КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_1 ;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_2 ;

- машиномісце, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_3 ;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_4 , із забороною розпоряджатися вказаним майном;

Згідно ухвали слідчого судді, метою такого заходу кримінального провадження, є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, згідно доводів апеляційної скарги, постановлене судом рішення є незаконним і невмотивованим, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри, вважаючи, що надані суду матеріали не містять належних доказів цих обставин. Також, на думку ОСОБА_7 , слідчим не доведено існування ризиків знищення, приховування чи відчуження майна. Крім того, апелянт зазначає, що квартира АДРЕСА_5 , не належить їй на праві власності.

Зазначає ОСОБА_7 і про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що оголошення та оприлюднення повного тексту постановленого судом рішення відбулося 29 листопада 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна та його представника, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя, на даній стадії кримінального провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Голосіївського УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000208 від 03 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

16 листопада 2019 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 365-2 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_7 на праві приватної власності належать наступні об`єкти нерухомого майна:

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 000;

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000;

- машиномісце, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта 0;

- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта 3768842, із забороною розпоряджатися вказаним майном;

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт вказаного майна, слідчий зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Встановивши вище зазначені обставини колегія судді вважає, що надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта 3768842, не являється власністю ОСОБА_7 , то вказані обставини спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_1 ;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_2 ;

- машиномісце, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_3 ;

- квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта НОМЕР_4 , із забороною розпоряджатися вказаним майном, залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/270/2020 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1