Справа № 752/1106/19
Провадження № 1-кп/359/264/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

здійснивши в приміщенні суду у відкритому судовому з повною відео та аудіо фіксацією судового засідання, підготовку до судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Під час судового засідання потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , були подані цивільні позови, в п.5 кожного, просять суд вжити заходи щодо забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на все майно, яке належить цивільному відповідачу.
В судовому засіданні дане клопотання підтримали.
Прокурор при вирішенні даного клопотання покладався на думку суду.
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили проти задоволення даного клопотання.
Обвинувачений рибалка підтримав позицію своїх захисників.
Суд заслухавши думку учасників процесу, прийшов до наступних висновків.
Порядок та підстави накладення арешту на майно, передбачено ст.170 КПК України. Проте в рамках даного кримінального провадження арешт на майно обвинуваченого не накладалося.
Проте, згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.
Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відомості про вартість майна про яке йдеться у заяві про забезпечення позову свідчить про неспівмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки знано перевищує ціну позову, а з урахуванням того, що у прохальній частині заяви про забезпечення позову заявником не зазначено на яке майно він просить накласти арешт та не зазначено відомостей, необхідних для виконання ухвали про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Дані заяви, які містяться в п.5 цивільних позовів, не відповідають вимогам ст.151 ЦПК України.
Частиною 9 ст.153 ЦПК України вказано, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає заявнику, про що постановляє ухвалу. В даному випадку зави знаходяться в цивільному позові, а тому повернути їх позивачам суд не може, тому залишає їх без розгляду.
Дані обставини не позбавляють цивільних позивачів подати заяви про забезпечення позову на будь якій стадії розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 153,260,353 ЦПК України, ст. ч.2 ст.376 КПК України, суд,
ухвалив:

У задоволенні клопотань потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовити.
Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів.
Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1