Справа № 760/8219/20
Провадження № 1-кс/760/3272/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво № 2759 від 28.12.2006р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер),

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про встановлення уповноваженому слідчому СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві процесуальних строків для проведення процесуальної дії в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_4 про встановлення уповноваженому слідчому СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві процесуальних строків для проведення процесуальної дії в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0002751 від 25.03.2015р. за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На думку потерпілого ОСОБА_4 , з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто з 25.03.2015р., в органа досудового розслідування було достатньо часу для пред`явлення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, оскільки її вина підтверджується показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_8 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_4 зазначає, що невиконання покладених на слідчого обов`язків та неналежне процесуальне керівництво в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р. виражається, зокрема, і в недотриманні розумних строків слідства, оскільки строк досудового розслідування перевищує вже п`ять років, проте в даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру ОСОБА_7 .

На думку потерпілого, безпідставне та злочинне затягування розслідування в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р. може призвести до спливу строків притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

З вказаного приводу потерпілий ОСОБА_4 неодноразово звертався з клопотаннями до уповноваженого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві про здійснення процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, в тому числі, і про повідомлення про підозру ОСОБА_7 . Разом з тим, вказані клопотання були проігноровані слідчим.

На думку потерпілого ОСОБА_4 , сторона обвинувачення безпідставно уникає виконання слідчих (розшукових) дій для досягнення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р.

Тому, потерпілий ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення уповноваженому слідчому СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві процесуальних строків для проведення процесуальної дії в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р., а саме: повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.
Уповноважений слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві та прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином. Проте їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд у їх відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Згідно ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

В контексті кримінального провадження, Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 30 січня 2003р. (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) відзначив, що "поняття розумний строк досудового слідства є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину". Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р. за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 неодноразово звертався з клопотаннями до уповноваженого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві про здійснення слідчих (розшукових) та процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, зокрема, в яких просив після проведення вказаних у клопотанні дій, на підставі наявних матеріалів, повідомити ОСОБА_7 про підозру.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Загальні положення, які регулюють питання процедури повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 276 КПК України передбачені випадки, в яких повідомлення про підозру здійснюється обов`язково в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу. Частиною другою статті 276 КПК України встановлено, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані також детально роз`яснити кожне із зазначених прав, якщо підозрюваний висловить прохання про це (частина третя статті 276 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та інші обставини, визначені цією нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Системний аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що повідомлення про підозру особі здійснюється слідчим за погодженням з прокурором, за наявності достатніх доказів, зібраних стороною обвинувачення в ході досудового розслідування, для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Крім того, Верховний Суд у своєму «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією» від 11.04.2017р. зазначив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних атах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Враховуючи вказане, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, під час здійснення досудового розслідування, користується дискреційними повноваженнями, які надають йому право самостійно визначати та встановлювати, чи зібрано на даному етапі досудового розслідування достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, та здійснити повідомлення конкретній особі про підозру у вчиненні злочину.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_4 про встановлення слідчому процесуальних строків саме для повідомлення особі про підозру, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 28, 40, 113, 114, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про встановлення уповноваженому слідчому СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві процесуальних строків для проведення процесуальної дії в кримінальному провадженні № 0002751 від 25.03.2015р. відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1