УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000026 від 15.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2019 року, в рамках кримінального провадження №0000026 від 15.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України, на майно вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що на теперішній час кримінальне провадження, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, закрито, у зв`язку із чим, необхідність в арешті майна, відпала.

В судове засідання заявник не з`явився, надавши заяву, згідно якої вимоги за клопотанням підтримує та просить провести судове засідання без його участі.

Слідчий чи прокурор в судове засідання не з`явились. Згідно заяви старшого слідчого ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6 , остання просить клопотання про скасування арешту розглядати без її участі, зазначивши, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, кримінальне провадження 0000026 від 15.03.2018 року, закрито, та на даний час відпала потреба в арешті майна.
Дослідивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000026 від 15.03.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2019 року, клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна, задоволено та накладено арешт на майно, вилучене 29.11.2018 року в ході проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Ойстраха Давида, 32, в рамках кримінального провадження № 0000026 від 15.03.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.20419 року, кримінальне провадження №0000026 від 15.03.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, закрито.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на приписи п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Як вбачається з матеріалів клопотання, кримінальне провадження, в рамках якого було прийнято рішення про арешт майна, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.20419 року, закрито.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги думку слідчого, яка зазначає, що на даний час відпала потреба в арешті майна, вважаю, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту майна, потреба у його застосуванні, відпала та арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2019 року, підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в интересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000026 від 15.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України задовольнити.
Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.01.2019 року на майно, вилучене 29.11.2018 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,а саме:
- копія договору суборенди нерухомого майна № 01883 від 01.01.2017 з додатками на 3 арк.;
-копія виписки ЄДР щодо ФОП ОСОБА_4 на 1 арк.;
-копія витягу з реєстру платників єдиного податку щодо ФОП ОСОБА_4 на 1 арк.;
-облікова картка (для ФОП) № 1314 від 29.03.2017 щодо ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.;
-копія виписки ЄДР щодо ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.;
-копія витягу з реєстру платників єдиного податку щодо ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.;
-копія договору поставки №020П від30.08.2016 на 2 арк.;
-копія договору суборенди нерухомого майна №024СА від 01.09.2016 з додатками на 3 арк.;
-копія договору оренди нерухомого майна №30/11-1 від 30.11.2016 на 13 арк.;
-копія договору поставки №018П від 01.08.2016 на 2 арк.;
-облікова картка (для ФОП) №1316 від 29.03.2017 щодо ФОП ОСОБА_4 на 1 арк.;
-Х звіт за 29.11.2018 на 1 арк. - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

01.10.2019