Справа № 509/6636/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000740 від 18.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

11 грудня 2019 року до Овідіопольського райсуду Одеської області з Прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000740 від 18.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_9 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області вважав, що справа може бути призначена до судового розгляду, з чим погодилися обидві потерпілі і проти чого заперечували обвинувачений та його захисник, вважаючи, що вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України та з мотивів, викладених у письмовому клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору з додатками.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

У відповідності до норм ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення : зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України передбачено, що обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити : 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення ; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування ; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має відповідати вимогам, визначеним ст. 291 КПК України, зокрема, обвинувальний акт повинен містити відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Крім цього, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема - якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України - обвинувальний акт має містити такі відомості: дату та місце його складення та затвердження.
Суд встановив, що в порушення вищевказаних вимог Закону, вказаний обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 та повідомлення про підозру останньому, складені не уповноваженою на те особою, враховуючи, що з 07.11.2015 р. обвинувачений ОСОБА_9 перебуває на посаді інспектора роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції НПУ у спеціальному званні старший лейтенант поліції.

Відповідно до ст. 40 КПК України однією з осіб, уповноважених повідомляти особу про підозру, є слідчий.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України - слідчим є службова особа відповідного органу досудового розслідування, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень та має право здійснювати досудове розслідування за одночасної наявності двох умов : 1) вона має бути службовою особою органу досудового розслідування, до компетенції якого відноситься розслідування відповідного кримінального провадження; 2) вона має бути уповноваженою у передбачений законом спосіб на здійснення досудового розслідування

Так, компетенція органів досудового розслідування щодо розслідування певних категорії злочинів - є вичерпною і визначеною у ст. 216 КПК України, яка передбачає предметну підслідність органів Національної поліції, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань, органів Державної кримінально - виконавчої служби України, підрозділів детективів, підрозділів внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України - до підслідності слідчих органів державного бюро розслідувань відноситься розслідування злочинів, вчинених, працівником правоохоронного органу, в даному випадку Олійником.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити - здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, але лише у разі неефективного досудового розслідування.

Відповідно до ст. 39 КПК України, слідчого у кримінальному провадженні визначає керівник органу досудового розслідування.

Згідно із ст. 38 КПК України, органом досудового розслідування - є слідчий підрозділ відповідного органу, зокрема - відповідного органу Національної поліції України, у якому створений такий підрозділ.

З огляду на вищевказане, на думку суду, в даному випадку - кримінальне провадження стосовно старшого лейтенанта поліції Олійника - підслідне органам Державного бюро розслідувань (ДБР), якими і повинно було здійснюватися досудове розслідування даного кримінального провадження.

Суд вважає, що орган досудового розслідування та сторона обвинувачення помилково вважають, що підслідність цього кримінального провадження була належним чином змінена постановою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 від 18.10.2018 р., відповідно до якої, слідчий підрозділ ГУНП України в Одеській області набув компетенцію щодо здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні всупереч ч. 1 ст. 9 КПК України, згідно з якою, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Всупереч цього вказана постанова була винесена заступником обласної прокуратури за межами наданої законом компетенції за відсутності передбачених законом підстав для її винесення.

На думку суду, постанова заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 від 18.10.2018 р. щодо зміни підслідності у даному кримінальному провадженні - була винесена за межами наданої Законом компетенції за відсутності передбачених законом підстав для її винесення, так як згадана у тексті вказаної постанови норма ч. 5 ст. 36 КПК України надає право, зокрема, керівнику обласної прокуратури передати кримінальне провадження з одного органу досудового розслідування до іншого (про що прямо вказується у тексті цієї норми), однак не уповноважує його визначати предметну підслідність кримінального провадження всупереч прямих вказівок у законі, в той час, як дане кримінальне провадження з одного органу досудового розслідування до іншого, взагалі не передавалось, що свідчить про те, що в цьому випадку шляхом винесення цієї постанови заступник прокурора Одеської області фактично визначив предметну підслідність цього кримінального провадження, чим перевищив надані йому повноваження.

Згадана у тексті вказаної постанови та приведена вище норма ч. 5 ст. 36 КПК України передбачає, як єдину обов`язкову підставу для її застосування, неефективне здійснення досудового розслідування (про що прямо вказується у тексті цієї норми), в той час, як 27.11.2018 р. Державне бюро розслідувань (ДБР) офіційно почало свою роботу та, за таких обставинах, підслідність у кримінальному провадженні стосовно Олійника мала бути змінена прокурором та після вказаної дати - кримінальне провадження повинно було передано для подальшого розслідування до ДБР, однак в даному випадку заступником прокурора Одеської області ОСОБА_10 цього зроблено не було.

Таким чином, слід дійти висновку, що слідчий відділ ГУНП в Одеській області здійснював досудове розслідування цього кримінального провадження всупереч вимог діючого законодавства, про що було вказано в ухвалі ВС від 06.03.2018 у справі № 243/6674/17-к.

Крім цього, суд дійшов висновку, що під час проведення досудового розслідування було істотно порушено право обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, яке полягало у перешкоджанні слідчим у збиранні доказів стороною захисту.

Суд звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 291 КПК України, вищевказаний обвинувальний акт та Реєстр матеріалів досудового розслідування, як невід`ємна частина до нього відносно ОСОБА_9 - не містить в собі посилань на висновки комплексної авто-технічної, фототехнічної та відео-технічної експертиз, які були призначені за клопотанням сторони захисту ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 р., чим було суттєво обмежено право підозрюваного та його захисту.

Суд встановив, що в порушення вимог ст. 109 КПК України до Реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, слідчим не внесено жодного з письмових доказів, які були зібрані та надані стороною захисту при відкритті сторонам матеріалів кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, зокрема адвокатський запит до Служби автомобільних доріг Одеської області (вих.№ 184 від 20.11.2019) на 1 аркуші, письмова відповідь на адвокатський запит з Служби автомобільних доріг Одеської області (вих. № 01-4129/12 від 03.12.2019), якими, на думку сторони захисту спростовується факт того, що зазначена в обвинувальному акті ДТП за участю обвинуваченого ОСОБА_9 сталася в межах населеного пункту. Тобто мається факт невідповідності даним, викладеним в обвинувальному акті фактичним даним ДТП щодо місця його скоєння.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є - негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19.12.1989 р., «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі - надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам - є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Крім того, право бути проінформованим по характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, «Даллос проти Угорщини» п. 47, «Матточіа проти Італії» п. 58).

При чому, справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення «Даллос проти Угорщини») і крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Згідно із Постановою ВСУ від 24.11.2016 р. № 5-328кс16 важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, так як правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК України). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК України). Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК України).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра - є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаний обвинувальний акт від № 0000740 від 18.10.2018 р. відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить в собі чіткого розмежування між сформульованими встановленими органами досудового розслідування фактичними обставинами скоєння кримінального правопорушення та самим формулюванням обвинувачення, що суперечить нормам діючого КПК України і фактично дублюють один одне в обвинувальному акті.

Таким чином, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, органами досудового розслідування некоректно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий та прокурор вважають встановленими та відсутнє, окремо, належне формулювання обвинувачення, хоча згідно із вказаною нормою Закону, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення Закону і статті (частину статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, які в даному випадку є тотожними один одному.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України - підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, дата, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, зазначене, на думку суду, перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо Олійника, чиє право на захист в даному випадку порушене з підстав, описаних вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції по захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права : бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Усі вищезазначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, порушенні права обвинуваченого на захист, а тому матеріали підлягають поверненню прокурору.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до вищевказаного обвинувального акту, що є його невід`ємною частиною, не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

В порушення п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, Реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі II «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» - не містить посилання на місцезнаходження речових доказів по справі.

У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

У зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам діючого КПК України, а саме: ст.ст. 109,110,111, 237,278,290,291,293 КПК України, беручи до уваги те, що без усунення вказаних виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, а усунити їх в підготовчому судовому засіданні неможливо, тому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 109,110,290,291,293,314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Повернути обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000740 від 18.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1