Справа № 159/3805/17 Провадження № 11-кп/802/160/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125, ч.1 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ковель Волинської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , не працює, в порядку ст.89 КК України не судимого,
засуджено за:

- ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
- ч.1 ст.186 КК України у виді 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190(одну тисячу сто дев`яносто) гривень.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, що становить 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну та моральну шкоду, що становить в загальній сумі 18 856 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 33 коп. та на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 9114 (дев`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 67 коп..
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 31 травня 2017 року близько 17 год. 00 хв. він, перебуваючи біля земельної ділянки, що на АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, підійшов до свого сусіда ОСОБА_9 , який в цей час знімав на цифрову фотокамеру дії обвинуваченого, умисно наніс удар кулаком правої руки в ділянку лівої частини обличчя останнього, в результаті чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, спричинивши потерпілому вказані тілесні ушкодження, ОСОБА_7 відкрито викрав цифрову фотокамеру, марки «NikonCoolpixL26» чорного кольору вартістю 1500 грн., скориставшись тим, що після нанесення удару потерпілому, вона випала з рук останнього, чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що злочинів не вчиняв, а обвинувачення щодо нього є надуманим та вигаданим.

Потерпілий оскаржує вирок суду у зв`язку із невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що ОСОБА_7 тричі відбував реальну міру покарання зі значним терміном ув`язнення, на часі щодо потерпілого поводить себе неправомірно, морально тероризує його та інших жителів
с. Грушівка. Зауважує, що в суді першої інстанції наполягав на суворій мірі покарання, оскільки обвинувачений штучно затягує розгляд кримінального провадження, оголошувався у розшук, провокує конфлікти. З огляду на наведене просить призначити ОСОБА_7 більш сувору міру покарання.
У апеляційній скарзі прокурор оскаржує судове рішення з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненому не визнав, не повідомив суду про обставини скоєння ним злочинів, завдану злочином шкоду не відшкодував. Вказує на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на шлях виправлення не став. З огляду на наведене просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, за ч.1 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту, та на підставі ст.ст.70, 72 КК України призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 5 (п`яти) місяців та 25 днів арешту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі та заперечив інші апеляційні скарги та просив скасувати вирок та закрити провадження, прокурора та представника потерпілого, які підтримали їхні апеляційні скарги у повному обсязі, а апеляцію обвинуваченого заперечили та просили скасувати вирок і ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.
Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.186 КК України.
У поданій апеляції обвинувачений вказує, що злочинів не вчиняв.

Однак, такі доводи обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції ствердив, що 31 травня 2017 року близько 16-17 год. у с. Грушівка Ковельського району до нього як депутата місцевої ради звернулася ОСОБА_11 та попросила з`ясувати, чому ОСОБА_7 спалює траву на земельній ділянці, яку вона використовує. Тоді ОСОБА_9 взяв цифрову відеокамеру та підійшов до обвинуваченого, який в цей час спалював траву, а дружина останнього була неподалік. Побачивши це, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 та несподівано кулаком правої руки наніс удар в ліву височну частину голови потерпілого. Від нанесеного удару потерпілий відхилився до огорожі і в цей час з його рук випала камера, після чого обвинувачений схопив камеру та,підбігши до дружини, передав її останній. На вимогу потерпілого повернути камеру обвинувачений лише насміявся з нього та висловився в його адресу нецензурними словами. Повернувшись додому, ОСОБА_9 викликав працівників поліції, які зафіксували даний факт. Після його опитування працівниками поліції він відчув, що стан його здоров`я погіршився, а тому послідував до медичного закладу, в якому перебував більше 20 днів через отримання тілесних ушкоджень. Потерпілий зауважив, що протягом останніх п`яти років перебуває в неприязних стосунках з обвинуваченим, оскільки останній безпричинно ображає його та сім`ю, конфліктує, безпідставно звертається в різні органи зі скаргами на нього.
Такі показання потерпілого знайшли своє об`єктивне підтвердження і в показаннях свідка ОСОБА_12 , яка в ході судового розгляду в суді першої інстанції показала, що потерпілий на прохання ОСОБА_11 пішов вияснити, що робить ОСОБА_7 на земельній ділянці, яку використовує ОСОБА_11 .. Вона пішла слідом за ним. Бачила, як ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в обличчя. а потім схопив фотокамеру, яка випала з рук останнього та передав своїй дружині. Коли вони повернулись додому, то ОСОБА_9 стало погано і вони викликали поліцію, після чого поїхали до медичної установи.
Свідок ОСОБА_11 у місцевому суді повністю підтвердила ту обставину, що саме вона просила ОСОБА_9 як депутата сільської ради вияснити, чому ОСОБА_7 вирізає кущі та спалює траву на земельній ділянці, якою вона користується.
В ході апеляційного розгляду даного провадження встановлено, що такі показання потерпілого повністю стверджуються дослідженим місцевим судом висновком судової-медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, забоєм м`яких тканин лівої акулової ділянки, гематоми лівої параорбітальної ділянки, які утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту не могли, а утворились від дії тупого твердого предмету та в час, вказаний в постанові про призначення експертизи і медичній документації.
Допитаний у суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив свій висновок вказавши, що отримана потерпілим гематома навіть без наявності струсу головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я поза всяким сумнівом.
Даний висновок піддавати сумніву у апеляційного суду немає підстав.
Крім того, у своїх показаннях, даних у суді першої інстанції, лікар ОСОБА_14 підтвердив, що при зверненні ОСОБА_9 до травпункту лікарні він був оглянутий травматологом та в подальшому направлений ним на стаціонарне лікування до травматологічного відділення медичного закладу.
Як вбачається з довідки приватного підприємця, долученої потерпілим до матеріалів кримінального провадження, ринкова вартість цифрової фотокамери, марки «Nikon Coolpix L26» чорного кольору, що була у вжитку, станом на 31 травня 2017 року становить 1500 гривень.
Оскільки вище наведені докази спростовують показання дружини обвинуваченого свідка ОСОБА_15 , тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що вказаними доказами, які досліджені місцевим судом, в їх сукупності повністю спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він ніяких протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 не вчиняв.
Отже, оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Даний висновок ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання місцевим судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які за ступенем тяжкості належать до категорії невеликої та середньої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом першої інстанції враховано особу винного, суму викраденого, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень та позицію потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, що стало підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкцій ч.2 ст.125, ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом визначено на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.
Апеляційний суд вважає дане покарання таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не може вважатись надто м`яким.
Наведені в апеляціях прокурора та потерпілого твердження, на думку суду апеляційної інстанції, не є підставою для застосування до ОСОБА_7 більш суворої міри покарання.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді