У Х В А Л А
30.08.2019 Справа №607/17876/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі заяву ОСОБА_4 в порядку виконання вироку суду про скасування постанови органу пробації про відмову в погодженні на виїзд за межі України та надання дозволу на виїзд за кордон з метою працевлаштування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою в порядку виконання вироку суду про скасування постанови органу пробації від 29 липня 2019 року про відмову в погодженні дозволу на виїзд його за межі України та надання дозволу на виїзд за кордон через брак коштів для лікування хворих дитини та дружини, з метою працевлаштування у Республіці Польща на посаді столяра меблів ТОВ «Войкат».

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив заяву задовольнити з підстав наведених у ній та доданих медичних документах, з врахуванням необґрунтованості відмови у погодженні органом пробації.

У судовому засіданні прокурор не заперечив щодо задоволення заяви в частині скасування постанови органу пробації, у зв`язку із її необґрунтованістю та заяву в частині надання права на виїзд за межі України, просив залишити без задоволення оскільки дане питання не відноситься до компетенції суду.

Представник Тернопільського міськрайонного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд заяви ОСОБА_4 у їх відсутності.

Заслухавши думку прокурора, заявника, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, а також оглянувши матеріали кримінального провадження, суд встановив наступне.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2018 року вирішено затвердити укладену між прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (із змінами, внесеними із Законом від 10.11.2015 № 770-УІІ1) та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в дохід держави розміром 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн., з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій, у тому числі в правоохоронних органах, строком на 3 (три) роки.

Вирок суду набрав законної сили 25 жовтня 2018 року, штраф засудженим сплачено 12 жовтня 2018 року, в частині додаткового покарання вказаний вирок направлено на виконання згідно розпорядження 05 листопада 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про пробацію» суб`єкти пробації зобов`язані: виконувати встановлені законом та покладені на них рішенням суду обов`язки; не вчиняти правопорушень; виконувати законні вимоги персоналу органу пробації; надавати достовірну інформацію персоналу органу пробації.

Відповідно до ст. 34 КВК України засуджений до ЗЗПД зобов`язаний: виконувати судове рішення; надавати на вимогу уповноваженого органу з питань пробації документи, пов`язані з виконанням цього покарання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про місце роботи і проживання чи їх зміну; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації. Засудженому до ЗЗПД забороняється без погодження уповноваженого органу з питань пробації виїжджати за межі України.

ЗУ «Про пробацію» (ст. 16) визначає основні права суб`єктів пробації. Зокрема 1. Суб`єкти пробації мають право на: участь у підготовці досудової доповіді; участь у складенні індивідуального плану роботи із засудженим; роз`яснення своїх прав та обов`язків; отримання інформації про умови відбування покарання та здійснення органом пробації нагляду; отримання інформації про можливу допомогу і консультації; участь у програмах і заходах, що організовуються органом пробації; дотримання правового режиму інформації з обмеженим доступом; оскарження рішень, дій або бездіяльності персоналу органу пробації.

Суб`єкти пробації мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльності персоналу органу пробації до керівництва органу пробації, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Суб`єкти пробації надсилають свої звернення (скарги) самостійно з урахуванням вимог вищезазначеного Закону.

На суб`єктів пробації поширюється більшість прав, свобод та обов`язків людини й громадянина, які передбачені розділом II Конституції України. Обмеження прав і свобод є допустимим винятково за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) і суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.10.2009 р. № 26-рп/2009); обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися лише Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними й обґрунтованими (абзац третій пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 р. № 2-рп/2016).

Наказом від 29 січня 2019 № 272/5 Міністерства Юстиції України Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі визначається порядок виконання покарання у виді обмеження права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, призначеного як основне покарання, а також додаткове до основних покарань. Також розділом V визначено порядок погодження на виїзд з України засуджених осіб.

Зокрема, для отримання погодження на виїзд з України засуджені до ЗЗПД, ГР, ВР, звільнені з випробуванням, на яких судом покладено обов`язок не виїжджати з України без погодженні з уповноваженим органом з питань пробації, подають до уповноваженого органу з питань пробації заяву про погодження на виїзд та долучають підтвердні документи про необхідність виїзду з України (відповідний наказ Міністерства охорони здоров`я України про направлення на лікування за кордон або лист-підтвердження закордонного лікувального закладу про згоду прийняти особу на лікування або обстеження, копія довідки про смерть або копія висновку лікаря про хворобу близьких родичів, довідка з місця роботи про необхідність виїзду за кордон, копія довідки про вступ до навчального закладу, місцезнаходження якого за кордоном тощо). Якщо підтвердні документи викладені іноземною мовою, засуджена особа повинна надати переклад цих документів, здійснений суб`єктом господарювання, який має право на надання послуг перекладу. Заява про погодження на виїзд з України розглядається уповноваженим органом з питань пробації не більше п`яти днів. У заяві засуджена особа зазначає термін, на який вона планує виїхати за кордон, та зобов`язується у разі погодження на виїзд з України повідомити уповноважений орган з питань пробації про прибуття в Україну наступного дня після спливу зазначеного терміну.

За результатами розгляду заяви про погодження на виїзд уповноваженим органом з питань пробації виноситься постанова про погодження на виїзд з України засудженої особи (відмову у погодженні) за формою, наведеною в додатку 25 до цього Порядку.

Уповноважений орган з питань пробації погоджує виїзд з України особам, визначеним у пункті 1 цього розділу, у випадках направлення їх у відрядження з місця роботи, навчання за кордоном, потреби проходження курсу лікування або обстеження, у разі смерті або хвороби близьких родичів чи членів сім`ї, що загрожує життю хворих. Підставою для відмови у погодженні на виїзд з України є ненадання підтвердних документів, зазначених у пункті 1 цього розділу.

25 липня 2019 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до органу пробації з листом про погодження на виїзд з межі України для працевлаштування, надавши ряд підтверджуючих медичних документів з приводу захворювання дитини та дружини, кошти для лікування яких йому потрібно та відсутність доходу у зв`язку із звільненням з посади.

Згідно постанови про відмову у погодженні на виїзд за межі України засудженої особи від 29 липня 2019 року ОСОБА_4 з врахуванням вимог ст. ст. 13, 34 КВК України не погоджено виїзд за межі України, через відсутність підстав для отримання такого погодження.

Однак, згідно Додатку 25 порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі наведено зразок постанови про погодження на виїзд з України засудженої особи (відмову у погодженні), за яким зміст постанови повинен містити підстави погодження або відмови у погодженні на виїзд засудженого за межі України. Постанова органу пробації щодо ОСОБА_4 від 29 липня 2019 року не обґрунтована, не наведено доцільності відмови у погодженні та не проаналізовано надані засудженим медичні документи, на які як на підставу виїзду він посилається, зокрема необхідності витрат на лікування, неможливості працевлаштування в межах країни. Також, не прийнято до уваги чітко визначений ОСОБА_4 напрямок виїзду, визначення місця роботи, зазначення посади та назви товариства, зазначення чіткого строку перебування закордоном та дати повернення, прибуття для реєстрації до органу пробації.

Питання погодження у праві виїзду засудженим до позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій, у тому числі в правоохоронних органах належить до компетенції уповноваженого органу з питань пробації, та таке право не відноситься до повноважень суду. Однак, суд звертає увагу на те, що у разі застосування відповідних обмежень, вони повинні бути засновані на чітких доказах, які б достовірно свідчили про наявність триваючої загрози, на запобігання якої вони спрямовані. При цьому підлягає врахуванню те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про пробацію» суб`єкти пробації користуються всіма правами людини і громадянина, передбаченими Конституцією України, крім обмежень, визначених законами України і встановлених рішенням суду.

Заборона виїзду засудженого до позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації встановлена ч. 2 ст. 34 КВК України.

Питання щодо погодження права виїзду засудженого за межі України вирішуються шляхом подання відповідної заяви до органу пробації, на обліку якого перебуває засуджений. Вирішення вказаних заяв відбувається відповідальною особою органу пробації з дотриманням вимог Конституції України, Закону України «Про пробацію», а також з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини з належним обґрунтуванням підстав задоволення або відмови в задоволенні вказаних заяв.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, а саме слід скасувати постанову від 29 липня 2019 року заступника начальника ТМРВ філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 про відмову у погодженні на виїзд за межі України засудженої особи ОСОБА_4 як необґрунтовану. У задоволенні заяви в частині надання дозволу ОСОБА_4 на виїзд за межі України з метою працевлаштування у Республіці Польща у ТОВ «Войкат» на посаді столяра меблів до 06 грудня 2019 року, суд вважає слід відмовити, оскільки дане питання не відноситься до компетенції суду.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 34 КВК України, ст. 63 Конституції України, ст.ст. 16, 17 ЗУ «Про пробацію», Розділом V Наказом від 29 січня 2019 № 272/5 Міністерства Юстиції України Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 в порядку виконання вироку суду про скасування постанови органу пробації про відмову в погодженні на виїзд за межі України та надання дозволу на виїзд за кордон з метою працевлаштування задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника Тернопільського міськрайонного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 затверджену начальником Тернопільського міськрайонного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_5 від 29 липня 2019 року про відмову у погодженні на виїзд за межі України засудженої особи ОСОБА_4 .

В решті задоволення заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяОСОБА_1