Номер провадження: 11-кп/813/1139/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному проваджені №0001511, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2019 року, №004201 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 07.06.2013 року Київським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.185, ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 21.09.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії судового розгляду в Приморському районному суді м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження №0001511, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2019 року та №004201 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.1 та 2 ст.186 КК України та в судовому засіданні 21.01.2020 року продовжено строк дії обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.03.2020 року включно..

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 який обвинувачуються у вчинені одного злочину, спільно з обвинуваченим ОСОБА_7 .

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі, строком до шести років. Характеризуючі дані обвинуваченого, а саме наявність у нього середньої освітою та який не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, слідчий суддя послався на те, що на даний час у кримінальному провадженні досліджуються докази.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обставини, встановлені судом під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 25.06.2019 р. у нічний час приблизно о 03:00 годин разом з ОСОБА_9 , вступивши в злочинну змову на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи поряд із буд. № 32 по вул. Преображенська в м. Одеса, застосувавши насильство до потерпілої ОСОБА_10 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я, шляхом ривку відкрито викрали з правої руки ОСОБА_10 належний останній мобільний телефон торгової марки «Xiaomi», моделі: «RedmiNote 5», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, вартістю 6 399 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» за абонентським номером: НОМЕР_3 вартістю 100 грн.

Заволодівши майном ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, тим самим спричинили потерпілій матеріальний збиток у розмірі 6 499 грн.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги.
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином України, не одружений, офіційно не працює, зі слів зареєстрований в с. Мошни, Черкаської області, проживає по АДРЕСА_1 , де винаймав квартиру, раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані зі злочинами проти власності, оскільки раніше неодноразово судимий, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Натомість апеляційний суд вважає, що ризик можливого незаконного впливу на потерпілу у даному кримінальному провадженні на даний час втратив свою актуальність, оскільки обвинувачений тримається під вартою більш ніж пів року, та за весь період його перебування під вартою суду, органом обвинувачення не надано відомостей, будь-яких заяв чи скарг від учасників кримінального провадження про здійснення обвинуваченим тиску на них чи спонукання до надання неправдивих показань з метою сприяння уникненню обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Проте, незважаючи на існування в зазначеному провадженні вищенаведених ризиків, апеляційний суд звертає увагу в даному випадку на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»). При цьому, ЄСПЛ в згаданих рішеннях зазначає, що ризик переховування від правосуддя повинен оцінюватись в сукупності із характеристикою особи арештованого та його поведінки.

Як встановлено з матеріалів провадження, показань захисника та прокурора обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 тривалий час перебуває на розгляді в районному суді та до теперішнього часу судовий розгляд справи не завершено.

Захисник обвинуваченого у судовому засідання посилався на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки обвинувачений від досудового розслідування не переховувався, у порядку ст. 208 КПК України не затримувався та до поліції прийшов добровільно. При цьому захисник зазначив, що судом першої інстанції при обранні та продовженні запобіжного заходу не вирішувалося питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі альтернативного запобіжного заходу - застави.

Таким чином, апеляційний суд переконаний, що такий тривалий судовий розгляд кримінального провадження є неприпустимим та призводить до порушення судом першої інстанції положень ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписів ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Разом з тим, зважаючи на занадто тривалий розгляд кримінального провадження судом, який жодним чином не залежить від волі обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі з урахуванням складності кримінального провадження та обставин інкримінованого йому правопорушення, на переконання колегії суддів, свідчить про зменшення зі спливом часу, проведеного під вартою, існуючих в даному провадженні ризиків можливого переховування від суду, вчинення ним дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню.

Викладені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про таку ступінь вираженості заявлених у кримінальному провадженні ризиків, які, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, є достатньою підставою для продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а решті доведеним у кримінальному провадженні ризикам можливо запобігти шляхом визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При цьому, визначаючи розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого та дані про його особу, а також існування зазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також апеляційний суд вважає за необхідне у разі внесення обвинуваченим застави покласти на нього обов`язки, визначені положеннями ч.5 ст.194 КПК України та роз`яснити наслідки їх невиконання.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану ухвалу змінити в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, шляхом доповнення резолютивної частини ухвали щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 30 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 63060 гривень, який на думку апеляційного суду достатньою мірою може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 пояснень сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримався під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
При цьому, апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному проваджені №0001511, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2019 року, №004201 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України змінити в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Доповнити резолютивну частину ухвали суду наступним абзацом: Визнати обвинуваченому ОСОБА_7 , розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 30 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 63060 гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42268321; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача (МФО): 820172; Рахунок отримувача: UA1086720; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 02.03.2020 року; Заставна сума за обвинуваченого ОСОБА_7 ; (Судді ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 )

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4