Справа № 449/84/20
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2020 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Перемишляни кримінальне провадження №0000001 від 01.01.2020р. щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нижній Турів Турківського району Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, 31 грудня 2019 року близько 18 год. 45 хв., перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_5 , що в с.Волощина Перемишлянського району Львівської області, безпричинно наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_5 , а потім ще два удари кулаком по голові. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, перелом кісток носа, носової перегородки із крововиливом в клітини решітчастої кіски, синці, садна та рани, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 125 КК України визнав. Пояснив, що 31 грудня 2019 року приїхав в гості до старшого сина, який проживає разом з потерпілим ОСОБА_5 (дідом по лінії матері). Старший син в цей день поїхав святкувати новий рік в ОСОБА_7 . Обвинувачений з молодшим сином ОСОБА_8 і його другом випивали (проводжали старий рік). В якийсь момент його син ОСОБА_8 з другом вирішили завести автомобіль Нива, який стояв на подвір`ї в несправному стані, щоб на ньому покататись. Колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_9 , дізнавшись про це попросила обвинуваченого їх зупинити. На вулиці між обвинуваченим, його сином ОСОБА_8 та його другом з цього приводу розпочалась бійка, після якої молодший син з другом кудись пішли, а обвинувачений повернувся до кімнати. Вважаючи, що в даний конфлікт мав би втрутитись його тесть (потерпілий ОСОБА_5 ), - обвинувачений копнув його та наніс один удар кулаком в ділянку носа. Після цього потерпілий впав і обвинувачений вирішив вдарити його ще два рази кулаком по голові, щоб в потерпілого не було можливості помститися обвинуваченому, коли він спатиме. Обвинувачений визнав цивільний позов в частині стягнення з нього матеріальних збитків.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що з ОСОБА_4 в нього є неприязні відносини. Обвинувачений часто погрожував потерпілому (навіть рушницею), після чого потерпілий повідомив поліцію про зберігання обвинуваченим незареєстрованої зброї. Внаслідок чого таку зброю в обвинуваченого було конфісковано, а сам обвинувачений став ще агресивнішим і злився на потерпілого з цього приводу ще більше. 31.12.2019 року обвинувачений приїхав до будинку потерпілого ніби святкувати Новий рік на запрошення старшого сина, хоча ні потерпілий ні колишня дружина обвинуваченого його не запрошували і бачити не хотіли. Обвинувачений випивав з молодшим сином. А після конфлікту з сином з приводу машини, обвинувачений повернувся з вулиці в кімнату де сидів за комп`ютером потерпілий і почав приставати до нього, вважаючи, що потерпілий мав би завадити внуку і його знайомому у їх намірах поремонтувати машину і покататись на ній. Потерпілий вирішив вийти з кімнати, щоб не конфліктувати. Вже на виході обвинувачений копнув його ззаду. Повернувшись до нього і намагаючись його відштовхнути від себе, потерпілий ОСОБА_5 отримав удар в лице від обвинуваченого. Після чого в нього пішла кров з носа і він впав на землю. Обвинувачений вдарив його ще декілька разів по голові. Після цього прийшла дочка потерпілого ОСОБА_9 , яка викликала поліцію та швидку. Потерпілого доставили у 8-му лікарню у Львові де йому надали допомогу, а згодом після рентгену потерпілому вправили ніс, який був зламаний.

-висновком судово-медичної експертизи №21 від 02.01.2020 р., відповідно до якого при проведенні огляду, у ОСОБА_5 було діагностовано: Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Множинні переломи кісток лицевого черепа. Перелом кісток носа. Забійні рани лобної ділянки, спинки носа. Двобічні навколоорбітальні гематоми. Множинні забої м`яких тканин обличчя тощо. Дані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупого предмета, можливо від ударів кулаком та могли виникнути 31 грудня 2019 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2020р. з фототаблицею до нього, проведеного слідчим Перемишлянського ВП ОСОБА_10 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , в ході проведення якого останній в деталях розповів про події, що мали місце 31.12.2019 близько 18:45 год.;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2020р. з фототаблицею до нього, проведеного слідчим Перемишлянського ВП ОСОБА_10 за участю потерпілого ОСОБА_5 , в ході проведення якого останній в деталях розповів про події, що мали місце 31.12.2019 близько 18:45 год.;

-показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що після конфлікту обвинуваченого ОСОБА_4 з їх сином ОСОБА_8 та його знайомим, обвинувачений повернувся до хати, а її син із знайомим кудись пішли. Через деякий час вона зайшла в хату і побачила, що її батько лежить на підлозі. Голова була в крові. Їй запаморочилось в голові. Вона прийшла до тями вже біля «фіртки», коли набирала по мобільному поліцію та швидку. В будинку крім її батька ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 більше нікого не було. Свідок також повідомила суд, що вже 12 років як розлучена з обвинуваченим, однак він коли є випивший поводиться неадекватно, стає агресивним;

- фотографією обличчя потерпілого, зробленою в медичному закладі 31.12.2019 р.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати, що всі вони підтверджують факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Суд приймає до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, оскільки останній в судовому засіданні визнав той факт, що справді 31.12.2019 р. вдарив потерпілого ОСОБА_5 кулаком в обличчя та в ділянку голови мінімум три рази. Підтвердив в судовому засіданні, що в потерпілого після удару, з носа текла кров.

Вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставинами, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбаченими ст. 66 КК України, суд не вбачає. Під час дачі показів обвинувачений, визнавши факт нанесення ним тілесних ушкоджень, тим не менше вважав свої дії виправданими і жодних ознак каяття не демонстрував.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує: характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; фактичні обставини справи безпричинна та незрозуміла агресія до потерпілого; тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків; а також те, що обвинувачений визнавши вину не розкаявся у вчиненому, не попросив вибачення у потерпілого; згідно ст.89 КК України раніше не судимий; за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно; на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, - вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді арешту, в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, оскільки, з огляду на обставини вчинення злочину та ставлення обвинуваченого до скоєного, інші більш м`які види покарання призначити не вбачається за можливе.

04.03.2020 р. ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_5 позовні вимоги мотивує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 та заподіяння йому тілесних ушкоджень, він переніс значні моральні та фізичні страждання, що виразились у значних болях, як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому при лікуванні та реабілітації. Матеріальна шкода становить 2745, 75 грн., яка полягає у витратах, понесених на лікування після нанесення йому тілесних ушкоджень. На час розгляду справи обвинувачений жодної шкоди йому не компенсував. Моральна шкода полягає у негативних наслідках після перенесених травм, до яких відносяться фізичний біль, а також сильний стрес, який супроводжується поганим сном, порушенням життєвого спокою, страхом, що такі події можуть повторитись. Вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000, 00 грн. є розумною та достатньою для відновлення життєдіяльності та справедливості.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задоволити.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково (в частині відшкодування майнової шкоди). Що стосується відшкодування моральної шкоди вважав, що підстав для стягнення з нього такої шкоди не має.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодування шкоди підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_4 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди - заподіяння ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі і висновком судово-медичної експертизи.

З огляду на визнання ОСОБА_4 позову в частині стягнення матеріальних збитків позов в цій частині підлягає до задоволення в повному обсязі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такі спричинили короткочасний розлад здоров`я, він був позбавлений можливості працювати (доглядати за господарством), що призвело до істотних змін в його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 10000, 00 грн. моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнав моральних страждань через короткочасний розлад здоров`я, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій (зокрема, відсутність каяття), на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину передбаченому ч.2 ст. 125 КК України, й призначити йому покарання у вигляді арешту строком на чотири місяці.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя с.Нижній Турів Турківського району Львівської області) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жителя АДРЕСА_2 ) 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 75 копійок матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1