Дата документу 21.10.2019 Справа № 314/1584/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1584/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1435/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 21 жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 липня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Токмак, Запорізька область, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
засудженого вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 27.12.2016 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про умовно-дострокове звільнення.

Районний суд, вказавши, що поведінка ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вказує, що суд безпідставно відмовив йому в умовно-достроковому звільненні, оскільки останній працевлаштований в промисловій зоні колонії, стягнення погашені, має заохочення. Просить розглянути його клопотання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги засудженого, вказавши, що поведінка засудженого не була сумлінною за весь час відбуття покарання.
Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 27.12.2016 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Софіївська ВК (№ 55) з 06.05.2017 року характеризується таким чином. Вимоги режиму відбування покарання порушував, має шість стягнень, одне з яких накладено до набрання вироком законної сили, інші - погашені в установленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має три заохочення. На виробництві установи працевлаштований різноробочим, до праці ставиться задовільно. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Не завжди бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій. На профілактичному обліку установи не перебуває.
За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 загалом характеризується посередньо.

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Комісією неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 101, 82 КК України, а також і щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування від відбування покарання.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, наявні факти неодноразових притягнень ОСОБА_7 у 2017 2018 роках до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено 6 стягнень (а.п. 9).

За часу відбування покарання засуджений був працевлаштований, проте останній працював протягом 7 місяців у 2017 році, лише протягом 6 місяців у 2018 році та протягом 2 місяців у 2019 році (а.п. 9), що згідно довідки процент виконання ОСОБА_7 норм виробітки за період відбування покарання в установі є незначним (а.п. 13)

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, незначний період працевлаштованості ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За повідомленням державної установи виконання покарання, адміністрація установи вважає недоцільним застосування умовно-дострокового звільнення за ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 (а.п. 8).

Судова колегія звертає увагу, що до засудженого ОСОБА_7 вже раніше застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте це позитивно не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення.
Твердження засудженого щодо наявності заохочень та погашення накладених стягнень колегією суддів визнаються такими, що не спроможні спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України.
Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 липня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4