"01" жовтня 2019 р. Справа № 363/4124/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання слідчого слідчого відділу Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000849, розпочатому 24.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

у клопотанні слідчий та прокурор порушують питання про накладення арешту на речові докази, які вилучено в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , а саме: фрагмент тканини (вирізаної тюлі) з плямами бурого кольору в спеціальному пакеті № 02693507; змив речовини бурого кольору з підлоги та серванту в кімнаті № 1 в паперовому конверті; змив речовини бурого кольору з підлоги в кімнаті № 2 в паперовому конверті; змив речовини бурого кольору з підлоги та табуретки в кімнаті № 3 в паперовому конверті; предмет зовні схожий на ніж в кімнаті № 4 в паперовому конверті; фрагмент підковдри з плямами бурого кольору в спеціальному пакеті № 026935506.

Клопотання слідчого обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження зазначеного в клопотанні майна, як речового доказу та недопущення його втрати.

Слідчий та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду такого клопотання без їх участі, в розумінні вимог ст. 172 КПК України.
З матеріалів клопотання встановлено, слідчим відділом Вишгородського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000849, розпочатому 24.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 24.09.2019 року особа на ім`я ОСОБА_6 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , наніс однин удару гострим предметом в шию ОСОБА_7 .

24.09.2019 старшим слідчим СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_8 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено: фрагмент тканини (вирізаної тюлі) з плямами бурого кольору до спеціального пакету №02693507; змив речовини бурого кольору з підлоги та серванту в кімнаті №1 до паперового конверту; змив речовини бурого кольору з підлоги в кімнаті №2 до паперового конверту; змив речовини бурого кольору з підлоги та табуретки в кімнаті №3 до паперового конверту; предмет зовні схожий на ніж в кімнаті №4 до паперового конверту; фрагмент підковдри з плямами бурого кольору до спеціального пакету № 026935506.

25.09.2019 року постановою слідчого зазначені вилучені об`єкти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000849.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в ході огляду 24.09.2019 року в АДРЕСА_1 , вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт, тоді як клопотання про арешт майна надійшло слідчому судді лише 30.09.2019 року, тобто з пропущенням встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України строку.
При цьому вимоги ст. 116 КПК України щодо здачі клопотання на пошту, після вилучення майна, застосовані в даному випадку бути не можуть, оскільки прямо суперечать спеціальним імперативним вимогам ч. 5 ст. 171 та ч. 1 ст. 172 КПК України і сутності правового статусу тимчасово вилученого майна (ст. 169 КПК України), що призвело до штучного порушення визначених імперативних строків і є неприпустимим.
Також суд звертає увагу на те, що змиви речовини бурого кольору, фрагменти предметів з такими слідами та предмет схожий на ніж не є цінним майном, законність втручання в право володіти яким, слідчий суддя мав би перевірити з точки зору дотримання прав, свобод та інтересів особи при розгляді цього клопотання. Відомості про те, кому належать вказані речі та яке вони мають значення для цих осіб в матеріалах клопотання відсутні.
Крім того, такі речові докази знаходяться в повному розпорядженні органу досудового слідства, коли ризики визначені у ч. 11 ст. 170 КПК України відсутні й не доведені.
Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що заявлене клопотання задоволеним бути не може.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України;

ухвалив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя