Ухвала
21 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 640/8776/19

провадження № 51-5175ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року щодо нього,
установив:
Як убачається із змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 покликаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (даліКК) на ч. 2 ст. 185 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Однак, засуджений ОСОБА_4 направляючи до суду касаційну скаргу, вказав, що скарга подається до Верховного Суду України, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147 VIII), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
В касаційній скарзі засуджений оскаржує ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року, водночас до скарги додав копію ухвали Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 неможливо зрозуміти, яких порушень допустився суд першої інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом, відповідно до ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК в їх взаємозв`язку.
Також попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, викладена у касаційній скарзі вимога про зміну лише вироку суду першої інстанції без вказівки щодо долі ухвали апеляційного суду, не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Водночас, засуджений ОСОБА_4 не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року щодо нього, залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3