У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2019 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0008975, про скасування арешту майна.
В С Т А Н О В И В:
Власник майна ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту, мотивуючи наступним.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від 01.04.2016 року в рамках кримінального провадження № 0008975 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову та можливої конфіскації майна накладено арешт на нерухоме майно, в тому числі на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ПП "Сібаріс" (іпн. 33933537) та є забезпеченням за кредитним договором №2987/2-07 від 30.11.2007 року між ПАТ АБ "Порто-Франко" та ОСОБА_7 .
Дане кримінальне провадження знаходиться у провадженні СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНп в Одеській області.
21 травня 2016 року за договором про відступлення права вимоги ТОВ "Альянс Фінанс" передало, а ОСОБА_2 прийняв у повному обсязі права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ АБ "Порто-Франко" та ОСОБА_7
23.12.2016 року ухвалою Киїхського районного суду м. Одеси "520/12501/15-ц визнано мирову угоду укладену 23.12.2016 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ПП "Сібаріс", якою затверджено, що в рахунок погашення заборгованості, яка дорівнює 701 591,20 доларів США, крім іншого поручитель ПП "Сібаріс" передає стягувачеві у власність нерухоме майно, яке на момент укладення угоди належить поручителю на праві власності та перебуває в іпотеці стягувача, а саме нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, на підставі вище викладеного та просить скасувати арешт з майна, оскільки створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
До судового засідання власник майна не з`явився, написав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Розглянувши клопотання та дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У провадженні СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, знаходиться досудове розслідування кримінального провадження № 0008975.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від 01.04.2016 року в рамках кримінального провадження № 0008975 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову та можливої конфіскації майна накладено арешт на нерухоме майно, в тому числі на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 42, яке належить ПП "Сібаріс" (іпн. 33933537) та є забезпеченням за кредитним договором №2987/2-07 від 30.11.2007 року між ПАТ АБ "Порто-Франко" та ОСОБА_7 .
21 травня 2016 року за договором про відступлення права вимоги ТОВ "Альянс Фінанс" передало, а ОСОБА_2 прийняв у повному обсязі права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ АБ "Порто-Франко" та ОСОБА_7
23.12.2016 року ухвалою Киїхського районного суду м. Одеси "520/12501/15-ц визнано мирову угоду укладену 23.12.2016 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ПП "Сібаріс", якою затверджено, що в рахунок погашення заборгованості, яка дорівнює 701 591,20 доларів США, крім іншого поручитель ПП "Сібаріс" передає стягувачеві у власність нерухоме майно, яке на момент укладення угоди належить поручителю на праві власності та перебуває в іпотеці стягувача, а саме нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 42.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Відповідно до п. 1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів ; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який не мав стосунку до вчиненого кримінального правопорушення, обмеження права власності є недопустимим, скасування арешту майна, в даному разі, не буде перешкоджати проведенню досудового розслідування, яке в порушення розумних строків триває понад п`ять років.
Слідчий суддя переконаний, що за такий тривалий строк, орган досудового розслідування повинен був вжити всіх необхідних дій задля належного фіксування доказів та встановлення усіх обставин вчиненого діяння. Подальше обмеження права власності є недопустимим, а тому у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання власника майна ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0008975, про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2016 року по справі №761/11925/16-к, в рамках кримінального провадження № 0008975 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1
04.11.2019