ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1075/20 Справа № 201/9215/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року ОСОБА_7 засуджено:
- за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
- за ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018, визначено до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 року вирішено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо витрат на експертизу та долю речових доказів.
Прокурор подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, у якій просив скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 та за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обгрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий:
- вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.
- вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
У цьому провадженні злочини, передбачені ч. 2 ст. 310, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_7 вчинив 04.07.2018, тобто у період іспитового строку, встановленого, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 року, та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018 року, тому прокурор вважає, що суд першої інстанції повинен був приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання також за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст. 69 КК України, призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він має захворюання - ВІЛ 4 клінічної стадії, яке потребує періодичного лікування у стаціонарі та ряд інших хронічних захворювань. Обвинувачений також зазначив, що знаходиться під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря нарколога, де перебуває з 12.12.2016 з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опоїдів. Синдром залежності», перебував на добровільному лікуванні в КП «ДНД» ДОР».
Просив врахувати, що він має на своєму утриманні мати пенсіонерку похилого віку яка потребує його догляду, вважає що суд не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставин, а також те, що цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені, потерпілих немає.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, а тому не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно того, що призначене покарання є жорстким.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Знаходиться під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря нарколога та перебуває з 12.12.2016 з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоідів. Синдром залежності», перебував на добровільному лікуванні в КП «ДНД» ДОР» з 30.04.2019 по 26.05.2019.
Суд першої інстанції також врахував щире каяття обвинуваченого, як обставину, що пом`якшує його покарання.
Тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки обставини, які ОСОБА_7 зазначає у своїй апеляційній скарзі були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень.
Щодо вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону та після призначення покарання за сукупністю злочинів, вірно призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2018, як останнім вироком відносно обвинуваченого, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська залишив до самостійного виконання, враховуючи, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2018, яка не скасована, прийнято рішення виконувати ці вироки самостійно.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог закону та вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4