ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 11-сс/819/629/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: постанова про обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Джанкой, АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, працюючого охоронником МКП «Гарантія» Херсонської міської ради, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України такий, що не має судимості, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000481, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Херсонській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 задоволено частково, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 21.00 год. до 06.00 год., за виключенням часу перебування підозрюваного на чергуванні за місцем офіційного працевлаштування, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2019 року як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк у межах досудового розслідування, із визначеним розміром застави, достатнім для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а саме 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна.

Вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що перебуваючи на волі підозрюваний може перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, знищити або сховати речі, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Так ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, за місцем реєстрації не проживає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що у період часу з 03.10.2018 по 01.11.2018, знаходячись у м. Херсоні, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, переслідуючи прямий умисел і корисливий мотив, спрямований на заволодіння шляхом обману правом власності на об`єкт нерухомості вчинив дії, спрямовані на незаконне заволодіння об`єктом нерухомості щодо якого право власності та право на успадкування йому не належали, намагався незаконно заволодіти квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належала померлому ОСОБА_10 та після його смерті, з урахуванням факту відсутності законних спадкоємців в останнього, мала перейти, як відумерла спадщина, у власність територіальної громади міста Херсона в особі Херсонської міської ради, але свій умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

З цією метою, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, 08.10.2018 о 17.05 год. звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартири АДРЕСА_2 , як спадкоємець четвертої черги внаслідок постійного проживання з померлим однією сім`єю.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену за незаконне заволодіння нерухомим майном, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, 01.11.2018 о 14.34 години звернувся до Херсонського міського суду з позовною заявою про встановлення неіснуючого у дійсності факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , додавши до заяви у якості підтвердження позовних вимог завідомо підроблений документ Погодження № 259 від 24.10.2018, яке містило завідомо неправдиву інформацію щодо нібито сумісного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_7 з ОСОБА_10 , у період часу з 2013 року до смерті ОСОБА_10 03.10.2018.

05.11.2018 на підставі поданої ОСОБА_7 позовної заяви Херсонським міським судом відкрито цивільну справу № 766/21556/18, але заяву ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю із померлим ОСОБА_10 , з причин, що не залежали від волі заявника, залишено судом без розгляду, у зв`язку з наявністю спірних правовідносин між ОСОБА_7 та іншою особою з приводу прийняття спадщини.

Таким чином, вказаним діями ОСОБА_7 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, виконали дії, які вважали необхідними для заволодіння спадщиною ОСОБА_10 , чим намагалися спричинити територіальній громаді міста Херсона у особі Херсонської міської ради майнову шкоду на суму 698 000 гривень, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, переслідуючи прямий умисел, спрямований на встановлення в судовому порядку неіснуючого в дійсності юридичного факту, що надавав йому право на успадкування майна померлої особи, 01.11.2018 о 14.34 години, знаходячись у м. Херсоні, звернувся до Херсонського міського суду, розташованого за адресою: місто Херсон, вулиця Маяковського, 6/29 з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, у якій просив суд визнати факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 .

У якості підтвердження позовних вимог ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, за невстановлених слідством обставин отримав та в подальшому використав завідомо підроблений документ, шляхом подання до суду копії Погодження № 259 від 24.10.2018, виданим ТОВ «Україна», яке містило завідомо неправдиву інформацію щодо нібито сумісного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_7 з ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 2013 року до смерті ОСОБА_10 , який нібито проживав за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України незакінчений замах на придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах з використанням завідомо підробленого документа.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку.

12.11.2019 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у замаху на вчинення особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від 5 до 12 років, підозру пред`явлено у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, має постійне місце проживання, має офіційне місце роботи. З урахуванням вищезазначеного та тяжкості покарання, у разі визнання його вини, суд вважав, що єдиним ризиком, який може існувати це те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Але даному ризику можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Як вбачається з клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Херсонській області ОСОБА_9 та апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину, водночас жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим не наведено, тоді як наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням певних обов`язків та носити електронний засіб контролю на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо ОСОБА_7 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 404, п. 1 ) ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2019 року щодо ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арештуу певний період доби з покладенням на нього певних обов`язків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2