Провадження по справі № 1-в/965/19
У Х В А Л А
02 вересня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженої - ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку з установою виконання покарань, розглянувши клопотання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

У С Т А Н О В И В :
Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2016 року, більш м`яким покаранням.

В судовому засіданні засуджена підтримала клопотання, обґрунтовуючи його тим, що вона виправилась, сумлінно ставиться до праці, має загострення хвороби, в результаті якої послаблюється її зір.

Прокурор вважала клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , на її думку, не довела своє виправлення.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 засуджена за ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 2, 289 ч. 2, 303 ч. 2, 70 КК України і відбуває основне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2016 року. Початок строку покарання 18.07.2016 року, кінець строку покарання 12.06.2022 року.

Засуджена ОСОБА_4 ОСОБА_6 відбула половину строку призначеного судом покарання, що дає їй підставу звернутися до суду з клопотанням про заміну невідбутой частини покарання більш м`яким.

Частинами 1 та 3 ст. 82 КК України визначено: особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Єдиною і достатньою підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є та обставина, що засуджений, не виправився, не довів своє виправлення, але став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбування більш м`якого виду покарання.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує зверненню з відповідним клопотанням, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_4 за період відбування покарання у ДУ «Чорноморська виправна колонія (№ 74)» з 23.09.2016 року залучалась до праці працювала нянею в Будинку дитини, а з листопада 2017 року працює швачкою та виконує обов`язки вахтера.

Разом з тим, у характеристиці, наданій установою виконання покарань, зазначено, що вона до покладених обов`язків ставилась безвідповідально, мала зауваження з боку персоналу Будинку дитини та адміністрації установи, а після проведених бесід виховного характеру висновків не зробила. В роботі повільна, виробничі показники нижчі, ніж середні по бригаді, 12.09.2018 року заслуховувалась на засіданні дисциплінарної комісії. Неодноразово допускала порушення режиму утримання, за що має 2 стягнення, які на теперішній час погашені (за часом). Характеризується засуджена як така, що схильна до створення конфліктних ситуацій з іншими засудженими, вчиняє сварки на побутовому ґрунті, несумлінно виконує обов`язки дню вальної гуртожитку. Відносно представників колонії не завжди коректна, може розмовляти на підвищених тонах. Не завжди дотримується норм санітарії та особистої гігієни. Участі у суспільному житті відділення не приймає. Халатно ставиться до майна та обладнання, яким користується при виконанні покладених обов`язків, мав місце випадок пошкодження державного майна засудженою.

Як вказано у характеристиці, ОСОБА_4 не визнає свою вину у вчинених злочинах. Суд також не знаходить підстав вважати, що засуджена щиро розкаюється у вчинених злочинах. Так, в судовому засіданні засуджена не висловлювала жаль з приводу вчиненого та бажання яким-небудь чином виправити ситуацію і свою поведінку в подальшому, а лише висловилась про те, що вину визнає, але того, що вчинено, змінити не може.

Згідно з довідкою установи виконання покарань ОСОБА_4 за весь час відбування покарання не мала жодного заохочення. Разом з тим, 17.05.2017 року та 24.01.2018 року до неї застосовувались заходи стягнення оголошувалася догана за вчинення сварки з іншою засудженою та за несумлінне ставлення до виконання обов`язків дню вальної гуртожитку. Суд враховує, що на цей час зазначені стягнення вважаються погашеними, але визнає їх такими, що характеризують поведінку ОСОБА_4 , а також вказують на відсутність результатів виховного впливу покарання.

З огляду на викладені обставини, твердження засудженої про те, що вона стала на шлях виправлення (зокрема, під час розгляду клопотання), є такими, що не відповідають дійсним обставинам.

За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини призначеного судом покарання більш м`яким покаранням - є правом, а не обов`язком суду, і така заміна повинна сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

19.06.2019 року комісією ДУ «Чорноморська виправна колонія (№ 74)» розглядались матеріали щодо засудженої ОСОБА_4 і було вирішено не направляти матеріали до суду з приводу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки вона нестала на шлях виправлення.

За даних обставин, а також враховуючи суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_4 злочинів, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 2, 289 ч. 2, 303 ч. 2 КК України, суд вважає, що поведінка засудженої не дає підстав вважати, що вона стала на шлях виправлення, а строк відбутого нею покарання у виді позбавлення волі є недостатнім для становлення її на шлях виправлення та для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 82 КК України, ст.ст. 6, 130 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Клопотання засудженої ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2016 року, більш м`яким покаранням залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1