У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000506 апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01.04.2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дільниче Новоодеського району Миколаївської області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 ,
потерпіла ОСОБА_5
представник потерпілої адвокат ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , вважає, що судом призначено обвинуваченому покарання, що не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вважає, що під час ухвалення вироку судом не було враховано всі обставини справи, а саме те, що обвинувачений не відшкодував їй матеріальну шкоду, не просив в неї вибачення, не з`являвся на судові засідання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 16 липня 2018 року, близько 14 год. 30 хв., перебуваючи у літній кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить потерпілій ОСОБА_5 , якій він, на прохання останньої, допомагав по господарству, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав грошові кошти в сумі 28500 грн.
З місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 28500 грн.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.185КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої та її представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої, пояснення обвинуваченого, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 в таємному викраденні чужого майна (крадіжки) та відповідно кваліфікація його дій за ч.1 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наведеними у вироку доказами, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводі апеляційної скарги потерпілої про призначення судом обвинуваченому занадто м`якого покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

При постановленні вироку стосовно ОСОБА_6 судом першої інстанції даних вимог закону дотримано.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону в повному обсязі, належним чином мотивував своє рішення щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, яка раніше був судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку у лікарів, психіатра та нарколога не перебуває, досудову доповіддю органу пробації, згідно якої обвинувачений має високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства.
Суд врахував сукупність обставин, що характеризують вказане кримінальне правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого, часткове відшкодування потерпілій збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин та прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді арешту строком 3 місяці.
За наведених обставин, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, а тому немає підстав вважати, що призначене судом покарання є явно не справедливим через м`якість.
Враховуючи викладене, достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, про що просить потерпіла в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Доводи апелянта про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого так як він не попросив в неї пробачення за скоєне є безпідставними. В обвинувальному акті вказана обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, що дає підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся ще на початку досудового розслідування. Про своє щире каяття в скоєному ОСОБА_6 заявив і в ході розгляду справи апеляційним судом.

Також, наявність в матеріалах провадження розписки потерпілої про отримання нею від обвинуваченого 7500 грн (а.п.41) свідчить про часткове відшкодування їй збитків, що спростовує її твердження про відсутність у ОСОБА_6 наміру повернути їй викрадені ним гроші.

Крім того, посилання потерпілої ОСОБА_5 на те, що обвинувачений ухилявся від суду не відповідають дійсності, оскільки відповідно до журналу фіксації судового розгляду ОСОБА_6 з`являвся на всі судові засіданні , за виключенням 19 березня 2019 року (а.с.63).

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни та скасування вироку, за такого апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01.04.2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: