Справа № 127/4979/18
Провадження № 1-кп/127/256/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці ініційоване судом питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, відомості про які внесені 30.01.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000404, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2019 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.02.2020, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор зазначила, що ОСОБА_4 не з`являвся в судові засідання та в подальшому був оголошений в розшук. На виконання ухвали про розшук обвинувачений був затриманий, та йому було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Разом з тим, перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, обвинувачений не з`являвся в судові засідання на виклики суду, до останнього неодноразово було застосовано привід через органи Національної поліції. В цей же час, ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження, згідно якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Враховуючи вище викладене, на переконання прокурора, існує ризик, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання за злочини, в яких він обвинувачується. Крім того, прокурор ОСОБА_3 звернула увагу суду, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, до затримання не був працевлаштований, тому існує ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини. Прокурор просила врахувати, що на даний час ризики не зменшилися, запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував. На переконання сторони захисту, зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просив суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.
При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При вирішенні ініційованого судом питання щодо доцільності продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує особу обвинуваченого, який перебував в розшуку в межах даного кримінального провадженні, після обрання йому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не з`влявся на виклики до суду, в результаті чого судом двічі постановлялися ухвали про привід обвинуваченого через органи Національної поліції. В подальшому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження, згідно якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Тому, на переконання суду, є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватись від суду.

Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформації, обвинувачений до моменту затримання не був офіційно працевлаштований, а тому, на переконання суду, існує ризик, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Також судом враховано ухвал Вінницького апеляційного суду від 18.11.2019 та 27.12.2019, якими апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвали Вінницького міського суду Вінницької області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого залишено без задоволення.
За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.
Крім того судом враховано рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 по справі №3-208/2018(2402/18) відповідно до якого Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кодексу, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 29.01.2020 до 28.03.2020 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької місцевої прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: