ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 216/5539/18
Провадження № 1-кп/210/269/20

"11" лютого 2020 р. м. Кривий Ріг

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, -

ВС ТАНОВИЛА:
У провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вказаний обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Враховуючи те, що відповідно до попередньої ухвали суду від 18 грудня 2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених закінчується 13 лютого 2020 року, перед учасниками провадження судом поставлено питання про доцільність тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 звернувся з клопотанням щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, що ризики, які враховувались під час обрання та продовження даного запобіжного заходу відносно обвинувачених не змінились.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожен окремо) заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили суд зміни запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Вважають, що ризики встановленні судом під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час відпали, перебуваючи на волі вони зможуть розрахуватися з потерпілим за завдані збитки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 також заперечувала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила замінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, так як прокурором нічим не обґрунтовано ризики, на які він посилається.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 також заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та просив замінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що прокурором не надано жодного доказу, що вказані ризики продовжують існувати.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів, приходить до наступних висновків.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства чи суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегією суддів встановлено, що станом на 11.02.2020 року, наявність заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не змінилась, що дає достатні підстави для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою. Станом на 11.02.2020 року судом не допитано свідків по справі.

Вирішуючи питання щодо продовження строку застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не одружені, дітей на утриманні не мають, офіційно не працевлаштовані, місця реєстрації не мають, обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження раніше обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та такими що підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При цьому суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 09 квітня 2020 року.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, а саме, до 09 квітня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, а саме, до 09 квітня 2020 року включно.

Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області №3, для виконання.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_3

Суддя: ОСОБА_2