Справа № 357/218/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2409/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 146 КК України

У Х В А Л А
іменем України

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року, якою запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін та продовжено його строк на строк шістдесят дів, тобто по 24.08.2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14.01.2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003022 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 146; ч. 1 ст. 125; ч. 2 ст. 146 КК України.

На даний час розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції триває.

26.06.2019 року прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів тобто, до 24.08.2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що існує достатньо підстав вважати, що опинившись на волі, обвинувачений може переховуватись від слідства, суду, адже він офіційно не працевлаштований, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та існує обґрунтована підозра у вчиненні ним злочинів, за які законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі, він може незаконно впливати на потерпілих і свідків, оскільки знає та неодноразово відвідував місце проживання потерпілих та може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не має постійного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні трьох злочинів, пов`язаних з викраденням людей, та має довготривалі неприязні відносини із потерпілими.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану ухвалу та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням чи обмеженням волі, а саме, у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків. Вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено процесуальний порядок розгляду клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в судовому засіданні прокурором без жодного обґрунтування та доказів, було заявлено усне клопотання про продовження строків тримання під вартою. Судом першої інстанції було проігноровано заперечення захисника, що, на переконання апелянта, вказує про упереджене ставлення. Окрім того, під час розгляду вказаного клопотання прокурором не було надано жодних доказів на обґрунтування ризиків, а питання про застосування щодо обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів судом першої інстанції взагалі не розглядалося. На переконання захисника, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 відсутнє обґрунтоване обвинувачення та він знаходиться під вартою уже протягом семи місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника потерпілі просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовують тим, що від обвинуваченого ОСОБА_9 під час розгляду справи по телефону надходили погрози, за фактом яких було написано заяву в поліцію, у зв`язку з чим, на думку потерпілих, суд першої інстанції правильно оцінив наявні щодо обвинуваченого ризики та продовжив йому строк тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно зазначатися про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, при обранні та подальшому продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано ризики того, що ОСОБА_9 може переховуватися від слідства та суду, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, а також може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим об`єктивні обставини застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора, судом першої інстанції було враховано, що існує достатньо підстав вважати, що опинившись на волі, обвинувачений може переховуватись від слідства, суду, адже він офіційно не працевлаштований, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та існує обґрунтована підозра у вчиненні ним злочинів, за які законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі, він може незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки знає та неодноразово відвідував місце проживання потерпілих та може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не має постійного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні трьох злочинів, пов`язаних з викраденням людей та має довготривалі неприязні відносини із потерпілими.

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки, у зв`язку з чим, доводи захисника в частині недоведеності вини обвинуваченогоне є предметом даного судового розгляду.

Що стосується посиланнь на відсутність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 , то слід зазначити наступне.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати підозрюваного ОСОБА_9 із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, вказані ризики є обґрунтованими, тому наразі відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Крім того слід зазначити, що строк дії оскаржуваної ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року щодо ОСОБА_9 закінчився 24.08.2019 року і на даний час йому продовжено строк тримання під вартою до 14.12.2019 року.

Керуючись ст.ст.177, 199, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року, якою запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін та продовжено його строк на строк шістдесят дів, тобто по 24.08.2019 року залишити без змін.

С У Д Д І:

_________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4