Справа № 466/4042/20
УХВАЛА
іменем України

«09» червня 2020 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянув клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про надання дозволу для тимчасового доступу до речей і документів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000861 від 16 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,

у с т а н о в и в :

05 червня 2020 року слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, яке погоджено прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей і документів, зазначених у клопотанні.

В обґрунтування клопотання зіслалась на те, що 16.03.2018 у Сихівський ВП ГУНП у Львівській області надійшла ухвала Личаківського районного суду м.Львова, якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 з приводу зловживання службовим становищем державним реєстратором, котрий на думку ОСОБА_5 вніс неправдиві відомості в Державний реєстр речових прав на нерухому майно.

16.03.2018 Сихівським ВП ГУНП у Львівській області відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0000861, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

26.06.2018 прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 визначено підслідність вказаного кримінального провадження за Залізничним ВП ГУНП у Львівській області.

24.05.2019 прокурором Залізничного відділу Львівської місцевої прокуратури №2 до вимог ст.218 КПК України прийнято рішення про визначення територіальної підслідності вказаного кримінального правопорушення за ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правонаступником якої визнано ОСОБА_5 триває спір щодо користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Вказаний спір із 2011 року є предметом розгляду у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Встановлено, що постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 24 липня 2019 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_6 та залишено без змін рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , правонаступником якої визнано ОСОБА_5 щодо визначення ідеальних часток будинку по АДРЕСА_1 та визначення порядку користування вказаним будинком.

Верховним судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 червня 1993 року №155 добудовано та переобладнано, після чого частина приміщень першого поверху та усі приміщення другого поверху будинку в експлуатацію не прийняті, свідоцтво про право власності на житловий будинок з врахуванням таких приміщень не видавалося, а тому такі приміщення є самовільно влаштованими, а відтак не можуть виступати об`єктами цивільних прав.

Враховуючи викладене, на підставі ст.376 ЦК України, суд дійшов до висновку, про неможливість встановлення судом порядку користування об`єктами нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Окрім того судом звернуто увагу на те, що зазначення у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 лютого 2005 року фактичного стану спірного будинку не свідчить про державну реєстрацію спірного об`єкта нерухомості у розмірах, які зазначені у витягу, який не вносить змін у правовстановлюючі документи на таке майно, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 лютого 1984 року.

Вищевказана постанова Верховного суду із зазначеними правовими позиціями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судами установлено, що 29 вересня 1960 року було завершено будівництво та введено в експлуатацію житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,6 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, забудовник ОСОБА_9 .

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 депутатів трудящих від 22 жовтня 1965 року визнано право власності ОСОБА_9 на нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_9 , який помер, 1/2 частину будинку, що складався з чотирьох кімнат, площею 61,6 кв. м, та кухні, з відповідною частиною господарських споруд (сараю, криниці, вбиральні, гаражу), успадкували дружина померлого ОСОБА_10 та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Таким чином, після смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_6 набув право власності на будинок в порядку спадкування на 1/6 частку будинку, ОСОБА_10 на 4/6 частки будинку, ОСОБА_8 - на 1/6 частки будинку.

Розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 червня 1993 року № 155, зі змінами внесеними розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 лютого 2000 року № 179, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дозволено реконструкцію будинку, за наслідками проведення якої загальна площа будинку повинна становити 144 кв. м. Після проведення надбудови та відповідного перепланування будинок повинен був складатись з: шести житлових кімнат, площею: 10,8 кв. м, 14,4 кв. м, 19,6 кв. м, 10,8 кв. м, 19,6 кв. м, 14,4 кв. м, кухонь, площею 7,7 кв. м, 7,7 кв. м; ванн, площею 2,8 кв. м, 2,8 кв. м; туалетів, площею 1,5 кв. м, 1,5 кв. м; коридорів, площею 8 кв. м, 7,2 кв. м, 8 кв. м, 7,2 кв. м.

Відповідно до поверхового плану будинку станом на червень 1997 року будинок є двоповерховим. Згідно з експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку від 26 червня 1997 року житлова площа першого поверху (4 кімнати) становить 61,6 кв. м; підсобні приміщення мають площу 30,5 кв. м з урахуванням площі кухні (7,2 кв. м). Загальна площа другого поверху становить 56 кв. м, з яких 38,3 кв. м - житлова (3 кімнати) і 17,7 кв. м - площа коридорів.

Станом на 16 грудня 2004 року та на час розгляду справи судом першої інстанції житловий будинок складався з: приміщення першого поверху: приміщення під літерою 1-1, площею 9,9 кв. м (коридор), приміщення під літерою 1-2, площею 8,1 кв. м (кухня), приміщення під літерою 1-3, площею 4,6 кв. м (вбиральня поєднана з ванною); приміщення під літерою 1-4, площею 8,8 кв. м (коридор), приміщення під літерою 1-5, площею 10,8 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-6, площею 19,4 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-7, площею 19,6 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-8, площею 11,8 кв. м (житлова кімната); приміщення другого поверху: приміщення під літерою 1-9, площею 7,2 кв. м (коридор), приміщення під літерою 1-10, площею 11,4 кв. м (кухня), приміщення під літерою 1-11, площею 4,7 кв. м (вбиральня поєднана з ванною), приміщення під літерою 1-12, площею 7,3 кв. м (коридор), приміщення під літерою 1-13, площею 15,1 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-14, площею 14,1 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-15, площею 28,0 кв. м (житлова кімната), приміщення під літерою 1-16, площею 11,6 кв. м (житлова кімната).

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 654547 від 18 лютого 2005 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є власниками 1/6 частки будинко володіння кожен, ОСОБА_10 є власником 4/6 часток зазначеного будинко володіння. У розділі опис об`єкта зазначено, що будинок складається з шести кімнат та двох кухонь (розпорядження № 155 від 15 червня 1993 року); самовільно обладнано дві житлові кімнати, площею 40,8 кв. м; самовільне будівництво здійснено ОСОБА_6 (довідка ЛКП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » № 61 від 09 лютого 2005 року). Розмір житлової площі 89,6 кв. м, загальна площа 144 кв. м.

Які саме кімнати становлять площу 40,8 кв. м не визначено, загальна площа будинку після самочинного переобладнання не відповідає площі будинку, що була до цього з урахуванням площ, облаштування яких дозволено розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 червня 1993 року №155, зі змінами, внесеними розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 лютого 2000 року № 179.

З повідомлення Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради « ІНФОРМАЦІЯ_5 » № 7250 від 05 грудня 2007 року, наданого на заяву ОСОБА_5 убачається, що у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 лютого 2005 року не вказана площа надбудови, оскільки такий Витяг наданий для дарування 4/6 частин будинку без урахування самовільного будівництва. Площа надбудови становить 122,8 кв. м. Дана інформація не узгоджується із наявним в матеріалах інвентаризаційної справи технічним паспортом будинку станом на 16 грудня 2004 року та експлікацією приміщень до плану, з яких вбачається, що площа першого поверху становить 93 кв. м, площа другого поверху - 99,4 кв. м.

22 лютого 2005 року ОСОБА_10 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_6 належні їй 4/6 частки житлового будинку, згідно якого житлова площа будинку становить 89,6 кв. м, загальна площа - 144 кв. м. До будинку належать такі господарські будівлі: надбудова з шлакобетону - «А-2», сарай зі шлаку - «Б», цегляний гараж - «В», цегляна вбиральня - «Г», колодязь з бетонного кільця - «К», огорожа з металевої сітки «№1», металеві ворота «№2», замощення з асфальтобетону «№1».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2008 року визнано право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на новозбудований другий поверх будинку АДРЕСА_1 по 1/2 частки за кожним.

05 березня 2010 року державний реєстратор відмовив ОСОБА_6 у видачі витягу про реєстрацію права власності на другий поверх житлового будинку.

07 червня 2011 року державним реєстратором відмовлено ОСОБА_6 у державній реєстрації права власності на 1/2 частину другого поверху спірного будинку на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2008 року.

02 лютого 2015 року державним реєстратором відмовлено ОСОБА_6 у державній реєстрації права власності на спірний будинок, яке він просив здійснити з урахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2008 року.

Встановлено, що постановою Касаційного цивільного суду складі Верховного суду від 24 липня 2019 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_6 та залишено без змін рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , правонаступником якої визнано ОСОБА_5 щодо визначення ідеальних часток будинку по АДРЕСА_1 та визначення порядку користування вказаним будинком.

Верховним судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 червня 1993 року №155 добудовано та переобладнано, після чого частина приміщень першого поверху та усі приміщення другого поверху будинку в експлуатацію не прийняті, свідоцтво про право власності на житловий будинок з врахуванням таких приміщень не видавалося, а тому такі приміщення є самовільно влаштованими, а відтак не можуть виступати об`єктами цивільних прав.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У ході досудового слідства виникла необхідність у отриманні реєстраційної справи на об`єкт нерухомості, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (яке діяло до 01.01.2013 р.), державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ.

Згідно п. 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 160 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 162 КПК України, до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в документах, належить: відомості, які можуть становити банківську таємницю.

Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

З метою перевірки відомостей є необхідність у реєстраційної справи, а саме усіх документів, на підставі яких державним реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 , юридична адреса місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) 26.01.2016 ОСОБА_11 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будинок по АДРЕСА_1 , що знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, просить надати дозвіл на тимчасовий доступ до документів, зазначених у клопотанні.

Від слідчого поступила заява про розгляд клопотання у його відсутності.

Крім того, клопотання просить розглянути без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 АДРЕСА_3 ).

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин слідчий суддя вважає можливим провести розгляд клопотання без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами.

Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання підлягає до задоволення.

Згідно статті 159 КПК України - тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення та приймаючи до уваги, що іншими способами одержати ці дані неможливо, слід надати дозвіл на тимчасовий доступ до документів та інформації, зазначених у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, та керуючись ст. ст. 159, 163, 164, 165, 166 КПК України,

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Надати слідчому СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 тимчасовий доступ до всіх документів реєстраційної справи №01, щодо об`єкта нерухомого майна (житлового приміщення), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яка знаходиться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) - з наданням можливості зняття копій, а в разі необхідності вилучення оригіналів всіх документів.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1