ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1731/20 Справа № 172/236/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 травня 2020 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- обвинуваченого за п.п.9, 10 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 153 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що жоден з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не доведений і прокурором до клопотання не було долучено будь-якого іншого нового доказу, який би свідчив про наявність, продовження існування чи появу нових ризиків.

Не зафіксовано жодного факту спроби ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а навпаки, ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, куди він періодично і відкрито навідувався до бабусі пенсійного віку, яка потребує постійного догляду та піклування. Крім того, паспорти ОСОБА_7 зберігаються в органах Національної поліції, що унеможливлює його виїзд за межі України. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, проживає матір`ю, а також, позитивно характеризується сусідами.

ОСОБА_7 не може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органом досудового розслідування вже зібрано достатній обсяг речей та документів, які мають істотне значення для встановлення його обставин.

Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цього кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином також не підтверджені, оскільки не існує будь-яких повідомлень чи свідчень про факти незаконного впливу ОСОБА_7 на значених осіб.
Крім того, захисник посилається на те, що органом досудового розслідування не були надані беззаперечні докази вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а самі матеріали містять значну кількість прогалин та суперечностей, доказів, які не можуть вважатися допустимими.

ОСОБА_7 визнав вину через застосування до нього фізичного та психологічного тиску.
Також, захисник зазначає про перебування ОСОБА_7 під вартою близько півтора роки.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за п.п.9, 10 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 153 КК України, до 02 травня 2020 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, врахував дані про особу обвинуваченого, який не одружений, ніде не працював до затримання, проживав не за місцем реєстрації, відразу після вчинення злочину залишив місце реєстрації, виїхав за межі району. Тривалий час переховувався від слідства до моменту затримання. З урахуванням зазначеного, наявні ризики того, що, перебуваючи на свободі, може ухилятися від слідства та суду, впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному іншим чином з метою уникнення кримінального покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 , які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не одружений, ніде не працював до затримання, проживав не за місцем реєстрації, відразу після вчинення злочину залишив місце реєстрації, виїхав за межі району, а також, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.9, 10 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 153 КК України, які є особливо тяжкими та, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду, враховуючи те, що ОСОБА_7 після скоєння злочину переховувався від органів досудового розслідування.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу, з метою зміни показів на його користь, задля уникнення відповідальності за вчинене, а також, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінального покарання.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зазначене виправдовує тривалість обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначав і у судовому засіданні.

Твердження захисника про те, що не були надані беззаперечні докази вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а самі матеріали містять значну кількість прогалин та суперечностей, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та встановлення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Доводи в апеляції захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, проживає з матір`ю та має бабусю похилого віку, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для зміни щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.

Всі інші, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, були об`єктом дослідження судом при продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 травня 2020 року, включно, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за п.п.9, 10 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 153 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4