Справа № 203/618/20
Провадження № 1-кп/0203/590/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000623 від 14.03.2017, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з освітою середньою, неодруженого, раніше судимого: 19.05.2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

14.03.2017 року, в нічний час доби (в ходi досудового розслiдування встановити точний час не виявилось можливим), ОСОБА_5 , з раніше знайомим ОСОБА_6 , засудженого вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 липня 2019 року за ч.2 ст.289 КК України, та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на автомобілі «Деу Ланос», р/н НОМЕР_1 , яким керував раніше знайомий йому ОСОБА_7 проїжджали у дворі будинку АДРЕСА_3 . В цей час навпроти 5-го під`їзду вищевказаного будинку ОСОБА_5 побачив автомобіль «ВАЗ 21063» р/н НОМЕР_2 та запропонував ОСОБА_6 та іншій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодіти вказаним транспортним засобом, на що вони надали згоду.

Надалі, визначивши вказаний транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , як предмет свого злочинного посягання, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_6 підійшли до вказаного автомобіля та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осiб, ОСОБА_6 використовуючи заздалегідь приготовлені інструменти для зламу замка транспортного засобу (в ході досудового розслідування встановити місцезнаходження останніх не виявилось можливим) відчинив двері вказаного автомобіля, де вийняв контактну групу замку запалювання. Надалі виявивши у вказаному автомобіля відсутність акумулятора, ОСОБА_6 здійснив дзвінок на мобільний телефон ОСОБА_5 , після чого останній приніс акумулятор, який встановив під капот вказаного автомобіля.

Пiсля цього, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, дiючи спiльно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , знаходячись за кермом вищевказаного автомобіля та замкнувши дроти замка запалювання, завів двигун автомобіля. Пiсля чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили рух з першочергового місцеперебування транспортного засобу, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_2 , вартістю 26039 гривень, чим заподiяли потерпiлому ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.

11 лютого 2020 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався у повному обсязі визнати свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, надати показання, що стосуються участі інших співучасників злочину у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, визнати позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 та відшкодувати завдану шкоду при перший можливості. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України, а саме: у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2016, остаточно призначивши покарання у вигляді п`яти років та п`яти місяців позбавлення волі. ОСОБА_5 надав згоду на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

З матеріалів кримінальних проваджень вбачається, що внаслідок вчиненого злочину було спричинено шкоду ОСОБА_8 , який є потерпілим по кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог абзацу другого п.3 ч.4 ст.469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Потерпілий ОСОБА_8 надав суду заяву, за якою надав згоду на затвердження даної угоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, надав суду пояснення щодо участі інших співучасників злочину у заволодіння транспортним засобом, та надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 здійснив дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст. 289 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

В матеріалах кримінального провадження наявний цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та інших двох осіб про солідарне стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 26039 гривень, моральної шкоди в розмірі 15000 гривень.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 зобов`язався та визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , який знайшов підтвердження в судовому засіданні, однак, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 виділено в окреме провадження, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 частково та стягнути з ОСОБА_5 1/3 частині заявлених позовних вимог, а саме 8680 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди, а всього в розмірі 13680 гривень.

Під час досудового розгляду проведено судово-товарознавчу експертизу, витрати на яку склали 790,96 гривень. Приймаючи до уваги, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 виділено в окреме провадження, за вимогами ч.2 ст.124 КПК України, з ОСОБА_5 підлягає стягненню 1/3 частини судових витрат, а саме: 264,00 гривні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 та 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду від 11 лютого 2020 року про визнання винуватості між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2016 року, остаточно призначивши покарання у вигляді п`яти років та п`яти місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 19 червня 2017 року

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати засудженому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі починаючи з 19.06.2017 року по 17.02.2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 13680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 264(двісті шістдесят чотири) гривні 00 копійок.

Доля речових доказів по справі вирішена вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2019 року відносно ОСОБА_6 ..

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1