Ухвала
Іменем України

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/11704/19

провадження № 51- 6215 ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, розлучений, має малолітню дитину, раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 3 роки, визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року зазначений вирок залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 14 травня 2019 року у період часу з 05 год. по 06 год., знаходячись біля будинку № 135 по проспекту Перемоги в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрив кришку телефонного колодязя та викрав з нього телефонний кабель вартістю 2227,64 грн., який належить ПАТ «Укртелеком», після чого, зберігаючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення злочину, але в подальшому був викритий та затриманий.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення і призначити його підзахисному покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд, при призначенні ОСОБА_5 покарання, не врахував як обставини, що його пом`якшують, перебування на утриманні засудженого малолітньої дитини та відшкодування ним шкоди ПАТ «Укртелеком». З урахуванням наведеного, на думку захисника, є підстави для призначення ОСОБА_5 покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленого ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень стосовно ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , згідно з вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу, який має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується позитивно, має середню освіту, офіційно не працює, розлучений, має малолітню дитину, а також те, що будучи судимим за вчинення умисного злочину проти власності, на шлях виправлення не став і вчинив аналогічний злочин під час іспитового строку через незначний проміжок часу після ухвалення вироку. До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, обставин, що його обтяжують - судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив вирок стосовно ОСОБА_5 змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу. На обґрунтування своїх вимог він наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеними ним у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені захисником у його скарзі, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, погодився з висновками суду першої інстанції, який при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який не працює, розлучений, має не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та вчинив новий злочин під час іспитового строку, а відтак, дійшов обгрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства і про необхідність призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі. Крім того, колегія суддів зауважила, що в матеріалах справи відсутні будь-які матеріали, які підтверджують відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_5 , оскільки телефонний кабель було повернуто представнику потерпілого ПАТ «Укртелеком» органом досудового розслідування.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3