Справа №577/1277/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/608/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: останній раз вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2017 року за ч.2 ст.309, ст.69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України.

У даному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_10 заявив клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 168160 грн., обґрунтовуючи тим, що ризики, які були наявні при обранні на досудовому слідстві цього заходу, не перестали існувати на даний час.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2020 року клопотання прокурора було задоволено та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 14 червня 2020 року, визначивши заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 168160 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю, зобов`язавши обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного прокурором, не залишати житло без дозволу прокурора або суду.

У доводах апеляційної скарги захисник стверджує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Конотоп, де мешкає разом із співмешканкою, має також матір, брата та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей.

Крім того, апелянт вважає, що судом не було взято до уваги незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , який згідно з медичною довідкою, потребує проведення операції.

Також адвокат вважає необґрунтованими посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 існує за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, оскільки під час проведення слідчих дій такі кошти не виявлялись і не вилучались та, що обвинувачених не має стійких соціальних зв`язків, оскільки насправді у нього є близькі родичі та родина.

Зазначає ОСОБА_9 і про те, що у матеріалах провадження відсутні докази, які б свідчили, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції) на підтримку вимог апеляційної скарги захисника, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого і вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких такий захід можливий та виправданий.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, обираючи ОСОБА_7 даний запобіжний захід, суд врахував, що ризики наведені прокурором, які були підставою для обрання на досудовому слідстві запобіжного заходу у вигляді саме тримання під вартою, зокрема можливість перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, на що вказує тяжкість і кількість інкримінованих злочинів, наявність наркотичної залежності та непогашених судимостей, у тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичної речовини, продовжують існувати і до теперішнього часу не зменшилися.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_7 постійного місця проживання, близьких родичів, зокрема, дітей, що перебувають на утриманні та цивільної дружини, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте не стали стримуючим від його неправомірних дій фактором.

Медична довідка з травматологічного відділення, якою ОСОБА_7 рекомендована операція не містить дати, коли її було видано, а також періоду часу в який така операція має бути проведена, а в матеріалах справи відсутні докази того, що обвинуваченим така операція запланована, тому ці доводи також не є підставою для застосування ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу(а.м.к.п.22).

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

При цьому, слід зазначити, що прийняте судом першої інстанції судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2020 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 14 червня 2020 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4