Справа № 442/7428/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1443/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Дрогобиького міськрайонного суду від 06 листопада 2019 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника колонії ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою об`єднано справи №442/7428/19, 1-в/442/342/2019 та №442/7525/19, 1-в/442/352/2019 в одне провадження та присвоєно єдиний номер справи №442/7428/19, 1-в/442/342/2019.
Клопотання адміністрації ДУ «ДВК №40» та засудженого ОСОБА_7 задоволено.
Звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбуття покарання на не відбутий термін 1 (рік) 3 (три) місяці 28 (двадцять вісім) днів.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, що має місце в даному випадку, те що в сукупності засуджений довів своє виправлення, відбув необхідну частину покарання, зокрема 04 березня 2021 року термін відбуття його покарання завершується, а тому вказує, що засуджений в подальшому може бути виправлений без ізоляції від суспільства.
Не погоджуючись із даною ухвалою, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що дана ухвала не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи. Звертає увагу, що за час відбування покарання засуджений допускав порушення режимних вимог, за що 4 рази (1 раз в 2017, 3 рази у 2018) притягувався до дисциплінарної відповідальності, 3 рази заохочувався.
Крім цього, згідно з рішенням комісії установи від 27 грудня 2017 року ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, а відповідно до рішення комісії установи від 24 жовтня 2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення. Також, судом не взято до уваги той факт, що засудженим ОСОБА_7 не вжито жодних заходів до погашення стягнень за виконавчими листами, зокрема 124272,30 грн. на користь ОСОБА_10 та 1165,32 грн. на користь держави.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
При розгляді подання суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам провадження, що відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Згідно з ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.
Крім цього, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суд повинен приділяти особливу увагу позиції представників органу, який відає виконанням покарання, позиції спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення про задоволення клопотання зазначив, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, що має місце в даному випадку, те що в сукупності засуджений довів своє виправлення, відбув необхідну частину покарання, зокрема 04 березня 2021 року термін відбуття його покарання завершується, а тому вказує, що засуджений в подальшому може бути виправлений без ізоляції від суспільства.
Однак такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи з таких підстав.
Так, ОСОБА_7 раніше судимий 27 травня 2016 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, відбуває покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2017 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 389, 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок терміну 9 листопада 2016 року, а кінець терміну 4 березня 2021 року.
З 11 листопада 2016 року перебуваючи в ДУ «Закарпатська УВП №9» допустив одне порушення режиму тримання, за що один раз притягався до дисциплінарної відповідальності, стягнення знято в установленому законом порядку, заохочення не надавались.
23 листопада 2017 року засуджений ОСОБА_7 прибув у Дрогобицьку виправну колонію №40. З цього часу ОСОБА_7 допустив порушення режимних вимог, за що три рази притягався до дисциплінарної відповідальності, стягнення зняті та погашені в установленому законом порядку.
З 27 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року перебував в ДУ «Київський слідчий ізолятор», дотримувався вимог режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заохочення не надавались.
Засуджений ОСОБА_7 працевлаштований допоміжним робітником їдальні установи, до роботи відноситься сумлінно, постановлені завдання виконує якісно і своєчасно. За сумлінне відношення до праці і зразкову поведінку тричі заохочувався. Згідно доданої установою характеристики, такий характеризується виключно позитивно. Вину у вчиненому злочині визнав повністю, розкаявся.
Згідно рішення комісії установи від 27 грудня 2017 року ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що нестає на шлях виправлення, а відповідно до рішення комісії установи від 24 жовтня 2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Також, засудженим ОСОБА_7 не вжито жодних заходів до погашення стягнень за виконавчими листами (124272,30 грн. на користь ОСОБА_10 та 1165,32 грн. на користь держави).
На думку колегії суддів вищенаведене свідчить про недоведеність виправлення засудженого ОСОБА_7 .
Враховуючи особу засудженого, який вчинив тяжкий злочин, строк відбутого ним покарання, те, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його сумлінну поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а наведені вище дані, що містяться в матеріалах провадження, в своїй сукупності не свідчать про доведеність виправлення засудженого, у задоволенні клопотань засудженого та адміністрації ДВК №40 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.
Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні клопотань засудженого та адміністрації ДВК №40 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4