Справа № 748/3059/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/754/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , засудженого за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку від 05 вересня 2016 року Первомайського районного суду м. Краснодара, Російської Федерації, відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність із законодавством України.

Ухвалено, що ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 2281 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_6 засуджено, відповідають ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

ОСОБА_6 вироком Первомайського районного суду м. Краснодара від 05 вересня 2016 року, зміненим ухвалою Краснодарського крайового суду від 26 жовтня 2016 року, засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 10 місяців без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено обчислювати з 05 вересня 2016 року. В строк відбування покарання зараховано час тримання його під вартою в період з 22 червня 2016 року по 05 вересня 2016 року, включно.

На ухвалу Чернігівського районного суду засуджений подав апеляційну скаргу, просить її змінити на підставі ст. 68 КК України і визначити строк покарання йому, як громадянину України, у відповідності із законодавством України за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-УІІІ, зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.06.2016 року по 05.09.2016 року включно в строк призначеного покарання з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі. Він участі під час розгляду клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України не брав. Копію даної ухвали отримав 27 серпня 2019 року. Згідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Ця норма має імперативний характер та обов`язкова для застосування при призначенні покарання, у тому числі при приведенні вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України. Окрім того, при зарахуванні в строк відбування покарання терміну тримання під вартою на досудовому слідстві, суд 1 інстанції не застосував національне законодавство України і не зарахував термін попереднього ув`язнення із розрахунку один день за два дні позбавлення волі.

Як встановив суд 1 інстанції, 20 листопада 2017 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її не обґрунтованою.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, ухвала суду відповідає вказаним вимогам та вони були дотримані судом першої інстанції.

Колегією суддів встановлено, що процедура розгляду судом вказаного питання (приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України), судом першої інстанції дотримана.

Дії ОСОБА_6 , за вчинення яких останнього засуджено вироком суду РФ за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст.228.1 КК РФ, за Українським законом про кримінальну відповідальність кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Частиною 1 статі 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 р. (далі Конвенція) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно із положеннями статті 11.

З аналізу положень Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 (ст.ст.10, 11) випливає, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Дійсно, положенням ч. 3 ст. 68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Поряд з цим, національним законодавством України (ч. 2 ст. 63 КК України) покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції мусив керуватися положенням саме ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», які мають вищу юридичну силу по відношенню до норм національного законодавства (ст. 68 КК України). Крім того, судова практика свідчила, що компетентні органи Російської Федерації в разі призначення засудженим судами України покарання в меншому розмірі ніж те, що призначено в РФ, відмовляли у передачі засуджених для відбування покарання в Україні, про що прямо наголошувалося в самому клопотанні Міністерства юстиції. Відтак, призначення покарання в меншому розмірі, ніж призначене ОСОБА_6 вироком РФ, при відсутності відповідних клопотань і наявності застереження Міністерства Юстиції, є неможливим, адже може суттєво погіршити становище засудженого при вирішенні питання щодо його подальшої передачі в Україну для відбування покарання. Підсумовуючи вказане, колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду про необхідність визначення покарання ОСОБА_6 саме у виді 9 років 10 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі положень ч. 5 ст.72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 №838-VIII (ст. 539 КПК України), охоплюється положеннями розділу VIII КПК України Виконання судових рішень, і не є предметом розгляду провадження в рамках розділу IХ КПК України - міжнародне співробітництво під час кримінального провадження при вирішенні питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст. 610 КПК України).

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що доводи апелянта не є підставою для скасування прийнятого судом рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 72 Кримінального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4