Ухвала
іменем України
30 березня2020 року

м. Київ
справа № 539/1961/16-к
провадження № 51-332ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2016 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року,
встановив:
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Ухвалено залишити без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 .
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2016 рокущодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

На підставі частини 5 статті 72 КК (в редакції закону № 838-VIIIвід 25 листопада 2015 року) ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05 квітня 2016 року по 28 вересня 2017 року та з 18 жовтня 2018 року по 18 грудня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 29 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Так, захисник у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, відповідно до статті 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції.
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження
- змінити судове рішення.
Однак, захисник просить скасувати оскаржувані щодо ОСОБА_4 судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, тоді як одночасне скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Крім того, касаційну скаргу захисника адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 грудня 2016 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3