УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001514 від 29.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365-2 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим слідством встановлено, що 19.07.2018 на підставі заяви про державну реєстрацію ОСОБА_3 державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_4 внесені відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93 кв.м.

Так, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, державним реєстратором ОСОБА_4 у підставах виникнення права власності для проведення державної реєстрації вказані документи, які не засвідчують право власності у громадянки ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Так, згідно реєстраційної справи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що до заяви про державну реєстрацію ОСОБА_3 додано наступні документи: Лист Виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 12-997 від 04.11.1985, що наданий громадянину ОСОБА_5 про надання у користування підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 8 кв.м.; посвідчення № 32 від 05.02.1974 на право зайняття кімнати у гуртожитку, загальною площею 11 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 на період роботи у РСУ-1 громадянці ОСОБА_3 ; виписка з рішення виконавчого комітету Жовтневої ради народних депутатів № 290 від 17.06.1988 щодо непридатності для проживання флігелю ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_2 , та визнання житлової кімнати площею 10,6 кв.м. непридатною для проживання надано в користування під підсобне приміщення для сім`ї ОСОБА_3 ; виписка із розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР № 2090 від 06.07.2004 року про списання з балансу житлового фонду квартири АДРЕСА_3 , що складається із однієї кімнати площею 9,32, кв.м., кухні площею 2,81 кв.м. та квартиру АДРЕСА_4 , що складається із однієї кімнати площею 8,75 кв.м., кухні 2, 70 кв.м. ветхого будинку АДРЕСА_5 та надати під підсобне приміщення громадянці ОСОБА_3 , наймачу ізольованої квартири АДРЕСА_6 ; Розпорядження № 165 від 20.02.1976 року щодо відкриття особового рахунку громадянці ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на займану площу 23 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 .

В ході досудового розслідування вказані документи було оглянуто, та встановлено, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 проведено неправомірно, у зв`язку з тим, що громадянкою ОСОБА_3 не дотримано процедуру приватизації комунального майна, та вищезазначені документи не підтверджують право власності на вказану квартиру.

Так, 13.08.2018 державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_3 збільшено площу квартири АДРЕСА_1 з 93 кв.м. до 153,4 кв.м. на підставі висновку серія та номер: 11908-18 від 15.08.2018, виданого ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» та технічного паспорту від 13.08.2018.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Так, державними реєстраторами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 діючи всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», без наявності відповідних документів передбачених ст. 27 даного Закону, зловживаючи службовим становищем та діючи в інтересах громадянки ОСОБА_3 незаконно зареєстрували за останньою право власності на вищезазначену квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою п. 1 збереження речових доказів, п. 2 спеціальної конфіскації, п. 3 конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, п. 4 відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Так ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_7 (реєстраційний номер 101) є об`єктом кримінально протиправних дій, право на яке набуте протиправним шляхом, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене на зазначене майно виникла необхідність накласти арешт, заборонивши відчуження, розпорядження та користування, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На теперішній час особи які фігурують в зазначеному кримінальному провадженні обізнані про факт проведення досудового розслідування, розуміють важливість дослідження доказів саме в тому вигляді в якому вони є на теперішній час, та для уникнення кримінальної відповідальності можуть здійснити відчуження майна, його поділ або інші реєстраційні дії що зашкодить досудовому розслідуванню.

Зазначене майно необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може привезти до його, відчуження поділ або інших дій направлених на приховування незаконних реєстраційних дій та слідів правопорушення та в результаті неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_2 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт, заборонивши відчуження, заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_7 (реєстраційний номер 101).

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

27.08.2019