку пр-ту Возз`єднання, в напрямку пр-ту П.Тичини, в м. Києві.

У порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, Абі ОСОБА_13 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра) Правил дорожнього руху України, які розташовані біля будинку № 4, за вул. Березняківською, в м. Києві, не зменшив швидкість свого автомобіля перед пішохідним переходом, де в той час проїзну частину, нерегульованим пішохідним переходом, переходила пішохід ОСОБА_14 , 1975 р.н., яка рухалась з ліва на право за ходом руху автомобіля «Ауді А-4» д.н.з. НОМЕР_1 , чим створив їй небезпеку, після чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 передньою правою частиною свого автомобіля і лише після цього зупинив свій автомобіль, на розмітці нерегульованого пішохідного переходу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 99-2017/о від 07.06.2017 року, у потерпілої ОСОБА_14 , 1975 р.н., виявлено наступні тілесні ушкодження: закриту травму правої гомілки (у вигляді перелому кісток гомілки з травмування її судин), яку отримала потерпіла 08 жовтня 2015 року внаслідок транспортної травми і яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм «небезпеки для життя».

Допитаний у судовому засіданні Абі ОСОБА_13 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся показавши, що 08 листопада 2015 року, приблизно о 08 годині 59 хвилин, він керуючи технічно справним автомобілем «Ауді А-4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 20-30 км/год., у лівій смузі руху проїзної частини вулиці Березняківської, з боку проспекту Возз`єднання, у напрямку проспекту П.Тичини, в місті Києві. Проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід не побачив потерпілу, яка у цей час перебувала на проїзній частині та здійснив на неї наїзд своїм автомобілем від чого остання отримала тілесні ушкодження. Цивільний позов не визнав, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди він викликав швидку медично допомогу та сплатив кошти за першу операцію.

Представники потерпілої ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , у судовому засіданні цивільний позов з уточненнями підтримали в повному обсязі та просили стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 83 051 гривню та 100 000,00 гривень моральної шкоди.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.4 а.п.58/, не працює, характеризується з позитивної сторони /т.1 а.п. 141/, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває /т.1 а.п.139-140/, уперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не убачає.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Із урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає, що його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства неможливе, тому не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

Із огляду на грубість порушення ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, суд також вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник просили застосувати до ОСОБА_5 . Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію ст.1 цього Закону, так як має дитину, якій не виповнилося 18 років, відносно якої він не позбавлений батьківських прав.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Зокрема, згідно з п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_16 про відшкодування 121 125 гривень 58 копійок матеріальної шкоди, які складаються із витрат понесених на купівлю ліків 75 986,08 грн., втраченого заробітку на основному місці роботи 9 139,50 грн., втраченого заробітку на неосновному місці роботи 36 000 грн. та 100 000 гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням /т.1 а.п. 38-57, 168-183, т.3 а.п.21-56/, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

У судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілій/цивільному позивачу було завдано моральну (немайнову) шкоду.

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної /немайнової/ шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілої/цивільного позивача в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на її користь 100 000 гривень 00 копійок.

Щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої/цивільного позивача матеріальної шкоди у розмірі 121 125 гривень 58 копійок матеріальної шкоди, яка складається із витрат понесених на купівлю ліків 75 986,08 грн., втраченого заробітку на основному місці роботи 9 139,50 грн., втраченого заробітку на неосновному місці роботи 36 000 грн., суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також, ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла/цивільний позивач понесла витрати у розмірі 75 986 гривень 08 копійок на придбання ліків, операції та подальшу реабілітацію ОСОБА_14 , вказане знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду квитанціями та чеками, а тому суд вважає, що цивільний позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується витрат пов?язаних із втратою заробітку на основному місці роботи у розмірі 9 139 гривень 50 копійок та втраченого заробітку на неосновному місці роботи 36 000 гривень 00 копійок, то суду не надано доказів того, що померла ОСОБА_14 , займаючи посаду фахівця, як основну, в Товаристві сприяння обороні України, згідно довідки про доходи №71 від 11.01.2016 року, не отримала грошові кошти, які були нараховані їй за листопад-грудень 2015 року, також не надано доказів того, що ОСОБА_14 мала заробіток із неосновного місця роботи, а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обрано.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль «Ауді А-4» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у володінні власника ОСОБА_5 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 задовольнити частково /т.1 а.п. 38-57, 168-183, т.3 а.п.21-56/.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_16 75 986 гривень 08 копійок, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати в розмірі 16 930 гривень 20 копійок за проведення експертиз № 99-2017/о від 07.06.2017 року, №2170/Е від 06.11.2015 року, №73-2018/о від 23.10.2018 року, на користь держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: