УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року щодо підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вовковинці, Деражнянського району, Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про звільнення підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 0000341 від 06 червня 2014 року та повернуто клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.
Таке рішення вмотивоване тим, що ОСОБА_6 двічі оголошувався в розшук, досудове розслідування по даному кримінальному провадженні зупинялось двічі, при цьому даних про повторне відновлення кримінального провадження, як і даних про подальше з`явлення ОСОБА_6 із зізнанням або його затримання, матеріали кримінального провадження не містять. Крім того, при зверненні до суду з даним клопотанням прокурором не дотримано вимоги п.8 ч. 1 ст. 287 КПК України, оскільки до клопотання не долучено відомості про ознайомлення з клопотанням потерпілих та які б свідчили про їх думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про звільнення підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження № 0000341.
Апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що грубо порушує законні права й інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 .
Так захисник звертає увагу суду на те, що з матеріалів кримінального провадження № 0000341 вбачається, що досудове слідство було закінчено у 2014 році і обвинувальний акт було направлено до Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується наступними доказами: - Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 року (суддя ОСОБА_8 ), кримінальну справу за обвинуваченям ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України направлено прокурору м. Києва на додаткове розслідування; - Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року (суддя ОСОБА_9 ), обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000341 від 07 червня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України повернуто прокурору прокуратури м. Києва.
Крім того апелянт зазначає, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000341 від 07 червня 2014 року за обвинуваченям ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України повернуто прокурору прокуратури м. Києва - залишено без змін. При цьому суд звернув увагу на відсутність у обвинувальному акті відомостей про місце вчинення та часу вчинення злочинів в яких обвинувачується ОСОБА_6 .
Відтак, захисник вказує, що відновлення досудового слідства є неможливим, так само як і оголошення слідчим за цим кримінальним провадженням ОСОБА_6 у розшук у 2016 році, а тому матеріали кримінального провадження не містять даних про відновлення досудового слідства, оскільки воно закінчено обвинувальним актом у 2014 році.
Крім того апелянт звертає увагу суду, що оскільки суд вже виніс на розгляд у судовому засіданні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, то відповідно до ч. 2 ст. 288 КПК України, суд зобов`язаний був безпосередньо з`ясувати думку потерпілих щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.
Таким чином, зазначає захисник, що висновки суду першої інстанції, які викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що як наслідок призвело до неправильного застосування закону, а саме незастосування закону про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за строками давності.

Під час апеляційного розгляду прокурор та захисник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності може бути звільнена особа, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилися від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що досудове слідство було закінчено у 2014 року і обвинувальний акт було направлено до Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалою цього ж суду від 16 жовтня 2014 року обвинувальний акт з додатками було повернуто прокурору, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року залишено без змін, у зв`язку з чим відновлення досудового слідства є неможливим, як і оголошення слідчим в розшук ОСОБА_6 .
З такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується.
Суд апеляційної інстанції дослідив матеріали кримінального провадження із яких вбачається, що згідно постанови старшого слідчого СЧ СВ Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 04.07.2012 досудове слідство по кримінальній справі № 01-0281 зупинялося та обвинувачений ОСОБА_6 оголошувався у розшук.
У зв`язку із затриманням обвинуваченого ОСОБА_6 постановою цього ж слідчого від 05.09.2012 досудове слідство по кримінальній справі № 01-0281 відновлено, та продовжено розслідування.
Разом з тим, постановами слідчого відділу поліції № 4 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м.Києві від 20.09.2016 досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 від 07 червня 2014 року зупинялося та ОСОБА_6 оголошувався розшук.
За приписами ст. 287 КПК України клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності має містити серед іншого відомості про ознайомлення з клопотанням потерпілого та його думка щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності
Відповідно до матеріалів провадження, в ньому наявні протоколи роз`яснення потерпілим підстав та наслідків закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності від 14 березня 2019 року.
Проте судом вони вірно не взяті до уваги, оскільки вони не містять необхідних відомостей в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 287 КПК України.
Щодо доводів апелянта про те, що суд самостійно повинен був з`ясувати думку потерпілих щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, то колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції вчинялись дії спрямовані на виклик потерпілих в судові засідання, однак судові повістки не були отримані потерпілими та повертались до суду із відміткою за терміном зберігання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірного встановив, що перебіг строку давності у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 зупинявся у зв`язку із його неодноразовим оголошенням у розшук, а також що п`ятнадцяти річний термін з часу вчинення злочину на момент розгляду клопотання, ще не минув, а тому обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про звільнення підозрюваного ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 0000341.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про звільнення підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 0000341 від 06 червня 2014 року, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3