Провадження № 11-кп/4820/567/19
Справа № 679/1492/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 листопада 2015 року за № 0000600 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Шепетівської місцевої прокуратури на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 липня 2019 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острог Рівненської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 58 579 грн. 57 коп., моральну шкоду в сумі 200 000 грн., всього 258 579 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 57 копійок.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Речові докази:

-автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_14 та який йому повернутий, залишено у його власності;

-паперовий конверт із дактилокартою ОСОБА_8 та, вилучені під час ОМП слідами рук, що є додатком до висновку експерта №368-Д від 19 лютого 2016 року, поміщений в камеру зберігання речових доказів Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області, ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000600;

-оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000600.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5937 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 72 копійки витрат на залучення експертів.

За вироком суду, 1 листопада 2015 року приблизно о 6 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п. 2.3 (а), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан, керуючи належним на праві власності ОСОБА_14 автомобілем «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічні несправності гальмівної системи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.9 (а) ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух в лівій смузі проїзної частини на просп. Незалежності, з боку вул. Будівельників, в напрямку вул. Снігурів в м. Нетішин Хмельницької області, на якій організований двосторонній двохрядний рух, напрямки руху розділенні подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, та наближаючись до пристрою примусового зниження швидкості дорожньо-транспортної техніки на вулицях і дорогах - «лежачого поліцейського», що розташований навпроти житлового будинку 29, що на просп. Незалежності, в світлу пору доби, обрав небезпечну швидкість руху 70 км/год., яка перевищувала максимальну дозволену швидкість в межах населеного пункту, порушуючи вимоги п.п. 12.4 ПДР України, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, та порушуючи вимоги п.п. 2.3 ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, шо це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.п. 11.4 ПДР України, згідно якого на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, п.п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, був неуважним, не врахував дорожню обстановку, втратив керованість над транспортним засобом з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, де в результаті маневрів в ліву і праву сторону проїзної частини, виникла аварійна обстановка, внаслідок якої автомобіль став некерований, його занесло в сторону автобусної зупинки, що навпроти житлового будинку №31, що на просп. Незалежності, де стався наїзд на ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , які стояли на вказаній зупинці.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з вивихом голівки в плечовому суглобі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, закритих повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та частково внутрішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, підшкірної гематоми по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підшкірних гематом по передній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та нижній третинах і садна в ділянці правого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черпно-мозкової травми легкого ступеня - струс головного мозку, синця зовнішньої поверхні лівого стегна, синця задньо-внутрішньої поверхні правого стегна, забою тазу, забою лівої ступні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України, допущенні водієм автомобіля «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Крім того, 01 листопада 2015 року приблизно о 6 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п. 2.3 (а), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан, керуючи належним на праві власності ОСОБА_14 автомобілем «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічні несправності гальмівної системи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.9 (а) ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух в лівій смузі проїзної частини на просп. Незалежності, з боку вул. Будівельників, в напрямку вул. Снігурів в м. Нетішин Хмельницької області, на якій організований двосторонній двохрядний рух, напрямки руху розділенні подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, та наближаючись до пристрою примусового зниження швидкості дорожньо-транспортної техніки на вулицях і дорогах - «лежачого поліцейського», що розташований навпроти житлового будинку 29, що на просп. Незалежності, в світлу пору доби, обрав небезпечну швидкість руху 70 км/год, яка перевищувала максимальну дозволену швидкість в межах населеного пункту, порушуючи вимоги п.п. 12.4 ПДР України, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, та порушуючи вимоги п.п. 2.3 ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, шо це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.п. 11.4 ПДР України, згідно якого на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, п.п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, був неуважним, не врахував дорожню обстановку, втратив керованість над транспортним засобом з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, де в результаті маневрів в ліву і праву сторону проїзної частини, виникла аварійна обстановка, внаслідок якої автомобіль став некерований, його занесло в сторону автобусної зупинки, що навпроти житлового будинку № 31, що на просп. Незалежності, де стався наїзд на ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , які стояли на вказаній зупинці.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з вивихом голівки в плечовому суглобі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, закритих повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та частково внутрішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, підшкірної гематоми по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підшкірних гематом по передній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та нижній третинах і садна в ділянці правого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Відразу після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій потерпіла ОСОБА_10 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілої до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілої, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_10 , яка перебувала у безпорадному стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.
Непогоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та виправдати його за ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вирок, в частині засудження за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити, застосувавши ст. 75 КК України.

Вважає, що дане судове рішення є незаконним, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, судовий розгляд проведено неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки місце вчинення злочину він залишив з метою уникнення фізичної розправи над ним з боку свідків події. Стверджує, що на час вчинення ДТП йому не було відомо про наслідки такої, тому він і не міг знати про стан здоров`я потерпілої ОСОБА_10 .

Суд, при призначенні покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ст. 75 КК України; не врахував, його щире каяття, що він є людиною молодого віку, злочин вчинено з необережності, заподіяні збитки намагався відшкодувати.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. З резолютивної частини вироку виключити вказівку на призначення покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів за ч. 1 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_8 засудженими за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України вважати ОСОБА_8 засудженим до позбавлення волі строком на 1 рік; на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_8 звільнити від призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишити без змін.
Зазначає, що з моменту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 135 КК України, минули строки визначені ст. 49 КК України, тому він підлягає звільненню від покарання за вказаний злочин.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 вказує, що такі є безпідставними, тому просив вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , прокурора, які підтримали апеляційні скарги кожен свої зокрема та заперечили проти апеляційних скарг процесуальних опонентів, потерпілу ОСОБА_10 та її представника, які просили за ч. 2 ст. 286 КК України не призначати обвинуваченому реального покарання, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 відхиленню, з наступних підстав.
Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг, з урахуванням прийнятих відмов від частини апеляційних вимог ОСОБА_8 та від апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 .

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також в частині цивільних позовів в поданих апеляційних скаргах сторонами не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , про необхідність скасування вироку в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку із недоведенням того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, то такі колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Стаття 135 КК України передбачає відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу, або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Суспільна небезпека цього злочину полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).
Із об`єктивної сторони злочин полягає у суспільно небезпечній діяльності, що виражається у залишенні без допомоги вказаної особи.
Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці, а також тяжкість тілесних ушкоджень отриманих в результаті ДТП.
Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_8 визнав, що залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала у небезпечному для життя стані, однак виклав свою версію події.
Зокрема, показав, що такі його дії були обумовлені тим, що він боявся розправи над ним людей, які стояли на зупинці. А тому покинув місце дорожньо транспортної пригоди та поїхав додому.
Разом з тим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, доводиться як поясненнями потерпілої, так і свідків.
Так, потерпіла ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , у суді першої інстанції підтвердили, що автомобіль під керуванням ОСОБА_8 в`їхав в натовп людей, що стояли на автобусній зупинці. Водій з автомобіля не виходив та відразу залишив місце пригоди. Ствердили, що він не міг не бачити, що збив двох людей передньою частиною автомобіля, оскільки наїхав на них. Маючи можливість надати допомогу, в тому числі викликати швидку, цього не зробив.
Свідок ОСОБА_18 показав, що потерпілі були у безпорадному стані та потребували допомоги.
У судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_10 підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_8 мав можливість надати їй допомогу, однак такого не зробив, покинувши місце дорожньо транспортної пригоди та залишивши її без допомоги, коли вона перебувала в небезпечному для життя стані. Отже, вважає його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України
Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, є повністю доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 після скоєння дорожньо транспортної пригоди, завідомо залишив у небезпеці ОСОБА_10 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження в результаті вчиненого ОСОБА_8 наїзду автомобілем на потерпілу. Тому, дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 135 КК України кваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що місце вчинення злочину він залишив з метою уникнення фізичної розправи над ним з боку свідків, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказане ні в якому разі не позбавляло його обов`язку надати потерпілій допомогу.
Отже, вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 135 КК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність призначення йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення в частині призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд правильно врахував відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, хоч і є необережним, однак згідно ст. 12 КК України тяжким злочином, особу винного, його характеризуючи дані. Зокрема те, що він є особою молодого віку, на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, неодружений, батьки обвинуваченого є особами з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, по місцю проживання характеризується позитивно.

Враховано і дані досудової доповіді, згідно яких ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Крім того, суд, врахував думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання, що пов`язана з реальним позбавленням волі, невідшкодування шкоди, та прийшов до обгрунтованого висновку, про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_10 підтвердила, що за період досудового розслідування та судового розгляду справи в суді першої інстанції, тобто за 3,5 роки, обвинувачений ОСОБА_8 вибачення у неї не просив, матеріальну шкоду їй не відшкодував, а зробив це лише після винесення вироку під тиском кримінальної відповідальності за скоєне у виді реального позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

В результаті дорожньо транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, зокрема: закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та часткового ушкодження внутрішньої бокової зв`язки, з місцем прикладання травмуючої сили у вигляді підшкірної гематоми по медіально-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, які ускладнились після травматичним деформуючим остеоартрозом лівого колінного суглобу ІІ ступеня, без порушення об`ємів рухів в даному суглобі, що призвели до тривалого розладу здоров`я та лікування.

До цього часу здоров`я потерпілої не відновилось, вона продовжує лікуватись, їй важко ходити, стояти та рухатись.

Своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, ОСОБА_8 не визнав, щиро не покаявся.

Враховуючи такі конкретні обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що навіть за умови відшкодування на даний час моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 , підстави для застосування до обвинуваченого статті 75 КК України відсутні.

За таких умов, колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів прокурора про необхідність звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то апеляційний суд приходить до висновку, що такі є слушними.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 135 КК України, який був вчинений ним 1 листопада 2015 року.

Санкція ч. 1 ст. 135 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до двох років або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи (з урахуванням доводів, наведених в апеляції), суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Вказаних вимог закону суд першої інстанці не врахував.

Обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, не визнав, тобто фактично заперечив проти звільнення його від кримінальної відповідальності.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, вчинений ОСОБА_8 , є злочином невеликої тяжкості, після вчинення якого строки давності, які дають можливість притягнути особу до відповідальності, становлять три роки.

З моменту вчинення зазначеного злочину, тобто з 1 листопада 2015 року, до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

За таких умов обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання за правилами частини 5 статті 74 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а ОСОБА_8 звільненню від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Керуючись ст.ст. 49, 404, 405, 407, 409 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Шепетівської місцевої прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_8 звільнити від призначеного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на призначення покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів за ч. 1 ст. 70 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4