Провадження № 11-кп/4820/93/20
Справа № 669/320/18 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
представника
потерпілого
ТОВ «Христівка» ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 7 травня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данилівка Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває троє неповнолітніх дітей, працює різноробочим ТОВ «Маяк», військовозобов`язаного, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази :
- автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «AMAROK», типу вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання представнику власника ТОВ «Христівка», ОСОБА_12 , постановлено повернути власнику ТОВ «Христівка».
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у зв`язку із проведенням судової інженерно-технічної експертизи транспортного засобу та судової автотехнічної експертизи в розмірі в сумі 2439,92 грн.
За вироком суду, 7 травня 2017 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи службовим автомобілем марки «VOLKSWAGEN», моделі «AMAROK», типу вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 110 км/год по автодорозі Р-48 «Кам`янець-Подільський Білогір`я», зі сторони с. Данилівка Білогірського району Хмельницької області в напрямку смт. Білогір`я, із пасажиром ОСОБА_13 , на 153 км, в порушення вимог п.п. 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, при достатній видимості, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність та не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого, долаючи заокруглення дороги вправо, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, з подальшим виїздом на ліве узбіччя, вивернувши кермо праворуч, здійснив виїзд на проїжджу частину дороги з подальшим виїздом на праве узбіччя та на 153 км+300 м з`їхав у кювет, де допустив наїзд на пень зрізаного дерева. В результаті цього автомобіль перекинувся та зупинився на полі в протилежному до руху напрямку. Внаслідок зіткнення пасажир ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому остистого відростка сьомого шийного хребця із забоєм шийного відділу хребта, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди (заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я) знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху, які передбачені Правилами дорожнього руху України, а саме:
- п. 2.9 (а), згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
- п. 10.1 згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 12.1 згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Своїми діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи факту дорожньо-транспортної пригоди, просить вирок суду скасувати, провадження в справі закрити в зв`язку з недоведенням в суді, що потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, а в разі відсутності таких обставин звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити провадження у справі в зв`язку із примиренням із потерпілим і відшкодуванням йому шкоди. Вказує, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було надано належної оцінки доказам, зокрема, щодо належності та допустимості доказів факту спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, факту наявності у ОСОБА_10 етилового (винного) алкоголю в крові. Судом не взято до уваги тих обставин, що судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_13 була проведена з порушеннями Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілий особисто не був присутній під час проведення експертизи, що є обов`язковим, виклик потерпілого для особистого і безпосереднього проходження ним експертизи не було здійснено, а заяву про проведення експертизи без його участі написав під тиском слідчої. Документи, які надавались експерту, збирались слідчим з порушенням порядку, визначеного законом, за відсутності ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до документів. Судом не вирішено відповідно до законодавства заяви потерпілого ОСОБА_13 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із примиренням з потерпілим та відшкодуванням завданої йому шкоди. На думку обвинуваченого, при вирішенні цього питання не враховано тих обставин, що ТОВ «Христівка» не вважало себе потерпілим і в провадженні не заявлялось цивільного позову, в провадженні відсутні будь-які об`єктивні дані щодо розміру шкоди, відтак відмова суду в закритті провадження з вищевказаних підстав суперечить положенням ст. 46 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в підтримання доводів апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував проти апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню в зв`язку з закінченням строків давності та зміні з виключенням з мотивувальної частини вироку посилання на висновок експерта від 13 травня 2017 року № 938, як на доказ доведеності вини ОСОБА_10 , з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, за викладених в вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в провадженні належних і допустимих доказів в підтвердження факту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк підстави для таких висновків відсутні.

Як свідчать дані запису фіксування судового засідання технічними засобами обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції визнавав вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними і дослідженими судом першої інстанції доказами.
7 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 внесено відомості по факту вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 29);
- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди із схемою та фототаблицями до нього від 7 травня 2017 року, зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме від 153 км до 154 км автодороги Р-48 Кам`янець-Подільський- Білогір`я (а.с. 30-47);
- даними висновку експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 326 від 8 вересня 2017 року у ОСОБА_13 станом на 13 липня 2017 року - 8 вересня 2017 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому остистого відростка 7-го шийного хребця із забоєм шийного відділу хребта, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє тривалий розлад здоров`я, та рани лівої ніздрі, яка за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах (ДТП) вказаних в постанові (а.с. 60-62);
- речовим доказом автомобілем марки «VOLKSWAGEN», моделі «AMAROK», типу вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який постановою слідчого СВ Білогірського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_14 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні (а.с. 49);
- відповідно до даних висновку експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 10.1-0016:18 від 24 січня 2018 року в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог пп.1.10, 10.1, 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено в дослідницькій частині висновку. В заданій дорожній ситуації технічна можливість у водія автомоблія «VOLKSWAGEN AMAROK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 уникнути з`їзду з проїжджої частини у кювет, залежала від виконання ним вимог пп.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, тобто виконуючи вимоги вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути з`їзду з проїжджої частини у кювет. З технічної точки зору до виникнення даної пригоди призвели дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN AMAROK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам пп. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 71-72).
Підстав вважати, що висновок експерта № 326 від 8 вересня 2017 року, яким встановлено спричинення потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, є недопустимим доказом, про що вказує апелянт, в апеляційного суду немає.
Проведення цієї судово-медичної експертизи було здійснено експертом на підставі наданої експерту слідчим медичної документації, якої, на переконання експерта, було достатньо для надання експертного висновку. Відповідну медичну документацію (історію хвороби потерпілого ОСОБА_13 , ренгензнімки) слідчому надано головним лікарем Білогірської ЦРЛ за запитом слідчого. В матеріалах провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_13 (т. 1, а.м.к.п. 31), в якій той просив проводити судово-медичну експертизу по факту встановлення ступеня тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень без його участі, а також, що потерпілий не висловлює будь-яких заперечень проти проведення такої експертизи за наявною його документацією. Жодних доказів в підтвердження тих обставин, що потерпілий підписував таку заяву під тиском слідчої та бажав брати особисту участь при проведенні екпертизи, чи заперечував проти використання наданих експерту медичних документів під час апеляційного розгляду не надано.
Погоджуючись з такими висновками суду, колегія суддів враховує відсутність будь-яких об`єктивних доказів в провадженні, що потерпілий виявляв бажання бути особисто присутнім при проведенні судово-медичної експертизи, чи не погоджувався з висновком експерта, зважаючи на відсутність з його боку будь-яких зауважень при відкритті йому матеріалів кримінального провадження, як і відсутність з цього приводу будь-яких заяв, клопотань, зауважень з боку сторони захисту при відкритті матеріалів кримінального провадження. Під час проведення експертизи участь обвинуваченого не була обов`язковою згідно КПК України, відтак доводи апеляційної скарги, що експертиза проведена без участі обвинуваченого не вказує про наявність підстав для визнання висновку експерта недопустимим доказом.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичних документів, що стосуються потерпілого ОСОБА_13 , який не був безпосередньо присутній під час експертизи, не дають підстав для висновку, що вищевказаний висновок є недопустимим доказом. Такі висновки узгоджуються з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, у справі № 754/14281/17, провадження №51-218кмо19, де суд, зокрема, зазначив на необхідність отримання дозволу на тимчасовий доступ до документів в тому випадку, коли потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні документи. В даному ж провадженні потерпілий своєю заявою підтвердив факт згоди на проведення такої експертизи за наявною його документацією, експерт може взяти до уваги матеріали, надані йому слідчим, за згодою потерпілого. Відтак надання екперту за таких обставин медичних документів для проведення експертного дослідження не може вважатись порушеннями кримінального процесуального закону, а висновок експерта, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, проведений на підставі таких матеріалів, не може вважатись недопустимим доказом, позаяк порушень порядку отримання цих доказів і подальшого їх використання, апеляційним судом не встановлено.
Твердження апелянта щодо неможливості визначення джерела та обсягу отриманих медичних документів спростовуються даними висновку експерта, листа головного лікаря Білогірської ЦРЛ, листа слідчого експерту про отримання слідчим та надіслання експерту медичної карти стаціонарного хворого № 1448 ОСОБА_13 , амбулаторного хворого, двох рентгенограм, що було предметом дослідження експертом з відображенням у висновку (т. 1, а.с. 60-62, т. 2 а.с. 28, 29, 30). Згідно даних запиту слідчого (т. 2, а.с. 28) головному лікарю ЦРЛ надсилалась заява ОСОБА_13 про отримання медичної документації на його ім`я, що знаходиться в Білогірській ЦРЛ.
Доводи апеляційної скарги, що експерт не був попередежений про кримінальну відповідальність, спростовуються даними висновку експерта № 326 від 8 вересня 2017 року (т. 1, а.с. 60), згідно якого експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України.
Відтак в колегії суддів відсутні підстави вважати, що в даному провадженні не доведено належними і допустимими доказами факту наявності у потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та вимоги апеляційної скарги про наявність підстав для закриття кримінального провадження в зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не підлягають задоволенню.
Погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо недопустимості доказу висновку експерта № 938 від 13 травня 2017 року, колегія суддів вважає, що такий доказ здобутий з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як встановлено під час апеляційного розгляду після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором було винесено постанову про відібрання зразків крові ОСОБА_10 для проведення судових експертиз (т. 2, а.м.к.п. 109). Згідно протоколу відібрання біологічних зразків (т. 2, а.м.к.п. 110) такі зразки були відібрані, за наслідками дослідження яких проводилась судово-токсилогічна експертиза (№ 938 від 13 травня 2017 року). Як встановлено під час апеляційного розгляду, що підтверджував обвинувачений та не оспорював прокурор, до моменту проведення таких дій постанова прокурора обвинуваченому ОСОБА_10 не оголошувалась, в зв`язку з тим, що той перебував без свідомості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Доводи прокурора в апеляційному суді, що доказом законності таких дій є підпис дружини обвинуваченого у протоколі відібрання зразків, не можуть бути враховані, зважаючи, що вона в даному провадженні не є ні учасником, ні стороною кримінального провадження, не може виступати представником чи захисником обвинуваченого. Фактично в даному провадженні ОСОБА_10 добровільно біологічні зразки не надавались. Примусовий порядок відбирання біологічних зразків регламентовано ст.ст. 241, 245 КПК України, що можливе лише після оголошення особі постанови прокурора та після отримання усвідомленої відмови особи надати добровільно біологічні зразки.

За таких обставин апелянт слушно зауважив на необхідність отримання ухвали слідчого судді про примусовий відбір зразків для проведення експертизи, як це регламентовано ст. 245 КПК України. Доводи прокурора, що в даному провадженні на той час в ОСОБА_10 не було жодного процесуального статусу, тому ці норми не повинні застосовуватись, не можуть бути враховані апеляційним судом, зважаючи, що в сторони обвинувачення вже були об`єктивні дані, що за кермом автомобіля був ОСОБА_10 , були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані щодо факту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, відтак в сторони обвинувачення були всі підстави для поводження з ОСОБА_10 , як з підозрюваним, та дотримання відповідної вищевказаної процедури отримання зразків.

Зважаючи на порушення порядку отримання біологічних зразків, висновок експерта, як похідний доказ, є недопустимим та підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що в ході судового розгляду в суду першої інстанції були підстави для вирішення клопотання про звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_13 .
Відмовляючи двічі в задоволенні таких клопотань (як потерпілого, так і сторони захисту), суд виходив з тих обставин, що шкода потерпілому ТОВ «Христівка», завдана злочином, відшкодована не була. Колегія суддів вважає необхідним зауважити, що згідно обвинувального акту, який впродовж тривалого часу розгляду справи в суді не змінювався прокурором, ОСОБА_10 не обвинувачувався у спричиненні ТОВ «Христівка» матеріальної шкоди (т. 1 , а.м.к.п. 2-5).
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вказані обставини мають знайти відображення у відповідних процесуальних документах сторони обвинувачення, чого в даному провадженні вчинено не було. Відомості про вид та розмір шкоди відсутні в обвинувальному акті, цивільний позов потерпілим теж не подавався, фактично обставини спричинення потерпілому ТОВ «Христівка» шкоди стороною обвинувачення не доводились, відтак в суду, на переконання апеляційного суду, не було перешкод для вирішення заявленого клопотання з підстав невідшкодування шкоди ТОВ «Христівка».
Разом з тим, на час ухвалення апеляційним судом рішення, закінчились строки давності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку з чим, зважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його пояснення в апеляційному суді, який просить закрити кримінальне провадження в зв`язку з недоведеністю в діянні складу інкримінованого злочину, в колегії суддів є підстави для звільнення обвинуваченого від покарання, призначеного вироком Білогірського районного суду Хмельницької області, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, в зв`язку з неможливістю ухвалення іншого процесуального рішення при закінченні строків давності (з нереабілітуючих підстав).
В ході судового розгляду обставини вживання спиртних напоїв обвинувачений фактично не оспорював, він повністю визнавав висунуте йому обвинувачення, що давало суду підстави для висновку, що обвинувачений керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, відтак виключення з мотивувальної частини вироку посилання на висновок токсилогічної експертизи, не дає підстав для виключення з вироку посилання на порушення обвинуваченим п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тому ці доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують.

Інші підстави для скасування чи зміни вироку суду, в межах поданої апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від покарання, призначеного вироком Білогірського районного суду Хмельницької області в зв`язку з закінченням строків давності.
Цей же вирок щодо ОСОБА_10 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на висновок експерта від 13 травня 2017 року № 938, як на доказ доведеності вини ОСОБА_10 .
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді