Справа № 953/6657/20
н/п 1-кс/953/4398/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" червня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
власника майна - підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою та в групі зі своєю дружиною ОСОБА_7 , протягом періоду часу з 2009 року по травень 2020 року, маючи умисел, направлений на вербування, переміщення людини, з використанням обману та уразливого стану, з метою трудової експлуатації у власному фермерському господарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, повторно, використовуючи уразливий стан ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , неповнолітнього ОСОБА_16 , зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували їх здатність усвідомлювати свої дії, а також шляхом обману, досягли з ними домовленості про їх роботу в фермерському господарстві, тобто завербували їх з метою трудової експлуатації.
Після чого ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою та в групі зі ОСОБА_7 , продовжуючи спільний злочинний умисел, з метою подальшого постійного контролю вказаних осіб, поселили їх на території свого фермерського господарства, в кімнату однієї з будівель, яка не мала жодних мінімальних умов для проживання, та протягом певного періоду часу примушували їх виконувати сільськогосподарські роботи шляхом створення штучних боргів перед ними, при цьому не оплачували виконані ним роботи.
ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України. Санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає можливість застосування такого виду покарання, у разі визнання особи винуватою, як конфіскація майна, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Слідчий, посилаючись на вимоги ст. 170 КПК України, з метою можливої конфіскації майна, просить накласти арешт на вказане майно.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили про його задоволення.
Власник майна - підозрюваний ОСОБА_5 та його представник - адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що прокурором не доведено необхідності арешту майна. Просили відмовити в задоволенні клопотання. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи.
Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, слідчого, власника майна, його представника, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить до наступного.
29.05.2020 ОСОБА_5 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 р., підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених нормами КПК України.
Так, підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч. 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, є підстави для задоволення клопотання.
Так, не накладення арешту на вказане майно підозрюваного ОСОБА_5 може призвести до відчуження останнім цього майна, що може зашкодити кримінальному провадженню та унеможливити конфіскацію майна.
Крім того, не застосування заборони на відчуження вищевказаним майном, може привести до подальшої передачі майна, а саме подальшого його продажу та відчуження.
Вимога слідчого щодо заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, користуватись вказаним майном, задоволенню не підлягає.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном… Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, передачі майна.
Стороною обвинувачення не доведено доцільності застосування вказаних заборон щодо належного підозрюваному ОСОБА_5 майна.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя задовольняє частково клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Задовольнити частково клопотання слідчого про арешт майна.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:
- квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
шляхом заборони їх відчуження.
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1