Справа № 576/1618/19
Провадження №1-кп/576/269/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурорів ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000113 від 28.12.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Лука Гадяцького району Полтавської області, громадянина України, неодруженого, освіта середня, стрілець 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 28.04.2016 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та цього ж дня направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (на даний час військова частина НОМЕР_1 ).

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 121 від 28.04.2016 року, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти вказаної військової частини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.04.2016 року, тобто з дня зарахування до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 розпочав проходити військову службу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно з встановленим у військовій частині НОМЕР_1 розпорядком дня, військовослужбовці за контрактом мають право обирати місце проживання за межами військової частини під час проходження військової служби. Робочий день розпочинається о 8 годині ранку та закінчується о 18 годині, весь інший час військовослужбовці за контрактом перебувають за межами військової частини.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, 08.12.2016 року о 08 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, без поважних на те причин, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, будучи придатним для проходження військової служби в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (на даний час військова частина НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній на службі до 21.07.2019 року включно.

У період відсутності на військовій службі солдат ОСОБА_4 перебував у м. Києві, де проживав за адресою: АДРЕСА_3 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживав жодних заходів для з`явлення до військової частиі НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

22.07.2019 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Сумського гарнізону за адресою: АДРЕСА_4 , із зізнанням, чим припинив протиправну діяльність.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до органу досудового розслідування, таким чином злочинні діяння останнього 22.07.2019 року припинено, та злочин завершено у м. Суми.

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній на службі у військові частині НОМЕР_1 у період з 08.12.2016 року по 21.07.2019 року включно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, щиро покаявся та пояснив, що на початку 2016 року добровільно пішов служити до Збройних Сил України, але, потрапивши на службу до військової частини НОМЕР_2 , що у АДРЕСА_1 , зрозумів, що мав хибне уявлення про службу і, не витримавши умов служби та проживання, 08 грудня 2016 року залишив військову частину; в подальшому проживав та працював у м. Києві; пізніше усвідомив протиправність своїх дій та повернувся до місця служби; на сьогодні має бажання продовжувати службу.

За згодою обвинуваченого та прокурора суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийняв до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками судового провадження не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння повністю доведено і його слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро покаявся, позитивно характеризується за місцем проходження служби; наявність обставин, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Керуючись принципами необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи визнання ним своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він сам в добровільному порядку прибув до військової прокуратури із зізнанням, вперше вчинив злочин, має молодий вік, на час вчинення злочину йому було 18 років, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, позитивно характеризується за місцем проходження служби, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який слід скасувати. Підстав для обрання іншого запобіжного заходу суд не вбачає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на проведення судових експертиз та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обраховувати з 21 серпня 2019 року.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року скасувати.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1