ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого, суддіОСОБА_1 ,
Суддів:ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
обвинуваченогоОСОБА_6 ,
потерпілогоОСОБА_7 ,
представника потерпілого, адвокатаОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0000130 від 14 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий:
19.10.2015 року вироком Вижницького районного суду Чернівецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., -
засуджений за ч.3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі.

Головуючий у І інст. ОСОБА_9 ; Єдиний унікальний номер 713/970/18; суддя-доповідач ОСОБА_1 ; провадження № 11-кп/822/154/20; катег.: ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднана невідбута частина покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року за ст. 185 ч.1 КК України і остаточна міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначена у виді три роки позбавлення волі та штраф в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Постановлено на підставі ст. 72 ч. 3 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням товарознавчих експертиз в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 10 квітня 2018 року, близько 16 години 00 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна прибув на територію господарства, що за адресою АДРЕСА_2 , належного громадянину ОСОБА_7 , де шляхом зриву навісної металевої скоби проник у середину підсобного приміщення даного господарства, звідки викрав сокиру з дерев`яною ручкою, вартістю 187 гривень 50 копійок, металеві лещата вартістю 433 гривні, 33 копійки, ручну механічну дриль, вартістю 90 гривень 08 копійок, гайкові, рожково-накидні ключі в кількості 6 штук, вартістю 13 гривень 16 копійок, плоскогубці (пасатижі), вартістю 41 гривня 66 копійок, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 887 гривен 73 копійки.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового в наслідок необґрунтованого звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, посилаючись на те, що він вчинив умисний корисливий злочин, повторно, раніше судимий за ст. 185 ч.1 КК України і новий злочин вчинив в період до повного відбуття покарання за попереднім вироком, однак суд першої інстанції ці обставини, до уваги не взяв внаслідок чого неправильно звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про залишення вироку суду без змін, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційним судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 10 квітня 2018 року, близько 16 години 00 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна прибув на територію господарства, що за адресою АДРЕСА_2 , належного громадянину ОСОБА_7 , де шляхом зриву навісної металевої скоби проник у середину підсобного приміщення даного господарства, звідки викрав сокиру з дерев`яною ручкою, вартістю 187 гривень 50 копійок, металеві лещата вартістю 433 гривні, 33 копійки, ручну механічну дриль, вартістю 90 гривень 08 копійок, гайкові, рожково-накидні ключі в кількості 6 штук, вартістю 13 гривень 16 копійок, плоскогубці (пасатижі), вартістю 41 гривня 66 копійок, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 887 гривень 73 копійки.

Винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна поєднаного з проникненням в інше приміщення, за обставин наведених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в апеляційній скарзі.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі представником потерпілого ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_8 , порушено питання про скасування вироку внаслідок м`якості призначеного обвинуваченому покарання, необґрунтованого звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляційну скаргу не подавав, апеляційний суд керуючись ст. 404 КПК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.
Що стосується застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України то суд не правильно звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
У відповідності до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливості конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Ці вимоги закону, судом при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, порушені.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий, корисливий злочин, з місця вчиненого злочину втік, однак як вбачається з вироку, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд ці обставини до уваги не взяв.
Крім цього, правильно зазначивши у вироку про судимість ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 1 КК України суд першої інстанції незважаючи на те, що органи досудового розслідування кваліфікували його дії як вчинені повторно, цю кваліфікуючу ознаку йому у вину у вироку не поставив, і в порушення вимог п.1 ч.1, ч.2 ст. 67 КК України не визнав обставиною, що обтяжує покарання.
За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , задоволенню.
Водночас, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі є надмірно суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.
У відповідності до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
З кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив один умисний корисливий злочин, повністю визнав свою вину у скоєнні крадіжки, щиро розкаявся у її вчиненні, сприяв розкриттю вчиненого злочину, внаслідок чого кримінальне провадження було розглянуто із застосуванням положень ст. 349 КК України, відшкодував завдану шкоду, вартість викраденого майна складає 887 гривень 73 копійки, позитивно характеризується.
У зв`язку з цим, апеляційний суд ці обставини визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , і в сукупності з вартістю викраденого майна, яка складає 887 грн. 73 коп., істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за ст. 185 ч.3 КК України, і з урахуванням позитивних даних про його особу, незважаючи на попередню судимість за ст. 185 ч.1 КК України за злочин в ході якого було викрадено майно на суму 900 гривень, вважає за необхідне застосувати до нього ст. 69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ст. 185 ч.3 ККУ, зокрема у виді арешту.
В ході розгляду справи в апеляційному порядку встановлено, що ОСОБА_6 , 11.06.2019 року, сплатив штраф призначений за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року, тому вказівка суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання на підставі ст. 71 КК України, підлягає виключенню з вироку на підставі ст. 404 КК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 409, 414, 420 ч.1 п.4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання, звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та призначення покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст. 71 КК України, - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді три місяці арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу затримання.
В решту частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1

Судді:[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

Копія, згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
03.03.2020 М. П. (підпис)