СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно

в кримінальному провадженні №0000494 від 17.03.2016,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просить накласти арешт на об`єкт нерухомості - нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 355 кв.м за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 77, право власності на який зареєстровано за ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор", .

Прокурор також просить передати зазначене майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їх економічної вартості.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор, з урахуванням пояснень в судовому засіданні, посилається на наступне.

СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві здіи?снюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000494 від 17.03.2016 за заявою генерального директора ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД» за фактом незаконного заволодіння маи?ном ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД», а саме нежилим будинком - АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт житлової? нерухомості, загальною площею 355 кв. м, розташований? за адресою: м. Киі?в пр. Повітрофлотськии?, 77, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Накладення арешту обґрунтовано необхідністю запобігання подальшому перепродажу даного об`єкту нерухомості, збереження його як речового доказу.
Представник ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор" в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що раніше ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 у справі №760/4056/17, провадження №1-кс/760/3850/17 арешт на зазначене майно вже накладався, а саме було задоволено клопотання старшого слідчого Солом`янського УП ГУ НПУ у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 , та накладений арешт на вищезазначений нежилий будинок - АЗС із забороною власника майна розпоряджатися ним.
В той же час він повідомив, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2019 у справі №760/30374/19, провадження №1-кс/760/15119/19 арешт, накладений вищезазначеною ухвалою слідчого судді від 01.03.2017, було скасовано в порядку ст.174 КПК України за його клопотанням.
Останнє було обґрунтовано тим, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження було вжито без врахування того, що щодо АЗС була також зареєстрована іпотека на підставі договору іпотеки від 03.06.2016 між ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД» та ОСОБА_6 . Тому наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іпотеки та обтяження на користь ОСОБА_6 свідчить про те, що перехід права власності на об`єкт, зокрема, від ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД» до ТОВ "Євро Інвестментс Груп", не міг мати неконтрольований характер, оскільки в будь-якому випадку необхідна була згода ОСОБА_6 . Те саме можна стверджувати про потенційні подальші переходи права власності.
Також, продовжив представник, слідчий суддя акцентував увагу на тому, що арешт та заборона на розпорядження будь-яким особам цим об`єктом, накладені ще 01.03.2017, тобто більше двох років тому. Тривалий період перебування майна під арештом та заборона порушує права ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор", як іпотекодержателя, яке обмежується у реалізації об`єкта, що є предметом іпотеки, у способи, передбачені іпотечним договором.
Слідчим суддею в листопаді 2019 року також акцентовано увагу сторони обвинувачення на тому, що необхідність перебування майна під арештом не доведена. За спливом тривалого часу статусу підозрюваного жодна особа не набула.
Представник також зазначив, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор" звернулось із цивільним позовом щодо АЗС, як іпотечного майна, в рамках якого подана заява про забезпечення позову. Переконував, що спірні питання щодо даного об`єкта мають вирішуватися в цивільному процесі. Також зазначив, що на даний час тривають спори з приводу зазначеного об`єкту нерухомості і саме за його заявою було в рамках цивільної справи забезпечено позов про накладення арешту на це майно. В кримінальному провадженні накладати арешт на це майно відповідно до ст.ст.170-173 КПК України, вважав, що підстав немає.
Прокурор, в свою чергу, підтвердив, що обізнаний із такими цивільними справами, проте клопотання своє підтримує. В той же час, щодо другої вимоги , а саме передачі майна Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості, - від неї відмовився, "з урахуванням наявності кредитора, яким є ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор" до боржника ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД».
На питання, чому сторона обвинувачення знову ініціює питання про накладення арешту на цей самий об`єкт через майже місяць від того моменту, коли арешт на нього був скасований, прокурор пояснив, що в грудні 2019 року ним винесена постанова про визнання даної АЗС речовим доказом, тому необхідно накласти арешт саме з метою збереження речового доказу, оскільки, за його переконанням, можуть бути вчинені дії щодо неправомірної зміни власника. Які саме і ким здійснені не зазначив.
На питання слідчого судді, на якій підставі раніше слідчим суддею накладався арешт, пояснив, що також з метою збереження речових доказів.
Чому за таких обставин в матеріалах клопотання наявна "свіжа" постанова прокурора датована груднем 2019 року про визнання даного майна речовим доказом, пояснив, що напевно раніше винесена слідчим ОСОБА_5 постанова була останнім втрачена.
Представник ТОВ "Фінансова компанія "Фінєвровектор" просив звернути увагу на те, що арешт було скасовано і з підстав того, що відпала потреба в подальшому перебуванні майна під арештом. Просив врахувати, що прокурором нових підстав, ризиків , які б не були оцінені слідчим суддею раніше, не наведено. Вважав, що формальне обмеження за викладених обставин призведе до порушення прав його довірителя в контексті Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2017 у справі №760/4056/17 було задоволене клопотання старшого слідчого Солом`янського управління поліціі? ГУ Національноі? поліціі? у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Киі?вськоі? місцевоі? прокуратури № 9 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.
Накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та користування ним, на об`єкт нерухомості, а саме: нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єктом нежитловоі? нерухомості, загальною площею 355 метрів квадратних, розташованого за адресою: м. Киі?в, проспект Повітрофлотськии?, будинок 77, право власності на якии? згідно інформаціи?ноі? довідки зареєстроване за ТОВ «Євро інвестмент груп», боржником рахується ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД» (код за ).
Подане клопотання та ухвала слідчого судді обґрунтовувались тим, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУ Національноі? поліціі? у м. Києві здіи?снюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000494 розпочатому 17.03.2016 за заявою генерального директора ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД» щодо незаконного заволодіння маи?ном ТОВ «НВУК Фірма «ЕСКО» ЛТД», а саме нежилим будинком -АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єкт житловоі? нерухомості, загальною площею 355 кв. м., розташовании? за адресою: м. Киі?в пр. Повітрофлотськии?, 77, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК Украі?ни.
Тому, слідчий з метою запобіганню подальшого перепродажу вказаного вище об`єкта нерухомості, а також з метою забезпечення заявлених у маи?бутньому цивільних позовів, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 173 КПК Украі?ни звернувся із клопотанням про накладення арешту на АЗС разом із забороною власнику розпоряджатися цим об`єктом нерухомості.
Також слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим було обґрунтовано правову підставу для арешту маи?на, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такии? ступінь втручання у права і свободи особи. Адже посадові особи ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД» (код за ), маючи умисел на ухилення від виконання кредитних зобов`язань 12.07.2016 року уклали договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - нежилого будинку - АЗС з сервісним комплексом (літ. А), об`єктом не житловоі? нерухомості, загальною площею 355 метрів квадратних, розташованого за адресою: м. Киі?в, проспект Повітрофлотськии?, будинок 77, згідно якого вказании? об`єкт нерухомості було зареєстровано за ТОВ «Євро інвестмент груп».
В свою чергу, з матеріалів клопотання вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор» 20.06.2019 набуло право вимоги за невиконаними кредитними зобов`язаннями ТОВ «НВУКФ «ЕСКО», виконання яких було забезпечено іпотекою арештованого об`єкту нерухомості АЗС у м. Києві. 06.09.2019 заявником було поновлено державну реєстрацію зазначеної іпотеки, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор» було зареєстровано іпотекодержателем АЗС.
Слідчий суддя у вищенаведеній ухвалі про скасування арешту на це майно вважав такими, що заслуговують на увагу доводи ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор», що за встановлених обставин дія арешту щодо предмету іпотеки порушує права останнього, як іпотекодержателя, та перешкоджає останньому реалізувати права іпотекодержателя стосовно АЗС.
Дублювання накладення арешту на АЗС в порядку КПК України з метою запобігання потенційному перепродажу майна, відповідно до ухвали слідчого судді, є безпідставним, так як арештований об`єкт нерухомості було обтяжено іпотекою з 03.06.2016.
Так, судовим розглядом також встановлено, що 30.01.2014 між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Науково-Виробнича упроваджувальна комерціи?на фірма «ЕСКО» ЛТД (іпотекодавець та боржник) укладено Кредитний договір № 22/1/14-КL та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 547, відповідно до якого було передано в іпотеку нежилии? будинок АЗС з сервісним комплексом (літ.А), загальна площа (кв.м): 355, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 77.
За результатами укладення ряду договорів відступлення право вимоги і за вищезазначеним кредитним договором, і за договором іпотеки перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор».
09.12.2014 між ПАТ «Златобанк» та ПАТ «Авант-Банк» укладено договір відступлення права вимоги за цими договорами.
Далі між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_8 укладений договір відсутплення права вимоги №873 від 29.12.2015 за вищезазначеними кредитними ті іпотечними зобов`язаннями ТОВ «НВУКФ «Еско» ЛТД.
Відповідно до наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 64 від 24.02.2016 договір відступлення права вимоги № 873 від 29.12.2015 між ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_8 було визнано нікчемним. Чинний характер цього зазначеного наказу ФГВФО встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 у справі № 910/12629/16, яке набрало законної сили. ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД та ОСОБА_8 було повідомлено про нікчемність договору відступлення права вимоги від 29.12.2015.
Також, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі №760/18297/16-ц було визнано недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 29.12.2015, укладений між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_8 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 873. Викладеними доводами стосовно визнання нікчемним договору відступлення права вимоги на користь ОСОБА_8 та судового рішення про недійсність цього договору заявник обґрунтовує свою позицію, що договір відступлення права вимоги за іпотечним зобов`язаннями ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД не створює юридичних наслідків, а право вимоги формально продовжувало належати ПАТ «Авант-Банк».
Тим не менш, 05.03.2016 за ОСОБА_10 було зареєстровано права власності на АЗС у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», про що було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав нерухомого майна.
Визнання права власності на АЗС та реєстрація права власності за ОСОБА_10 призвели до припинення державної реєстрації іпотеки та обтяження на АЗС на підставі договору іпотеки № 547 від 30.01.2014 , що мало місце 05.03.2016 .
Наказом Міністерства юстиції України № 1258/8 від 28.04.2016 було задоволено скаргу ТОВ «НВУКФ «Еско» ЛТД та вирішено скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на АЗС за ОСОБА_8 , про що було внесено відповідні зміни до Реєстру.
В результаті, у реєстрі речових прав поновлене право власності на АЗС за іпотекодавцем ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД, однак не було поновлено державну реєстрацію іпотеки у відповідності до договору іпотеки від 30.01.2014 , незважаючи на чинність зазначеної іпотеки.
Без отримання згоди іпотекодержателя за договором від 30.01.2014 між ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 799 від 03.06.2016 , про що було внесено відповідні зміни до Реєстру про обтяження та іпотеку.
12.07.2016 між ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД та ТОВ «Євро Інвестментс Груп» було укладено договір купівлі-продажу АЗС, про що було внесено відповідні зміни до Реєстру.
За результатом електронного аукціону, проведеного 20.03.2019 між ПАТ «Авант Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» було укладено договір № 23/04-2019/1 від 23.04.2019 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з умовами якого ПАТ «Авант Банк» відступив ТОВ «Файненс Компані» всі права вимоги за кредитним договором №22/1/14-КL та усіма договорами укладеними на забезпечення виконання умов кредитного договору, зокрема за договором іпотеки від 30.01.2014 .
20 червня 2019 року на підставі договору № 20/06-2019/1 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги між ТОВ «Файненс Комані» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор», останнє набуло право вимоги до позичальника ТОВ «Науково-виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД () за кредитним договором № 22/1/14-KL від 30 січня 2014 року між боржником та ПАТ «Златобанк» та відповідно договором забезпечення, а саме: Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 547 від 30.01.2014.
06.09.2019 державним реєстратором КП «Центр правової допомоги та реєстрації» ОСОБА_11 було прийняте рішення з індексними номерами 48562178 від 06.09.2019, 48566511 від 06.09.2019, 48566641 від 06.09.2019, відповідно до яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про скасування припинення державної реєстрації іпотеки на підставі Іпотечного договору (фактично поновлено іпотеку), а ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор», зареєстровано іпотекодержателем.
Вже після реєстрації права власності 05.12.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор», із офіційного сайту Міністерства юстиції стало відомо, що Наказом Наказом від 03.12.2019 №3866/5 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 від 24.09.2019.
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінєвровектор» стверджував, що товариство стало власником об`єкту нерухомості у вигляді АЗС як чинний та зареєстрований іпотекодавець в рахунок погашення заборгованості попереднього власника боржника ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку».
Спори з зазначеного приводу наразі перебувають на розгляді в суді. Оскаржується в рамках справи №760/30077/19 договір іпотеки між ОСОБА_6 та ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД від 03.06.2016, договір купівлі-продажу між ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД та ТОВ «Євро Інвестментс Груп» від 12.07.2016 як такі, що укладені без згоди чинного іпотекодержателя. Також в рамках цієї справи ТОВ «НВУКФ «ЕСКО» ЛТД оскаржує Наказ МЮУ від 03.12.2019 про скасування державної реєстрації іпотеки.
Таким чином, доводи представника з приводу того, що існуючий спір учасники намагаються вирішити в порядку цивільного судочинства знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання.
В той же час, прокурором не доведена необхідність знову накладення арешту на майно, яке було ним обтяжено майже два роки, при чому за цей час жодній особі про підозру повідомлено не було, а також цей саме арешт було скасовано місяць тому з підстав того, що відпала потреба перебування майна під арештом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В даному конкретному випадку прокурор зазначає, що підставою накладення арешту на майно є необхідність збереження речового доказу.
Наявна в матеріалах клопотання про визнання конкретного майна речовим доказом в мотивувальній частині складається лише із 3-х речень. Перше стосується відомостей, які внесені до ЄРДР, друге речення це цитування ст.98 КПК України, а саме, що може бути речовими доказами в кримінальному провадженні, третє речення «враховуючи викладене … постановив».
Досудове розслідування дійсно триває майже чотири роки. За весь цей час жодній особі не повідомлено про підозру. Зазначене майно АЗС вже два роки перебувало під арештом саме з підстав необхідності збереження речового доказу. Які слідчі чи процесуальні дії за цей час вчинялися стороною обвинувачення залишилося незрозумілим. Цей арешт було скасовано через те, що навіть необхідність у перебуванні такого майна під арештом відпала.
Сторона обвинувачення вдруге виносить постанову про визнання того ж самого майна речовим доказом, при цьому, аналіз такої постанови свідчить про те, що вона взагалі не мотивована.
Доводи про те, що між учасниками існують виключно цивільно-правові відносини за весь цей час стороною обвинувачення взагалі не перевірений.
Можливість використання даного майна як доказу в кримінальному провадженні прокурором не доведена.
В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. ст. 173 КПК України прокурором не обґрунтована розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці обставини також вказують на необґрунтованість накладення арешту.
Відповідно до частини 1 статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Аналогічні гарантії права власності, передбачені статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1960, якою встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово констатував порушення Конвенції, при вилученні речей та документів, які не стосуються справи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98; «East/West Alliance Limited проти України»).
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст.170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000494 від 17.03.2016, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлено 20.01.2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1