ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 766/4123/20
Провадження №11-сс/819/270/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю прокурора - ОСОБА_6

Підозрюваного - ОСОБА_7

Захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000099 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цигана, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладення, певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за наступних обставин.
Так, починаючи з 2010 року по 01 квітня 2020 року (встановити точні дати досудовим розслідуванням не надалось за можливе) ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись злочинним умислом направленим на вчинення особливо тяжкого злочину, спрямованого на порушення конституційних прав людини - особисту волю, честь та гідність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді завдання шкоди охоронюваним законом інтересам громадян України, і бажаючи їх настання, здійснювали пошук та вербування соціально незахищених осіб, використовуючи їх уразливий стан під приводом обіцянок щодо надання житла та поліпшення побутових умов, а також що пропоновані умови заробітної плати значно поліпшать їх матеріальне становище, не повідомляючи їм свої реальні злочинні наміри, а саме примусову працю, у 2010 році (точна дата під час досудового розслідуванням не встановлена) знаходячись на території смт. Новотроїцьке Херсонської області ОСОБА_9 використовуючи обман та уразливий стан потерпілого ОСОБА_10 , що полягав у відсутності в останнього постійного заробітку, завербував такого та перемістив його до свого рідного брата ОСОБА_11 , де в подальшому останній примушував ОСОБА_10 , до праці, при цьому застосовував до потерпілого фізичну силу, яка виражалась у систематичному нанесені тілесних ушкоджень руками та ногами по всім частинам тіла, а також із застосуванням інших предметів. Експлуатація ОСОБА_10 продовжувалась до 01 квітня 2020 року.

Окрім цього, у 2013 році (точна дата під час досудового розслідуванням не встановлена) знаходячись на території смт. Новотроїцьке Херсонської області, ОСОБА_9 використовуючи обман та уразливий стан потерпілого ОСОБА_12 , що полягав у відсутності в останнього стійких соціальних зв`язків та постійного заробітку, завербував ОСОБА_12 , та перемістив останнього з постійного місця проживання, до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому останній та його син ОСОБА_7 примушували ОСОБА_12 , до праці при цьому застосовували до потерпілого фізичну силу, яка виражалась у систематичному нанесені тілесних ушкоджень руками та ногами по всім частинам тіла, а також із застосуванням інших предметів. Експлуатація ОСОБА_12 продовжувалась до моменту, коли він зміг здійснити втечу від ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , а саме до 2015 року. До теперішнього часу потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні у туберкульозній лікарні м. Херсона.

Також, 27 вересня 2019 року, ОСОБА_7 , знаходячись на своєму автомобілі по типу мікроавтобус, білого кольору, марки «Nissan» (державні номерні знаки під час досудового розслідування встановити не надалось за можливе) на трасі між селами Хощеве та Вільне, що знаходяться у Новомосковському районі Дніпровської області використовуючи обман та уразливий стан потерпілої ОСОБА_14 , що полягав у відсутності постійного заробітку, завербував останню та перемістив на вищевказаному транспортному засобі до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому останній та його батько ОСОБА_9 примушували потерпілу до праці, при цьому застосовували до останньої фізичну силу, яка виражалась у систематичному нанесені тілесних ушкоджень руками та ногами по всім частинам тіла. Експлуатація ОСОБА_14 продовжувалась до 01 квітня 2020 року.

Окрім цього, восени 2019 року у другій половині дня (точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені) невстановлена досудовим слідством особа знаходячись на своєму легковому автомобілі (марка та державні номерні знаки під час досудового розслідування встановити не надалось за можливе) у м. Миколаєві по вул..Кузнечна використовуючи обман та уразливий стан потерпілого ОСОБА_15 , що виражався у відсутності постійного заробітку та стійких соціальних зв`язків, завербував останнього та перемістив на автомобілі з м. Миколаєва до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де передав потерпілого ОСОБА_9 та його сину ОСОБА_7 , які в подальшому примушували ОСОБА_15 до праці, яка полягала у виконанні робіт по господарству, при цьому застосовували до потерпілого фізичну силу, яка виражалась у систематичному нанесені тілесних ушкоджень руками та ногами по всім частинам тіла, а також із використанням тупих предметів. Експлуатація ОСОБА_15 тривала до 01 квітня 2020 року.

Старший слідчий СУ Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_16 , звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000099 від 20 лютого 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Встановлено строк дії ухвали до 28 травня 2020 року включно.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали та вважає, що дана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, перебуваючи на волі перешкоджатиме встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків, з метою зміни даних потерпілими показань для уникнення відповідальності та незаконного впливу на осіб проінформованих про злочин, окрім цього, перебуваючи на волі підозрюваний буде контактувати з особами, які причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, обізнаний з методами роботи правоохоронних органів, з метою створення легенди та алібі для всіх можливих учасників вказаного кримінального правопорушення. Крім того, судом не враховано, що злочинною діяльністю у сфері злочинів проти волі, честі та гідності особи ОСОБА_7 разом зі своїм батьком ОСОБА_9 займався з 2010 року, вони вербували людей для подальшої їх експлуатації, та потерпілі до цих пір бояться підозрюваних, які на них впливали фізично та психологічно. Тому, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є занадто м`яким та не дасть можливості забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, задовольнивши клопотання прокурора про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, а саме особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, підозру обґрунтовано вагомими доказами, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, крім того, слідчий суддя врахував, що підозрюваний одружений, має чотирьох малолітніх дітей, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, офіційно не працює, проте має дохід, оскільки займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Разом із тим, слідчим суддею враховано, що існують ризики, передбачені 177 КПК України, однак вони мають порівняно невисокий ступінь, при цьому посилання на тяжкість вчинення кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворішого запобіжного заходу тримання під вартою. Однак, не застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що свідчить про його негативну репутацію та існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Однак, суду не надано жодних та допустимих доказів того, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування, відсутні підстави вважати, що він може незаконно впливати на свідків, потерпілих та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання іншим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши дані, що характеризують особу підозрюваного слідчий суддя дійшов висновку про можливість обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.
Як вбачається з клопотання старшого слідчого, основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину.
Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».
Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».
Відповідно до зібраних даних, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, відповідно до ст. 89 КК України такий, що не має судимості, має постійне місце проживання, одружений, має чотирьох малолітніх дітей, офіційно не працює, проте має дохід, оскільки займається вирощуванням сільськогосподарської продукції. Доказів його не явок за викликами слідчому судді не надано.
Матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги прокурора не містять даних, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню.
Так, при вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ст.194 ч.1 КПК України, а саме:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
Відповідно до положень ст. ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.
Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.
Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).
Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки останній має постійне місце проживання, родину, чотирьох дітей, дохід від вирощування сільськогосподарської продукції.
Доказів його не явок за викликами слідчому судді та в апеляційній скарзі прокурором не надано.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи прокурора, в якій він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скаргах захисника та прокурора, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2020 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: