Провадження № 1-кп/243/686/2019
Справа № 243/4691/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ Донецької області) кримінальне провадження згідно ЄДРДР № 0000969 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, фактичне місце проживання без реєстрації: АДРЕСА_1 , отримує дохід за тимчасовими цивільно-правовими угодами різноробочим на будівницві, освіта середня спеціальна, за спеціальністю «повар (бар, офіціант), неодружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, інвалідом не є, раніше судимого:

13 березня 2009 року за вироком Алуштинського міського суду АР Крим за ст. 70, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строком на 3 роки. 03 грудня 2010 року за постановою Торезького міського суду Донецької області звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 22 дні. Покарання відбув повністю;

17 червня 2014 року за вироком Димитрівського міського суду Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

14 вересня 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 02 травня 2018 року за ухвалою Ореховського районного суду Запорізької області звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 4 дні. Покарання не відбув повністю;

30 серпня 2018 року за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області за ч.1 ст. 70, ч. ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, за ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років шести місяців позбавлення волі. Вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року. Покарання невідбуте;

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи особою, яка має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, приблизно в 20-х числах серпня 2018 року, в денний час доби (більш точного часу та дати в ході судового розгляду встановити не представилось можливим), знаходився поблизу будинку АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом зайшов через хвіртку до території вищевказаного домоволодіння, знайшов ключ від будинку та відкрив вхідні двері, до житлового приміщення, тим самим незаконно проник у житло, та викрав з приміщення прихожої кімнати телевізор марки «ВВК», модель LEM 1938, чорного кольору, вартість якого становить 833, 94 гривень.
Після чого, ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 833,94 гривень.
Такі дії обвинуваченого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Судом були досліджені наступні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненому визнав повністю, розкаявся та показав, що дійсно приблизно в 20-х числах серпня 2018 року, він прийшов до свого знайомого ОСОБА_7 , зайшов у двір, постукав у двері будинку, коли йому ніхто не відкрив, він впевнився, що двері зачинені та його знайомого вдома немає. Тоді він вирішив зайти в будинок з тим, щоб що-небудь взяти на продаж, мети на викрадення конкретного майна не мав. Він знав, де господарі будинку тримають ключ, а саме над дверми, на виступі, перевірив, що ключ на місці, взяв його, відкрив двері, зайшов у кімнату, де побачив телевізор марки « ВВК», чорного кольору, плаский, зовні схожий на монітор комп`ютеру. Він його взяв, вийшов, двері закрив, а ключ поклав на місце. Після чого вийшов з подвір`я. Телевізор він відніс додому, мав намір його продати, але не продав. Потім йому було соромно за свою поведінку перед потерпілим, але він не міг йому зізнатися, що саме він вкрав телевізор. Після чого в травні 2019 року до його будинку завітали працівники поліції, та його співмешканка віддала їм вказаний телевізор. Може ствердити, що крадіжку вчинив саме в 20-числах серпня 2018 року, оскільки 30 серпня 2018 року він перебував у суді в Лимані, йому оголошувався вирок суду. При цьому він також був у судовому засіданні 16 серпня 2018 року на день його народження, а крадіжку вчинив вже після нього. Спонукало на вчинення вказаного правопорушення те, що він був у стані алкогольного сп`яніння, коли він тверезий то ніколи б такого не вчинив. У вчиненому розкаюється, просить його не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, участі у судових дебатах приймати не бажає, при призначенні покарання покладається на розсуду суду.

Судом також досліджені такі письмові докази:

Згідно із витягом з ЄРДР за № 0000969, внесено відомості про вчинення злочину за кваліфікацією ч.3 ст. 185 КК України;.

Згідно із заявою ОСОБА_7 від 17 травня 2019 року, останній звернувся до відділу поліції з проханням прийняти міри до невстановленої особи, яка таємно проникла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та здійснила крадіжку належного йому майна, дає добровільну згоду на огляд домоволодіння;

Згідно із протоколом огляду місця події із фотоаблицями проведеним на підставі письмового дозволу потерпілого ОСОБА_7 та іншого співвласника ОСОБА_8 17 травня 2019 року, слідчим було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 . В ході огляду зафіксоване місце вчинення злочину.

Згідно з протоколом огляду з фототаблицею від 17 травня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_7 був оглянутий телевізор марки «ВВК», модель LEM 1938, чорного кольору, добровільно представлений свідком ОСОБА_9 .. В ході огляду телевізор був вилучений.

Згідно із протоколом слідчого експерименту із фото таблицями від 26 червня 2019 року, проведеного із підозрюваними ОСОБА_4 , останній продемонстрував та показав, яким чином він зайшов до домоволодіння ОСОБА_7 , де вказав на місце, де він взяв ключ та відкрив вхідні двері, після чого як виходив з місця вчинення злочину.

Згідно із висновком № 12 від 28 травня 2019 року, залишкова вартість викраденого телевізору марки «ВВК», модель LEM 1938, чорного кольору, станом на момент вчинення злочину серпень 2018 року, з урахуванням зносу становила:- - 833,94 грн..

Згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28 травня 2019 року телевізор марки «ВВК», модель LEM 1938, чорного кольору був визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання відповідно до розписки від 17 травня 2019 року потерпілому ОСОБА_7 ..

Згідно із висновком судової психіатричної експертизи № 600 від 20 червня 2019 року, ОСОБА_4 страждає на легку розумову відсталість з психічними і поведінковими порушеннями внаслідок вживання алкоголю, синдром алкогольної залежності. На момент скоєння злочину ОСОБА_4 міг розуміти свої дії та керувати ними, в період часу інкримінованого йому діяння в стані будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не знаходився. На теперішній час ОСОБА_4 хронічними психічними захворюваннями не хворіє, може розуміти свої дії та керувати ними. В застосуванні до нього запобіжних заходів медичного характеру не потребує.

Суд неодноразово роз`яснював обвинуваченому наслідки розгляду справи без допиту свідків обвинувачення та захисту та з`ясовував у обвинуваченого про причини зміни його поведінки в суді, при цьому обвинувачений ствердно наголосив декілька разів, що його відмова від допиту свідків є добровільною, відсутній будь-який тиск з боку інших осіб при прийнятті ним вказаного рішення, наслідки розгляду справи саме за таким обсягом доказів йому зрозумілі, він наполягає на розгляді справи за встановленим порядком та обсягом доказів. Наведені пояснення обвинуваченого підтверджені також і його захисником, який в судовому засіданні повідомив, що така лінія захисту обрана обвинуваченим, і його мотиви при обговоренні цього питання були зрозумілі та не є наслідком негативного впливу з боку сторонніх осіб.

За таких обставин, суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження речових доказів та показання свідків і потерпілого стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого, суд приймає їх до уваги, оскільки вони узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих дій та не містять внутрішніх протиріч.

Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені відповідно до норм чинного КПК України.

У суду немає підстав сумніватися у висновках експертиз, оскільки вони не суперечать зібраним по справі доказами та складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Сукупний аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, прийнятих судом як допустимі, дозволяють дійти висновку про те, що обставини, викладені у обвинувальному акті щодо доведеності винності ОСОБА_4 у вказаному кримінальному правопорушенні знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, і його дії кваліфіковані вірно, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 :

Відповідно довідки № 02-50/49 від 27 травня 2019 року, виданою Черкаською селищною радою Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_3 , без реєстрації, тривалий час ніде не працює, схильний до крадіжництва та скоєння правопорушень. Заяв та скарг з боку мешканців селища на нього не поступало.

Згідно із довідкою КЛПУ «Слов`янська центральна районна лікарня» від 22 травня 2019 року, ОСОБА_4 на обліку у лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно із довідкою КЗОЗ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» № 1035 від 21 травня 2019 року, ОСОБА_4 на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Згідно із довідкою про наявність судимостей ОСОБА_4 раніше судимий:

13 березня 2009 року за вироком Алуштинського міського суду АР Крим за ст. 70, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строком на 3 роки. 03 грудня 2010 року за постановою Торезького міського суду Донецької області звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 22 дні. Покарання відбув повністю;

17 червня 2014 року за вироком Димитрівського міського суду Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

14 вересня 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 02 травня 2018 року за ухвалою Ореховського районного суду Запорізької області звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 4 дні. Покарання не відбув повністю;

30 серпня 2018 року за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області за ч.1 ст. 70, ч. ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, за ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років шести місяців позбавлення волі. Вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року. Покарання не відбував.

Матеріальну шкоду відшкодовано.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ту обставину, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся у вчиненому.

Обставин, що обтяжує покарання, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено. При цьому суд звертає увагу на те, що хоч в судовому засіданні обвинувачений і повідомив суд про те, що вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, однак стороною обвинувачення у обвинувальному акті вказана обставина не зазначена, як обтяжуюча, отже в даному випадку суд не приймає до уваги заявлене в судовому засідання пояснення обвинуваченого.

Згідно із ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд приймає до уваги наступні обставини:

викрадене майно повернуто володільцю поза волею обвинуваченого;

потерпілою стороною не заявлено вимог щодо суворого покарання обвинуваченого;

за місцем проживання обвинувачений характеризується негативно;

злочин, вчинений обвинуваченим, віднесений законодавцем до категорії тяжких;

обвинувачений у вчиненому розкаявся, під час проведення досудового слідства погодився на проведення слідчого експерименту, де самостійно повідомив всі обставини справи, під час розгляду справи в суді добровільно повідомив всі обставини справи, пояснив свою поведінку проблемами залежності від вживання алкоголю;

обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів;

у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений не працює, має проблеми із працевлаштуванням;

неодружений, однак проживає у сім`ї, за його словами, має неповнолітню дитину, однак юридичний зв`язок із дитиною відсутній, відсутні конкретні соціально адаптовані плани на майбутнє;

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

30 серпня 2018 року за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області за ч.1 ст. 70, ч. ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, за ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років шести місяців позбавлення волі. Вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року. Покарання по вказаному вироку невідбуте.

З врахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що вказаний злочин ОСОБА_4 вчинено до ухвалення вироку суду від 30 серпня 2018 року, суд приходить до висновку, що до покарання за цим вироком слід відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами частин 1-3 згаданої статті остаточно визначити покарання шляхом часткового складання покарань.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до норм ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з таких міркувань.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2019 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ДУ Бахмутській установі виконання покарань (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, з часу затримання 27 червня 2019 року по 25 серпня 2019 року.

Після чого ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2019 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком з 10 липня 2019 року по 07 вересня 2019 року, який в процесі розгляду справи було продовжено до 04 жовтня 2019 року.

Як роз`яснено у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», згідно із рішенням ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», в якому, зокрема, зазначено таке: «Законність тримання заявника під вартою з 15.10.2001 до 04.08.2003 п. 74 «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі») № 28358/95, п. п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд 15.10.2001 прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обгрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008). За таких обставин Суд вважає, що рішення районного суду від 15.10.2001 не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції, а тому тримання заявника під вартою після 15.10.2001 також не відповідає п. 1 ст. 5 Конвенції».

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме набрання цим вироком законної сили не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК строки, встановлені КПК, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При цьому, якщо питання про доцільність та обгрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд з метою забезпечення прав засудженого в разі неможливості завершення провадження в апеляційному порядку до спливу двомісячного строку з дня ухвалення вироку судом першої інстанції необхідно незалежно від наявних клопотань сторін кримінального провадження розглянути питання доцільності та обгрунтованості тримання під вартою. У такому випадку суд застосовує правила ст. 331 КПК до завершення розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Отже з врахуванням роз`яснень, викладених у Листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою», при вирішенні питання що належить вчинити із заходами кримінального провадження, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на думку суду слід залишити до набрання вироку законної сили.

Керуючись ст.ст.368,370,373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч. 3 ст.185 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за правилами ч.1-3 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 серпня 2018 року, за яким остаточно призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3(трьох) років та 10(десяти) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання 27 червня 2019 року.

Речові докази по справі: телевізор марки «ВВК», модель LEM 1938, чорного кольору який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000969 згідно із постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28 травня 2019 року та переданий на відповідальне зберігання відповідно до розписки від 17 травня 2019 року потерпілому ОСОБА_7 , - після вступу вироку в законну силу, - залишити потерпілому ОСОБА_7 за належністю.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою, зарахувавши весь строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у строк відбування покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1