ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/907/20 Справа № 176/2476/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, засудженого: 06 квітня 2017 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 147, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26) та голови спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений під час значного строку перебування в місцях попереднього ув`язнення характеризувався посередньо, до праці не залучався. Відбуває покарання в ЖВК-26 протягом останніх двох років. Під час відбування покарання у виправній колонії має позитивну характеристику. Враховуючи загальний строк призначеного покарання - 8 років позбавлення волі, тяжкість скоєного злочину, суд вважає, що позитивна поведінка протягом цих двох років в сукупністю з посередньою поведінкою засудженого протягом двох з половиною років в умовах попереднього ув`язнення є недостатньою для доведення того, що засуджений повністю виправився. Його поведінка свідчить про те, що він лише стає на шлях виправлення та потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_6 не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Посилається на те, що під час перебування у СІЗО не був працевлаштований по незалежним від нього причин.
Висновок суду про те, що його позитивна поведінка триває лише останні два роки, а не протягом усього періоду відбування покарання, є необґрунтованою та не ґрунтується на закону.
Вважає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, думку керівництва виправної колонії повинна мати пріоритетне значення.
Стверджує, що своєю поведінкою та сумлінною працею він довів своє виправлення.
За такою сукупністю данних вважає, що у суда мались всі підстави для його звільнення відповідно до ст. 81 КК.
Засуджений ОСОБА_6 подав суду апеляційної інстанції клопотання з проханням провести розгляд справи без його участі. Достатнім вважав, що його інтереси в судовому засіданні буде представляти захисник адвокат ОСОБА_9 .
Враховуючи думку прокурора та захисника, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності засудженого, згідно вимог ст.405 КПК України.
Під час апеляційного розгляду захисник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думку захисника та прокурора, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні подання адміністрації колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
Так, ОСОБА_6 засуджений вироком Приморського районного суду м. Маріуполя за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 147, ч. 3 ст. 189 КК України до покарання, із застосуванням, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України, у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області 14 листопада 2017 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано строку попереднього ув`язнення з 28 травня 2015 року по 20 червня 2017 року, в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Жовтоводського міського суду від 19 грудння 2018 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 14 листопада 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 28 листопада 2015 року.
Кінець строку відбування покарання 12 грудня 2020 року.
За час перебування в ДУ Маріупольський слідчий ізолятор з 15 червня 2015 року заохочень та стягнень не мав.
З 26 грудня 2017 року відбуває покарання в ДУ Жовтоводська виправна колонія (№26). Характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи.
Стягнень не має.
Має п`ять заохочень у 2018 та у 2019 роках.
Залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглої території.
Приймає участь у виховних заходах, реагує на них позитивно. У відношенні до засуджених не конфліктний, має охайний вигляд.
Відповідно до ст. 123 КВК України залучений до програм диференційованого виховного.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом листувань та побачень, отримує посилки.
За висновком адміністрації колонії, 28 лютого 2018 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено задоволенні можливості змін умов тримання.
03 жовтня 2018 року комісією відмовлено в застосуванні вимог ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення.
28 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений на даний час своєю поведінкою та ставленням до праці у повній мірі не довів своє виправлення, оскільки позитивні зміні в його особистості відбуваються на протязі лише двох останні років, а тому, на даний час, до нього не можливо застосувати вимог ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2019 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4