У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про які зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003947 від 09.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про які зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003947 від 09.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 09.12.2019 о 04.43 до Ужгородського ВП надійшло повідомлення від працівника митного посту КПП "Ужгород" повідомлення№135 про те, що 09.12.2019 о 04.41 на митний пост у напрямку виїзд з України, прибув автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якому у працівників митниці викликали сумнів щодо достовірності номеру кузова.

В клопотанні вказано, що 09.12.2019 в період часу з 05.30 06.10 годину протоколом огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, КПП «Ужгород», від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини, який опечатано та поміщено, на спеціальний майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «А».

09.12.2019 слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003947за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

09 грудня 2019, враховуючи, що вищевказаний транспортний засіб марки автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини(далі - Транспортний Засіб) міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, у зв`язку з чим даний ТЗ, відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

Враховуючи, що вищевказаний транспортний засіб, вилучений протоколом огляду місця події, а тому є тимчасово вилученим арештованим майном.

Згідно ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження та одним з них являється - арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна, зокрема, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Окрім того, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Разом з тим в разі якщо негайно не арештувати зазначений автомобіль, власник, користувач - добросовісний набувач, може приховати, змінити або знищити дане майно з метою перешкоджанню проведення подальшого досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, то були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно до норм ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, якими в даному випадку є ТЗ марки автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Враховуючи наведене, та з метою забезпечення збереження речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, для підтвердження чи спростування факту підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів вищеописаного транспортного засобу, кузова чи двигуна, керуючись ст.ст.40, 131-132, 167, 170-171 КПК України, слідчий просить поновити строк для накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 09.12.2019 року, у зв`язку з пропуском такого, через поважні причини. Накласти арешт на тимчасово вилучений автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, із подальшим його зберіганням на спец майданчику тимчасового тримання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «а». У відповідності до ч.2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна, розглянути вказане клопотання без виклику у судове засідання власника майна, його захисника, представника.

Згідно ч.1, 2 ст. 172 КК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на викладене, слідчий судя вважає, що підстави для задоволення клопотання слідчого в частині розляду клопотання без виклику у судове засідання власника майна, його захисника, представника,- відсутні. А тому в судове засідання слід викликати власника тимчасово вилученого майна.

Слідчий в судове засідання не з`явися, разом із клопотанням подав заяву про розгляд такого без участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає:

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів клопотання:

09.12.2019 о 04.43 до Ужгородського ВП надійшло повідомлення від працівника митного посту КПП "Ужгород" повідомлення№135 про те, що 09.12.2019 о 04.41 на митний пост у напрямку виїзд з України, прибув автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якому у працівників митниці викликали сумнів щодо достовірності номеру кузова.

09.12.2019 в період часу з 05.30 06.10 годину протоколом огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, КПП «Ужгород», від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини, який опечатано та поміщено, на спеціальний майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «А».

09.12.2019 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003947за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно постанови від 09.12.2019 року, копія якої міститься у матеріалах клопотання з урахуванням, того, що транспортний засіб марки автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, у зв`язку з чим даний ТЗ, відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ТЗ Словаччини, копію якого додано до матеріалів клопотання, власником автомобіля марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , «є той хто має свідоцтво».

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений в ході огляду місця події автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини, могли зберегти на собі сліди злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, може бути знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Окрім того, слідчий в поданому ним рапорті, вказує на поважність причин пропуску строків передбачених п.1ч.5 ст. 175 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Так, слідчий зазначає, що відомості були внесені до ЄРДР 09.12.2019 року о 18.49, що свідчить про фізичну неможливість звернутись вчасно з клопотанням до суду, а в період часу з 08.00 год 10.12.2019 року по 08.00 год 11.12.2019 року перебував на чергуванні слідчо оперативної групи. З огляду на викладене слідчий вважає, що оскільки у слідчого можливості раніше звернутися із вказаним клопотанням не було, та те, що накладення арешту є необхідним для забезпечення проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, просить поновити строк звернення до суду з таким.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом із тим клопотання слідчого, щодо зберігання автомобіля марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини на спец майданчику тимчасового тримання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «а», то слідчий суддя вважає за необхідне вказати наступне: оскільки вказане питання не належить до компетенції слідчого судді, то таке задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк звернення до суду з клопотанням у кримінальному провадженні відомості про які зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003947 від 09.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про які зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003947 від 09.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучений автомобіль марки "Фольксваген Гольф" д.н.з. Словаччини НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ Словаччини, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1