Справа №463/6294/19
Провадження №1-кс/463/3246/19
У Х В А Л А

08 серпня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 19 липня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000125 від 10 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України. Просить скасувати вказану постанову.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілим так як, на його думку, через неправомірні дії посадових осіб правоохоронних органів його майну, на яке накладено арешт в кримінальному провадженні, заподіяно матеріальну шкоду.

В судовому засіданні скаржник підтримав подану скаргу з мотивів викладених у такій, додатково пояснив, що статус потерпілого в нього виник на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України так як ним подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Просив скаргу задовольнити та скасувати постанову слідчого.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце його проведення. На адресу суду слідчим ОСОБА_4 1 серпня 2019 року подано заперечення на скаргу, відповідно до якого в задоволенні такої просив відмовити, оскільки ОСОБА_3 , до заяви від 20 червня 2019 року не долучено доказів про право власності на майно, на яке накладено арешт, ухвали про накладення арешту, не вказано відомостей на кого покладено обов`язок зберігати арештоване майно, не описано та не підтверджено пошкодження вказаного майна.
За таких обставин у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності представника органу досудового розслідування.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 19 липня 2019 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000125 від 10 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Тобто встановлено, що слідчим розглянуто питання про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого та за результатами розгляду такого винесено оскаржувану постанову.

З оскаржуваної постанови вбачається, що на момент винесення такої слідчим не встановлено обставин заподіяння ОСОБА_3 шкоди, зокрема заявником не надано документів в підтвердження права власності на майно, яке могло бути пошкодженим, даних про пошкодження майна та ухвали суду про арешт такого майна, не зазначено на кого покладався обов`язок по зберіганню майна, не описано та не підтверджено пошкодження такого майна.

Під час судового розгляду скарги скаржником підтверджено не представлення слідчому звіту про оцінку автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо розміру заподіяної шкоди, свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, які були долучені до скарги поданої слідчому судді. Крім того, не надано жодного доказу представлення слідчому доказів спричинення скаржнику шкоди та що пошкоджене майно перебуває під арештом.

Отже враховуючи наведене, постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 19 липня 2019 року ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000125 від 10 липня 2019 року.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, слідчий суддя не бере до уваги доводи особи, яка подала скаргу про те, що він набув статус потерпілого на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України, оскільки з заяви про вчинення кримінального правопорушення не вбачається, що до неї долучались документи про накладення арешту на майно, яке б належало скаржнику, докази власності на таке майно. Крім того, з заяви вбачається, що на думку скаржника шкоду йому заподіяно діями працівників поліції, хоча суб`єкт злочину, передбачений ч. 1 ст. 388 КК України є спеціальним, а саме особа, якій ввірено майно (це особа, котра досягла шістнадцятирічного віку, якій було ввірено (передано на зберігання) майно, на яке накладено арешт або яке описано, що була відповідно до законодавства України попереджена про відповідальність за невиконання обов`язків щодо його збереження). В заяві відсутні посилання на осіб, яким було ввірено (передано на зберігання) майно, яке зазнало пошкодження.

Керуючись вимогами ст.ст. 55, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 від 24 липня 2019 року на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 19 липня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000125 від 10 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України відмовити.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1