Справа № 412/9343/2012
Провадження № 1-в/201/817/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування по кримінальній справі № 412/9343/2012 (пр. № 1/412/391/2012) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, а також ознайомившись з матеріалами кримінальної справи № 412/9343/2012 (пр. № 1/412/391/2012), -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_4 . В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на те, що засуджений ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого єдиною спадкоємицею за законом першої черги стала його мати ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця була зареєстрована з ним за однією адресою. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла та спадкоємцем на арештоване майно стала заявник ОСОБА_3 , яка в порядку ст.ст. 1296-1297 ЦК України звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно було відмовлено через те, що на це майно накладено арешт в рамках даної кримінальної справи, у зв`язку з чим остання просить його скасувати, оскільки в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, а тому, неприбуття в судове засідання останніх не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши зазначене клопотання та додані до нього документи, а також ознайомившись з матеріалами кримінальної справи № 412/9343/2012 (пр. № 1/412/391/2012), суд приходить до наступного.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2012 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, та останньому, на підставі ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з позбавленням права займати адміністративно-господарські посади строком на три роки, при цьому засуджений у відповідності до ст. 75 КК України був звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строк два роки, та на ОСОБА_4 було покладено ряд обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Як випливає з п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

В частині 1 ст. 409 КПК України в редакції 1960 року передбачено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Таким чином, питання щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , яке було накладено постановою старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Дніпропетровській області від 23 березня 2012 року (а.с. 6, том 36) на підставі ст.ст. 125, 126 КПК України в редакції 1960 року, слід розглядати в порядку, що діяв до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції 2012 року.

Так, постановою старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Дніпропетровській області від 23 березня 2012 року (а.с. 6, том 36) було накладено арешт на приналежне ОСОБА_4 нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Як зазначено в клопотанні ОСОБА_3 , вона після смерті ОСОБА_5 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, згідно якого ОСОБА_5 було здійснено розпорядження щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, саме після відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно, остання звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту з майна, накладеного в рамках даної кримінальної справи, на підтвердження чого було надано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За вказаних обставин судом було встановлено, що заявник ОСОБА_3 дійсно має законні інтереси та права на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , арешт на яку був накладений під час досудового розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та не знятий до теперішнього часу, що в свою чергу не дозволяє останній отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно.

Вимогами ч. 4 ст. 174 КПК України, передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. При цьому, суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що вищезазначена кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 була розглянута з ухваленням обвинувального вироку, яким засудженому було призначено покарання не пов`язане з конфіскацією майна, а цивільні позови в цій справі не заявлялись, при цьому інших обставин, які б свідчили про необхідність подальшого арешту майна не встановлено, суд приходить до висновку, що в застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки підстави, у зв`язку з якими потрібно було здійснювати арешт майна перестали існувати, а тому слід задовольнити клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладеного в рамках кримінальної справи відносно ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 369-372, п. 9 Розділу ІХ Перехідних положень КПК України, ст.ст. 125-126, 409 КПК України в редакції 1960 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування по кримінальній справі № 412/9343/2012 (пр. № 1/412/391/2012) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Дніпропетровській області від 23 березня 2012 року по справі № 412/9343/2012 (пр. № 1/412/391/2012) на приналежне ОСОБА_4 нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1