справа № 208/1857/19
№ провадження 1-кс/208/2434/19
УХВАЛА
Іменем України

20 серпня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Кам`янського ВП ГУПН України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУПН України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000621 від 19.03.2019, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,-

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, яким просить накласти арешт на майно, що було вилучене 16.08.2019 року під час санкціонованого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області обшуку ухвалою від 15.08.2019 у приміщенні 2а, по вул. Бурхана у м. Кам`янське Дніпропетровської області, як грального закладу, яке згідно витягу з Реєстру речових прав є приватною власністю, як нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 , магазин непродовольчих товарів, де фактично невстановленими особами здійснюється незаконна фінансово-господарська діяльність у сфері грального бізнесу, а саме: 16 системних блоків персональних комп`ютерів.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що у провадженні слідчого відділу Кам`янського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєс тру досудових розслідувань за № 0000621 від 19.03.2019 з правовою кваліфікацією ч.1ст. 203-2 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням було встановлено: невстановлені особи порушують вимоги ЗУ «Про заборону грального бізнесу в Україні» № 1334-VI від 15.05.2009, а саме здійснюють діяльність, що пов`язана з організацією, проведенням та наданням доступу до азартних ігор в інтерактивному закладі за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою документування обставин вчинення особливо тяжкого злочину, здобуття доказів у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.08.2019 року, 16.08.2019 року у зазначеному приміщенні було проведено санкціонований обшук, який, відповідно до інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується як магазин непродовольчих товарів.

За результатами проведеного обшуку було вилучене майно у вигляді речей і документів (копій), а саме: 16 системних блоків персональних комп`ютерів.

За результатами проведення обшуку будь-яких документів, які б підтверджували встановлення права власності на таке майно відшукано та відповідно надано не було, встановити законних власників такого майна станом на теперішній час не надається за можливе.
В судовому засіданні слідчим підтримано клопотання та пояснено, що вилучені предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, та є речовими доказами з підстав, наведених вище, та має доказове значення для встановлення таких фактичних обставин подій кримінального правопорушення, так як данні системні блоку використовувалися під здійснення кримінального правопорушення. Під час обшуку будь-яких осіб встановити як представників володільці чи власника майна не виявилося можливим. Крім того, 20.08.2019 року було здійснено вихід на адресу АДРЕСА_1 , але встановити будь-яких осіб за вказаною адресою не виявилося. Виклик був залишений за адресою. Метою застосування арешту відносно вище наведеного майна є запобігання можливості його знищення, пошкодження, псування, внесення в його складових змін, або змін програмного забезпечення, так як вищенаведене майно, яке має ознаки речових доказів, має бути використано при проведенні слідчих дій, а саме огляду, експертних досліджень.

Під час розгляду клопотання встановити законних власників вилученого майна не надається за можливе.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

А тому, враховуючи вимоги ст.. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, позицію потерпілої, а тому враховуючи що підставою клопотання є необхідність проведення ряду процесуальних дій в межах кримінального провадження, щодо об`єкту злочину, та з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази арешт майне є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання відповідає вказаним вимогам КПК України та містить законні правові підстави для арешту майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000621 від 19.03.2019 року та наявні ризики його приховання, перетворення, пошкодження чи знищення, що призведе до нівелювання доказової бази сторони обвинувачення.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.
Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, вилучено в межах кримінального провадження № 0000621 від 19.03.2019 року, під час проведеного обшуку 16.08.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.08.2019 року, підтверджено доказами що вказують на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, як покази свідків, протоколу огляду, витягу з реєстру прав власності, та протоколом обшуку від 16.08.2019 року; наслідки арешту майна на час вирішення даного питання щодо певних осіб визначити не є можливим, з підстав не встановлення володільця або власника майна на час розгляду клопотання, що є необхідним та пропорційним щодо обмеження права власності з завданням кримінального провадження, в порядку передбачено ч. 1 ст. 203-2 КК України, та що у разі встановлення осіб, що є власником або володільцем майном, особа має права на звернення з клопотанням про скасування арешту у передбаченому ст. 74 КПК України порядкую
А тому, на час розгляду клопотання слідчого відповідає наведеним критеріям та наразі обмеження права власності відповідає завданням кримінального провадження, є пропорційним і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже не порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав володільця майна.
Керуючись викладеним та ст. 36, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя -
постановив:

Клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було вилучене під час санкціонованого слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області обшуку від 16.08.2019 у приміщенні, яке згідно витягу з Реєстру речових прав обліковується як магазин непродовольчих товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 16 системних блоків персональних комп`ютерів.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1