Справа №295/7682/20
УХВАЛА
Іменем України

01.07.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні клопотання прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про дозвіл на затримання з метою приводу відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плисецьке, Васильківського району Київської області

В С Т А Н О В И В :

Прокурор ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зазначеному клопотанні прокурор послалась на встановлення в ході досудового розслідування, що у жовтні місяці 1996 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою було досягнуто злочинної змови, направленої на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме майном СП «Сівуч». Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 14.08.1996 було створено фіктивне підприємство ПП «Лавр», а між особами, які досягли злочинної змови було були розподілені злочинні ролі, а саме під вигаданими прізвищами ОСОБА_4 виконував роль директора ПП «Лавр» - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виконував роль виконавчого директора ПП «Лавр» - ОСОБА_7 , а невстановлена слідством особа виконувала роль власника ПП «Лавр».

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, який був досягнутий всіма учасниками вчинення вказаного злочину та діючи згідно розподілених злочинних ролей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 16.10.1996 приїхали до офісу СП «Сівуч», що за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 55. В приміщенні офісу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно розподілених ролей представились генеральному директору СП «Сівуч» ОСОБА_8 та комерційному директору ОСОБА_9 вигаданими даними. У подальшому в цей же день час та місці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом пред`явлення печаті та установчих документів ПП «Лавр» ввели в оману ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відносно правдивості своїх намірів придбати у них товарно-матеріальні цінності, при цьому приховуючи справжні наміри незаконно заволодіти майном.

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи згідно обумовленого плану та розподілених ролей, запропонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укласти договір про придбання ПП «Лавр» у СП «Сівуч» 1000 тон цукру, пропонуючи часткову попередню оплату та банківську гарантію, при цьому завідомо маючи намір не оплачувати товар, а заволодіти ним шляхом обману. ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , не усвідомлюючи про злочинні наміри останніх, вважаючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є представниками ПП «Лавр», заключили відповідний договір №20 від 16.10.1996. Згідно умов договору СП «Сівуч» зобов`язується надати ПП «Лавр» 1000 тон цукру на суму 880 000 гривень, а ПП «Лавр» зобов`язується прийняти і оплатити його протягом 7 банківських днів. Після підписання договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулись в м. Київ.

З метою виконання договірних обов`язків, перед ПП «Лавр» і не маючи у власності цукру в об`ємі, які необхідний для виконання умов укладеного договору, генеральним директором СП «Сівуч» ОСОБА_12 було підписано наступні договори: 18.10.1996 з директором АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_13 , що за адресою смт. Кожанка Фастівського району Київської області, договір №16 від 18.10.1996 згідно якого АП «Кожанський цукровий завод» продає СП «Сівуч» 160 тон цукру за гроші в сумі 137 640 грн.; 21.10.1996 з ОСОБА_14 головою ВАТ «Київцукорспецстрой» що за адресою смт. Рокитно-2 Київської області, договір № 17 від 21.10.1996, згідно якого ВАТ «Київцукорспецстрой» продає СП «Сівуч» 300 тон цукру за гроші в сумі 258 000 грн.; 21.10.1996 з заступником начальника управління ВАТ «Київцукор П» ОСОБА_15 , що за адресою м. Біла Церква Київської області, договір № 93 від 21.10.1996 згідно якого ВАТ «Київцукор П» продає СП «Сівуч» 506 тон цукру за гроші в сумі 435 160 грн., плануючи провести оплату даного цукру вище вказаним організаціям після оплати ПП «Лавр» СП «Сівуч» по договору № 20 від 16.10.1996.

18.10.1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приїхали до м. Житомира та повідомили ОСОБА_10 про те, що цукор згідно підписаного договору потрібно буде поставити в м. Київ, а також не маючи обіцяної банківської гарантії, надали неправдиві пояснення, що нададуть його 22.10.1996 року після проведення засідання директорів банку. В цей же день ОСОБА_4 , діючи згідно розподілених злочинних ролей, представляючись директором ПП «Лавр», було внесено зміни до договору №21 від 16.10.1996 року, відповідно до яких розвантаження товару згідно до вищезазначеного договору повинно проводитися по вказаних ОСОБА_4 реквізитам в м. Києві. В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишили місце укладення договору та домовилися про зустріч після цього в місті Фастів Київської області 21.10.1996 року.

Продовжуючи вчиняти дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, 21.10.1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибули в м. Фастів, де зустрілися з ОСОБА_12 та в подальшому поїхали на АП «Кожанський цукровий завод» з метою пересвідчитися в наявності цукру, про поставку якого було обумовлено в укладеному договорі. Після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пересвідчились в наявності цукру, ОСОБА_11 повідомив про те, що вказаний товар буде відправлений за реквізитами зазначеними в договорі після здійснення оплати.

Далі 22.10.1996 року, продовжуючи діяти, відповідно до розподілених ролей та не маючи наміру на оплату товару відповідно до укладеного договору, невстановлена слідством особа, яка раніше досягла злочинної змови з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомила неправдиві відомості, про те, що службові особи ПП «Лавр» виступають посередниками, а він являється безпосереднім покупцем товару. До того ж невстановлена слідством особа переконувала ОСОБА_10 в необхідності відправки 2 вагонів, в яких знаходилося 127 тон цукру без попередньої оплати, при цьому обіцяючи, що банківські гарантії оплати будуть надані 23 жовтня 1996 року та додаючи, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_16 ) знаходиться на засіданні директорів банку стосовно вирішення питання про надання банківських гарантій. Повідомивши таким чином неправдиві відомості, не маючи наміру здійснювати оплату товару та надавати будь-які банківські гарантії, невстановлена слідством особа, яка діяла відповідно до злочинної змови досягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , переконала ОСОБА_10 в необхідності відправки товарів без попередньої оплати зі сторони ПП «Лавр». ОСОБА_11 , не усвідомлюючи злочинних намір вказаних вище осіб, будучи впевненим в правдивості слів останніх та в щирості їх намірів погодився на їх пропозицію та в подальшому переконав директора АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_13 поставити цукор ПП «Лавр» на станцію Дарниця Південно-західної залізниці. Далі АП «Кожанський цукровий завод» в особі директора ОСОБА_13 , діючи на підставі листа директора СП «Сивуч» ОСОБА_10 від 21.10.1996, було відправлено залізничним транспортом 127 тон цукру за реквізитами, вказаними у вищезазначеному листі на адресу СП«Лавр». Вже 23.10.1996 вказаний цукор був доставлений на станцію Дарниця Південно-західної залізниці СП «Лавр» відповідно до вказаних реквізитів, де 25.10.1996 був розвантажений невстановленими особами на підставі фіктивної довіреності №77 з відтиском печатки та реквізитами ПП «Лавр» від 23.10.1996, виданої на ім`я ОСОБА_17 , яка втратила свій паспорт в лютому 1996 року.

Таким чином, як зазначає прокурор у клопотанні, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншою невстановленою особою, шляхом обману заволоділи майном, яке належить АП «Кожанський цукровий завод», а саме цукром в розмірі 127 тон, вартістю 127000 грн. та 2540 мішками, в яких знаходився вказаний цукор, вартістю 2953 грн. 50 коп., чим спричинив матеріальної шкоди АП «Кожанському цукровому заводу» на загальну суму 129953 грн. 50 коп., що станом на момент вчинення злочину являється особливо великим розміром.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України ОСОБА_4 складено та вручено 27.04.2014 року.

Прокурор вказує, що слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_18 . 28.04.2014 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді застави у 80 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97 488 грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира, про що 28.04.2014 року останній був повідомлений під розпис. Проте, в порушення вимог ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний ОСОБА_4 станом на 15.05.2014 року не виконав покладені на нього обов`язки, а саме не сплатив заставу у 80 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97 488 грн. у національні грошовій одиниці, а також будь-яких документів, що підтверджують внесення застави самим підозрюваним або заставодавцем слідчому, прокурору, суду не надав.

Після цього 15.05.2014 до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира подано клопотання про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_19 14.07.2014 винесено ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу.

Крім того, 21.05.2014 процесуальним керівником до СУ УМВС України в Миколаївській області направлено для виконання постанову про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території від 20.05.2014, зокрема щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 . За результатами виконання вищезазначеної постанови встановлено, що ОСОБА_4 не проживає за жодною з можливих адрес його проживання та встановити місцезнаходження останнього неможливо.

За змістом клопотання, 30.08.2016 до Житомирської місцевої прокуратури надійшла скарга від захисника ОСОБА_20 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.10.2015, отже ОСОБА_4 відомий факт того, що він перебуває в розшуку та навмисно ухиляється від органів досудового розслідування.

Також слідчими суддями Богунського районного суду м. Житомира неодноразово надавались дозволи на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, однак строк дії останньої ухвали закінчився.

За словами прокурора, ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, тим самим перешкоджає кримінальному провадженню і його місцезнаходження невідоме, а тому існує обґрунтована необхідність в затриманні підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою.

Розгляд клопотання проведено у закритому судовому засіданні за участю прокурора, відповідно до положень частини 3 статті 189 КПК України.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , яка клопотання підтримала, дослідивши клопотання та надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002482 від 01.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 .

Статтею 188 КПК України встановлено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.
Згідно зі ст. 189 КПК України, слідчий суддя, суд не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу. Клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу розглядається слідчим суддею, судом негайно після одержання цього клопотання. Розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора. Слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Із матеріалів клопотання вбачається та встановлено слідчим суддею, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування, його місцезнаходження наразі невідоме, останнього органом досудового розслідування оголошено в розшук та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002482, у зв`язку із чим слідчий суддя, враховуючи положення статті 189 КПК України, приходить до висновку про можливість задоволення указаного вище клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 187-190 КПК України,-,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали; добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді; відкликання ухвали прокурором.
Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу по закінченню шести місяців із дати постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя