Справа №463/1598/20
Провадження №1-кс/463/1046/20
У Х В А Л А

27 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30 січня 2020 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001416 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України. Просить вказану постанову скасувати.

Скаргу мотивує тим, що до ЄРДР внесено інформацію по факту притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності. Так, прокурор прокуратури Тернопільської області надав можливість особі покинути місце події з доказами, що спричинило обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. З приводу цього він перебував під вартою, а пізніше під домашнім арештом, що спричинило йому шкоди. Однак, слідчим безпідставно винесено оскаржувану постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Тому просить таку скасувати та зобов`язати слідчого повторно вирішити дане питання.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з викладених в ній мотивів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів скарги вбачається, що в провадженні слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0001416 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України.

Із змісту заяви ОСОБА_3 від 07.11.2019 року про вчинення кримінального правопорушення слідує, що прокурор прокуратури Тернопільської області на замовлення особи сфабрикував проти нього кримінальну справу, внаслідок чого він безпідставно утримувався під вартою. В діях службових осіб вбачає ознаки ряду злочинів. Разом з тим, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводиться за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України, тому в таких межах слідчий суддя вирішує скаргу.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30 січня 2020 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001416 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України. Слідчим зроблено висновок, що на даний момент відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим, оскільки заява подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до ч. 5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З наявних матеріалів скарги вбачається, що прийняттю оскаржуваного рішення передувало проведення повної та всебічної перевірки обставин, які мають значення для кримінального провадження, викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.
Оцінюючи законність постанови слідчого від 30.01.2020 про відмову у визнанні потерпілим, слід врахувати, що КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому:
-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;
-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;
-очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою;
-наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншому виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України;
-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 372 КК України, полягає у притягненні завідомо невинного до кримінальної відповідальності з часу пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. При цьому, прокурор чи інша уповноважена законом особа, використовуючи свої владні повноваження, пред`являє особі обвинувачення, завідомо знаючи, що ця особа не вчиняла злочину, в якому її обвинувачують. За своєю юридичною природою цей злочин є спеціальним видом зловживання владою або службовим становищем. Суб`єктивна сторона злочину характеризується виключно прямим умислом.
У заяві ОСОБА_3 від 07.11.2019 про кримінальне правопорушення, за якою були внесені відомості до ЄРДР, відсутні дані про вид та розмір заподіяної йому шкоди. В судовому засіданні заявник також не вказав в чому конкретно полягає завдана йому шкода.
Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), логічним є висновок, що на момент прийняття слідчим рішення про визнання потерпілим, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення, що розслідується.
Із змісту заяви про кримінальне правопорушення вбачається, що завдання шкоди заявник ОСОБА_3 пов`язує із безпідставним триманням його під вартою та із проведенням розслідування у кримінальному провадженні про його обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України, тобто у вчиненні злочину якого він не вчиняв, що триває внаслідок незаконних дій прокурора.
Отже, про наявність шкоди, завданої скаржнику незаконними діями прокурора, можна вести мову лише в разі ухвалення остаточного судового рішення у кримінальному провадженні, у якому скаржник є підозрюваним, і яке розпочате прокурором, на думку скаржника, у зв`язку з притягненням завідомо невинного до кримінальної відповідальності, що власне, і має бути встановлено цим судовим рішенням.
З огляду на те, що у кримінальному провадженні, де на думку заявника порушуються його права, не прийнято остаточного рішення на користь скаржника та не встановлено суттєвого порушення його прав, не можливо стверджувати на цій стадії про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим.
З цих підстав слідчий суддя вважає обґрунтованою оскаржувану постанову слідчого, такою, що відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою і тому в задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30 січня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0001416 від 20.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1