Дата документу 02.03.2020 Справа № 320/3483/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3483/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/643/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, -

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в певний період доби, а клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду умисних корисливих злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвал суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати у відношенні нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення в суді його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України не доведена, потерпілий ОСОБА_11 в суді показав, що до цього злочину він відношення не має. Суд не врахував стан його здоров`я. Вважає, що ризики впливу на потерпілого та свідків за ч. 2 ст. 186 КК України є припущенням, оскільки вказані свідки відсутні, а потерпілий перебуває за кордоном та не прибуває до суду 11 місяців.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наявність ризиків не підтверджується доказами, а прокурор шаблонно звертається з одними й тими ж обставинами щодо необхідності продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що ризик переховування від суду обґрунтовується виключно тяжкістю покарання.

Вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого протягом значного часу та відсутність заяв від свідків, потерпілих і обвинувачених про тиск з боку ОСОБА_7 свідчать про наявність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який або визначення розміру застави, що буде більш достатнім заходом забезпечення цього кримінального провадження.

Також зазначає, що 16 січня 2020 року в судовому засіданні родичка обвинуваченого ОСОБА_12 , вкотре надала свою згоду на те, щоб ОСОБА_7 відбував домашній арешт у її будинку.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали продані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, вважала, що інший запобіжний захід не зможе запобігти забезпечити належну поведінку обвинуваченого, запобігти вчиненню ним нових злочинів, оскільки він раніше судимий сім разів за вчинення умисних злочинів, відразу після звільнення з місць позбавлення волі за останнім вироком розпочав систематично вчиняти нові тяжкі злочини, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 16 січня 2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоречним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за які передбачено покарання до 7 років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що вказує на ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, що перешкоджатиме судовому провадженню.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність офіційного працевлаштування та стабільного джерела доходу, існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також звертає увагу на наявність підвищеного вищезазначеного ризику вчинення інших кримінальних правопорушень з огляду на те, що обвинувачений 12 лютого 2019 року звільнившись з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, призначеного попереднім вироком за вчинення умисного корисливого тяжкого злочину, через чотири дні 16 лютого 2019 року, знову вчинив крадіжку чужого майна, а після цього за період з 1 березня 2019 року по 12 березня 2019 року вчинив 4 епізоди умисних корисливих злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Враховуючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, наявність у нього попередніх судимостей, а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, існує ризик того, що він буде переховуватись від суду.

Крім того, не виключається можливість незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, оскільки підозрюваному можуть бути відомі адреси їх проживання, він має неодноразовий кримінальний досвід та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, до того ж, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для продовження запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні прокурора доводами про необхідність продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого з приводу того, що ОСОБА_7 має поганий стан здоров`я, то висновків суду про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони також не спростовують, оскільки відповідно до п.1.1 розділу Х «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає лікуванню ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі.

Всі інші доводи захисту, в тому числі щодо дієвості запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його цивільної дружини, були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4