Справа № 199/1235/20
ВИРОК
іменем України

2020 року березня місяця 04 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000214 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2020, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровську, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб, зареєстрованого і проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого :

03.06.2015Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
29.03.2016Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
10.08.2016Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк попереднє ув`язнення в період часу з 13.06.2015 до 12.04.2017. 14.08.2019 звільнений з місця позбавлення волі по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим за аналогічний умисний корисний злочин проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Так, 02.02.2020, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_3 проходив біля будинку 37 по вул. Івана Пулюя у м. Дніпрі, де побачив раніше йому знайомого ОСОБА_5 , з яким у нього зав`язалася розмова.
Цього ж дня, близько 20 годин 05 хвилин в ході розмови, ОСОБА_3 побачив як ОСОБА_5 поклав собі до кишені куртки, яка одягнута на ньому, мобільний телефон «Samsung J 150», який ОСОБА_3 визначив для себе об`єктом злочинного посягання.
В цей час, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинене повторно.
Реалізуючи свій злочинний намір направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, цього ж дня, тобто 02.02.2020 року, приблизно о 20.05 годині, ОСОБА_3 діючи умисно, вчиняючи корисливий злочин повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосовуючи фізичне насильство, своєю правою рукою стиснутою в кулак справа на ліво завдав один удар в область обличчя ОСОБА_5 ліворуч, чим спричинив останньому фізичний біль. Від отриманого удару ОСОБА_5 не втримав рівновагу та з висоти власного зросту впав спиною на землю.
Доводячи свої умисні дії до кінця, ОСОБА_6 діючи умисно, відкрито, розуміючи що його дії є очевидними для потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, своєю правою рукою підняв з землі мобільний телефон «Samsung J 150», який випав з кишені потерпілого в результаті падіння, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток, на загальну суму 280 гривень 00 копійок

Умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 , наданих безпосередньо у суді.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав повністю. Суду показав, що він дійсно 02.02.2020, приблизно о 20.05 годині, перебуваючи біля будинку 37 по вул. Івана Пулюя у м. Дніпрі зустрів потерпілого ОСОБА_5 та попрохав останнього дати вжити йому наркотичну речовину, однак той відмовив. Тоді у нього, оскільки йому не сподобалось як йому відповів потерпілий, з`явився план заволодіти мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 , і він своєю правою рукою стиснутою в кулак завдав один удар в область обличчя ОСОБА_5 від чого потерпілий не втримав рівновагу та з висоти власного зросту впав спиною на землю. У цей момент він підняв з землі мобільний телефон «Samsung J 150», який випав з кишені потерпілого в результаті падіння, після чого з місця вчинення злочину втік. Мобільний телефон він зберігав удома, а коли він разом зі своєю подругою ОСОБА_8 поздавали до ломбарду свої мобільні телефони, він запропонував ОСОБА_8 користуватися мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_5 . Згодом ОСОБА_9 телефон потерпілого віддала працівникам поліції.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, показами потерпілого у судовому засіданні та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він 02.02.2020, приблизно о 20.00 годині, біля будинку 37 по вул. Івана Пулюя у м. Дніпрі, він зустрів ОСОБА_3 , в ході розмови, останній попрохав у нього для вживання наркотичну речовину. Оскільки він вже наркотичну речовину не вживає, то він ОСОБА_3 відповів відмовою, це обвинуваченому не сподобалося і він вдарив його у обличчя від чого він не втримав рівновагу та з висоти власного зросту впав спиною на землю. У цей час, ОСОБА_6 підняв з землі належний йому мобільний телефон «Samsung J 150», який у нього випав. Він просив ОСОБА_3 аби той повернув мобільний телефон, але ОСОБА_3 проігнорував його прохання та з місця вчинення злочину втік.
Крім вказаного, потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що належний йому мобільний телефон «Samsung J 150» йому повернули працівники поліції, даний телефон пошкоджений і не придатний для використання, проте, ОСОБА_3 навіть вибачення не попросив і шкоду не відшкодував.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 06.02.2020 до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_5 та просив вжити заходи до свого знайомого ОСОБА_10 , який 02.02.2020, приблизно о 20.00 годині біля будинку 37 по вул. Івана Пулюя у м. Дніпрі, шляхом нанесення тілесних ушкоджень заволодів мобільним телефоном марки «Samsung».
Під час проведення огляду 06.02.2020 за участі понятих та ОСОБА_3 , оглядалася мікро SD картку на 128 мб чорного кольору та карта мобільного оператору Київстар ( НОМЕР_1 ) яку добровільно надав ОСОБА_3 та повідомив, що під код від мобільної картки 555, мобільний номер НОМЕР_2 , вказані вище сім-карта та карта пам`яті об`ємом 128 мб, визнані речовими доказами та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_11 , під час пред`явлення 07.02.2020 особи для впізнання за фотознімками, на фото під №1 на якому зображено ОСОБА_3 , впізнав особу, як таку, що 02.02.2020 біля будинку 37 по вул. Івана Пулюя у м. Дніпрі, наніс удар другому чоловікові, після чого останній впав та в нього з кишені випав телефон. Чоловік, який наніс удар в голову, телефон забрав та пішов у невідомому напрямку.
Потерпілий ОСОБА_5 , під час пред`явлення 07.02.2020 особи для впізнання за фотознімками, на фото під №3 на якому зображено ОСОБА_3 , впізнав чоловіка на ім`я ОСОБА_10 , який 02.02.2020 близько 20.00 години біля будинку АДРЕСА_2 , наніс 1 удар в область голови, після чого забрав мобільний телефон «Samsung».
Відповідно до протоколу огляду предмету, 10.02.2020 за участі понятих свідок ОСОБА_12 , добровільно видала для огляду мобільний телефон «Samsung» чорного кольору, який було вилучено, відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до розписки.
Відповідно до пред`явлення речі для впізнання, 11.02.2020 потерпілий ОСОБА_5 , серед наданих мобільних телефонів на фото №1 впізнав свій мобільний телефон, який у нього відкрито забрав чоловік на ім`я ОСОБА_10 .
Відповідно до Висновку експерта №490/20 від 13.02.2020, ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung J 150» чорного кольору,на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 02.02.2020 становила 280.00 гривень, за умови, що станом на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики.
Під час проведення слідчого експерименту 12.02.2020, за участю понятих та ОСОБА_3 , останній вказав на детальні обставини вчинення ним злочину, а саме те, як він 02.02.2020 близько 20.00 години зустрівши потерпілого ОСОБА_5 , вдарив останнього у обличчя, а коли той впав і його телефон випав, то він підняв із землі телефон належний потерпілому та пішов.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як такі що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненого повторно.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 його каяття і сприяння розкриттю злочину, оскільки каяття і сприяння розкриттю злочину ним висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчиненого ним злочину відсутнє. Зокрема, маючи непогашені і не зняті судимості проти власності за вчинення тяжких корисливих злочинів, ОСОБА_3 розумів протиправність своїх дій та їх наслідки.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий умисний корисливий злочин, маючи судимість за умисний злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав лише після викриття його злочинних дій та лише з метою пом`якшити персональну відповідальність, не працює, має постійне місце проживання, у лікарів нарколога-психіатра на обліку не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, потерпілого, який при призначенні покарання покладався на розсуд суду та просив призначити покарання виключно на підставі Закону, обвинуваченого, який просив суворо не карати, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання, дані про його особу, тому суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статі 186 КК України виключно в умовах ізоляції від суспільства, оскільки вчинений обвинуваченим злочин, а саме грабіж, належить до небезпечних корисливий злочинів, а особа неодноразово судимого обвинуваченого ОСОБА_3 є вкрай небезпечною для суспільства.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбування покарання.

Саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. Дійшовши такого висновку, суд враховує схильність ОСОБА_3 до вчинення тяжких злочинів проти власності, оскільки злочин за даним вироком він вчинив через досить короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися законів України.

Крім вказаного, судом не встановлено і правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з огляду на ст. 691 КК України, оскільки обставин що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, судом не встановлено.

При цьому суд вважає, що твердження ОСОБА_3 про його можливість перевиховання без реального позбавлення волі, є спробою пом`якшити відповідальність, оскільки обвинувачений злочин у даному кримінальному провадженні, вчинив через досить короткий час після відбуття покарання та звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став. Суд також враховує й конкретні обставини саме даної справи, а саме незначний привід для конфлікту та поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , яка передувала вчиненню злочину, а саме вимагання обвинуваченого у потерпілого наркотичної речовини.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Залишити раніше застосований запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.
Питання про долю речових доказів - вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Застосований відповідно до ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 13.02.2020, у відношенні ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період часу з 20:00 год. до 06:00 год. - залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення до виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 300.00 гривень.

Речові докази - мікро SD картка на 128 мб, карта мобільного оператору Київстар ( НОМЕР_1 ) та мобільний телефон «Samsung J 150» - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_13 -Почтовик

04.03.2020