Провадження № 1-кс/161/8114/19
У Х В А Л А
про відмову в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно

м. Луцьк 25 вересня 2019 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

за участю старшого слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному проваджені заступником начальника відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту, а саме заборону на відчуження, використання та розпорядження на: мобільний телефон марки «Нокія», чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Самсунг», чорного кольору в чохлі, IMEI НОМЕР_2 , IMEI НОМЕР_3 належних ОСОБА_5 , що були вилученні під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Своє клопотання мотивує тим, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501 від 26.10.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, крім того вищевказані речі мають силу речових доказів, оскільки зберегли на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, використовувалися як засоби (знаряддя) вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з цим, постановою слідчого вищевказані речі визнані речовими доказами, тому старший слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Заслухавши думку прокурора та старшого слідчого, кожного зокрема, які клопотання підтримали та просили його задовольнити, володільця тимчасово вилученого майна, яка заперечувала щодо задоволення даного клопотання, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає; «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципами міжнародного права».

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Оскільки судом встановлено, та старшим слідчим не доведено, що мобільний телефон марки «Нокія», чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Самсунг», чорного кольору в чохлі, IMEI НОМЕР_2 , IMEI НОМЕР_3 належні ОСОБА_5 , що були вилученні під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мають будь яке відношення до даного кримінального провадження та є предметом даного кримінального правопорушення, а тому на підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання старшого слідчого є необґрунтованим, а наведені в клопотанні обставини свідчать про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1