Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 р.

м. Київ
справа № 159/461/17
провадження № 51-2960км18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 01 березня 2016 року о 05.00 год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» та рухаючись у м. Ковелі Волинської області по вул. Незалежності зі сторони вул. Володимирської в напрямку м. Луцька, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на проїзній частині дороги біля бордюрного каменя. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2019 року вирок місцевого суду змінено. ОСОБА_6 зменшено призначене основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов до безпідставного висновку про пом`якшення засудженому основного покарання до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
У запереченні захисник ОСОБА_8 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає, що касаційна скарга є обґрунтованою та просить її задовольнити.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого через м`якість, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про пом`якшення ОСОБА_6 основного покарання до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, врахував, що засуджений позитивно характеризувався за місцем проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, повністю визнавав вину та щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатну дружину, здійснює догляд за двома інвалідами та особою похилого віку.

Окрім того, апеляційним судом узято до уваги, що ОСОБА_6 просив у потерпілих вибачення, вони претензій матеріального та морального характеру не мають та просили не позбавляти його волі.
На думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про можливість пом`якшення ОСОБА_6 основного покарання до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом із тим, узявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, та беручи до уваги обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням додаткового покарання.
Призначене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації. Воно є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав вважати, що апеляційний суд допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу винного через м`якість, немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3