ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2661/19 Справа № 206/4285/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації Державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації Державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 засуджений 15.08.2012 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має чотири заохочення (у квітні 2018 року, липні 2018 року, квітні 2019 року та липні 2019 року) та одне стягнення, яке погашено, характеризується позитивно, з березня по червень був працевлаштований на контрагентському об`єкті Фрост.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що подання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 09.09.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Судом також враховано те, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено, крім того сама по собі наявність чотирьох заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання адміністрації Державної установи Ігренський виправний центр (№ 133) задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, несправедливою та такою, що постановлена з неповнотою судового дослідження фактів виправлення.
Зазначає, що у судовому засіданні суду першої інстанції було досліджено матеріали особистої справи, показники виправлення та фактичні дані, які містяться у доданій характеристиці з Державних установ Синельниківська виправна колонія № 94 та Ігренський виправний центр (№133), довідками про стягнення та заохочення, які вказують на його виправлення, особисті якості і відповідне ставлення до праці, які були відхилені від повного та всебічного дослідження для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, що є головною умовою для прийняття рішення.
Засуджений вказує, що сумлінна поведінка та відношення до праці є необхідними та остаточними доказами виправлення особи.
Заслухавши суддюдоповідача, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання та стан здоров`я засудженого, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2012 року, яким останнього засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.02.2012 року по 30.03.2012 року та з 18.05.2012 року по 31.08.2012 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Кінцем строку відбування покарання є 09 вересня 2020 року та станом на момент надходження подання до суду першої інстанції засуджений відбув більше 3/4 строку покарання.
Згідно характеристики, наявної в матеріалах провадження, ОСОБА_6 під час перебування з 29 лютого 2012 року в Установі виконання покарань № 3 м. Кривий Ріг характеризувався посередньо, режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 24 вересня 2012 року відбував покарання у Синельниківській виправній колонії № 94, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 30 січня 2013 року відбував покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 11 вересня 2013 року відбував покарання у Синельниківській виправній колонії № 94, де характеризувався позитивно, мав п`ять заохочень та одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку. З 27 квітня 2016 року відбував покарання в Установі виконання покарань № 4 м. Дніпро, заохочень та стягнень не мав. З 22 червня 2016 року відбував покарання у Синельниківській виправній колонії № 94, де характеризувався позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав. З 05 грудня 2017 року відбуває покарання у Державній установі Ігренський виправний центр (№133), порядок відбування покарання у виді обмеження волі не порушує, характеризується позитивно, має чотири заохочення та одне стягнення, яке погашено за плином часу. Засуджений ОСОБА_6 працевлаштований на контрагентському об`єкті Фрост, до роботи ставиться сумлінно, дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, які позитивно характеризуються, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації, ввічливий, тактовний. До робіт з благоустрою установи відноситься відповідально та з розумною ініціативою. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Фізкультура і спорт (а.с. 2-3).
Згідно довідки про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_6 убачається, що на за період відбування покарання ОСОБА_6 має десять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та два стягнення, які були застосовані до нього 27 січня 2016 року та 17 жовтня 2018 року, та які станом на день звернення до суду із клопотанням погашені (а.с. 5).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 прагне до виправлення своєї поведінки, на теперішній час працевлаштований на контрагентському об`єкті Фрост, залучається до робіт з благоустрою установи та до обов`язків ставився сумлінно, тому, на переконання колегії суддів, зазначеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки не дав, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 довів своє виправлення поведінкою та зразковим ставленням до праці.
В контексті вимог ст. 6 КВК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженої особи, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що вбачається у поведінці засудженого.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Також, враховуючи строк покарання, який вже останній відбув, колегія суддів вважає, що досягнуті цілі покарання, в тому числі кара засудженого та його виправлення.
З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_6 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації Державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання адміністрації Державної установи Ігренський виправний центр (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Звільнити засудженого ОСОБА_6 , від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий термін 11 місяців і 12 днів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: