Провадження № 11-кп/824/1740/2019 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року.Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нагірне Ренійського району Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, який утримується під вартою в ДУ «Київський СІЗО», -

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України, і призначено йому покарання:

за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.4 ст.187 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ч.3 ст.289 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_12 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому.

На основі ч.1 ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_12 частково, у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року за ч.2 ст.289 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_12 засудженим за сукупністю вироків до 14 (чотирнадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 вирішено обчислювати з 22.04.2015 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, із 22.04.2015 року до набранням вироком законної сили.

Застосований відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у виді взяття та тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» до набрання вироком законної сили залишено без змін.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Городище Біловодського району Луганської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який утримується під вартою в ДУ «Київський СІЗО», -

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, і призначено йому покарання:

за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.4 ст.187 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ч.3 ст.289 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому;

за ч.1 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить обвинуваченому.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 ухвалено обчислювати з 22.04.2015 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, із 22.04.2015 року до набранням вироком законної сили.

Застосований відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у виді взяття та тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» до набрання вироком законної сили залишено без змін.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньо спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасового проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, який утримується під вартою в ДУ «Київський СІЗО», -

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289 КК України, і виправдано за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчиненою обвинуваченим.

Застосований відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді взяття та тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» до набрання вироком законної сили скасовано та звільнено ОСОБА_11 з-під варти в залі суду негайно.

Цивільний позов ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_18 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_18 747 755 грн. 00 коп. майнової шкоди та 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди; стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_18 747 755 грн. 00 коп. майнової шкоди та 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Урешті позовних вимог відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджено за скоєння інкримінованих правопорушень, вчинених за наступних обставин.

На початку лютого 2015 року (точної дати не встановлено) ОСОБА_12 , будучи знайомим з ОСОБА_13 , знаходячись за місцем спільного тимчасового проживання в одному з хостелів м. Києва, запропонував останньому вчинити напад на громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружину громадянку України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які займались торгівельною діяльністю у м. Києві, із метою незаконного заволодіння їхнім майном, а саме грошима, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, на що останній погодився, після чого з метою реалізації свого злочинного умислу стали готуватися до вчинення злочину, а саме слідкувати за потерпілими.

Так, протягом декількох днів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відслідковували рух потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з м. Києва додому, в результаті чого встановили місце їх проживання за адресою: АДРЕСА_5 , приблизне місце розташування гаража в автогаражному кооперативі «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське, в якому зберігався вказаний автомобіль, а також приблизний час прибуття потерпілих додому.

09.02.2015 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_12 разом та за попередньому змовою з ОСОБА_13 , маючи злочинний умисел, направлений на вчинення нападу на громадянина ОСОБА_19 та його дружину ОСОБА_20 , проживаючих за адресою: АДРЕСА_6 , із метою незаконного заволодіння їхнім майном, зокрема грошима, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, тобто маючи корисливий мотив, на громадському транспорті прибули в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області та за заздалегідь розробленим спільним планом для вчинення нападу попрямували в автогаражний кооператив «Нива», розташований по вул. Тепличній в с. Петрівське, де, скориставшись темним часом доби, відсутністю сторонніх осіб поблизу, залишилися очікувати на приїзд потерпілих поблизу їх гаража № НОМЕР_2 , де знаходилися до 23 год. 30 хв.

Цього ж дня о 23 год. 30 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 помітивши, що в гараж за вказаною адресою заїхав автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, та розуміючи, що на ньому приїхали ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , із метою реалізації свого спільного злочинного умислу, попередньо розподіливши ролі між собою, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, вдвох через незачинені двері забігли в гараж до потерпілих для вчинення на них нападу.

Продовжуючи свої злочинні дії, згідно розподілених ролей, діючи узгоджено ОСОБА_13 зачинив двері гаража з середини. Після чого ОСОБА_12 одягнув на голову ОСОБА_20 капюшон, а на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготовлений для вчинення злочину, який привезли з собою.

У цей час ОСОБА_13 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_19 , і усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, відразу наніс удар в область щелепи та штовхнув його, від чого ОСОБА_21 не втримався на ногах та впав на підлогу. У свою чергу ОСОБА_12 , підтримуючи дії ОСОБА_13 із метою подолання опору потерпілого ОСОБА_19 , сів йому на спину та допоміг одягнути на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготований для вчинення злочину, який вони привезли з собою, та продовжував утримувати його в лежачому положенні на животі.

Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надягли на голови потерпілим знайдені в приміщенні гаража поліетиленові пакети.

Не бажаючи зупинятися на вчиненому, ОСОБА_13 , в той час як ОСОБА_12 продовжував утримувати потерпілого в положенні лежачи на животі та сидів у нього на спині, з метою умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_22 близько чотирьох ударів взутою ногою в область життєво-важливого органу зверху по правій частині голови. Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці вчинення злочину.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 , ОСОБА_13 підійшов до потерпілої ОСОБА_20 , яка продовжувала знаходитися при вході в гараж у положенні навприсядки зі зв`язаними пластиковим хомутом руками та одягненими на голову пакетом і капюшоном, із метою її умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс їй декілька ударів обухом сокири, яку знайшов в гаражі, в область життєво-важливого органу по потиличній ділянці голови, та, не бажаючи зупинятись на вчиненому, сказав ОСОБА_12 задушити останню.

При цьому ОСОБА_12 , діючи узгоджено з ОСОБА_13 , відрізавши електричний кабель від обігрівача, накинув його на шию потерпілій ОСОБА_20 та разом з ОСОБА_13 почали здушувати її шию протягом декількох хвилин, поки остання не перестала дихати.

Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , впевнившись, що настала смерть ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , із метою приховати сліди злочину, за допомогою знайдених в гаражі ключів від автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, відчинили його та поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника автомобіля, застеливши його покривалом, знайденим в гаражі, та, попередньо звільнивши їхні руки від пластикових хомутів, та вивезли їх на викраденому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 в с. Петропалівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та сховали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року.

Згідно висновку експерта №115 від 21.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_19 виявлено відкриту черепно-мозкову травму (переривчасте садно правої половини обличчя, забійна рана правої брови, перелом верхньої стінки правої очниці, крововилив під м`якою мозковою оболонкою, забій і набряк-набухання головного мозку), дефекти м`яких тканин обличчя, правої вушної раковини, лівого передпліччя. Смерть ОСОБА_19 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани та садна правої половини обличчя, перелому основи черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, забою і набряку-набухання головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку експерта №114 від 30.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 виявлено 2 (дві) забійні рани потиличної ділянки зліва, множинні дрібні садна центру лобної ділянки, 2 (два) садна спинки носа, де знаходиться дефекти м`яких тканин обличчя, лівої вушної раковини, правої кисті.

Враховуючи дані розтину трупа та судово-гістологічної експертизи (добре виражені зливні крововиливи та набряк у з`єднувальних оболонках очей, точкові крововиливи під серозними оболонками, рідкий стан крові, ділянки гострої альвеолярної емфіземи в легенях) смерть ОСОБА_20 могла настати в результаті асфіксії. Беручи до уваги, матеріали справи (на голову потерпілій одягався поліетиленовий пакет, після чого на шию поверх одягу накладався та затягувався зашморг із шиї було знято) асфіксія могла бути наслідком обтурації дихальних шляхів. Комплекс змін, описаних в попередньому пункту, що супроводжувався розвитком механічної асфіксії, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Забійні рани потиличної ділянки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна лобної ділянки та носа відносяться до легких тілесних пошкоджень.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 із метою реалізації свого злочинного корисливого умислу, продовжуючи знаходитись в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепіличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, почали оглядати кишені, сумки та автомобіль потерпілих. Діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння майном потерпілих, та корисливий мотив, заволоділи особистими речами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а саме: грошима в сумі 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп.; мобільним телефоном марки «HTC Z 710 e Black» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 , мобільним телефоном марки «Nokia 6230» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» НОМЕР_4 , мобільним телефоном марки «Nokia N 81» без сім-картки, мобільним телефоном марки «Nokia № 71» з сім-карткою мобільного оператора «Life» НОМЕР_5 , мобільним телефоном «Nokia 3310» з сім-карткою мобільного оператора зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_6 , мобільним телефоном марки «Nokia 1800» з сім-карткою мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 , які не представляють матеріальної цінності; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 ; посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього, продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_13 попрямував за місцем проживання ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до квартири АДРЕСА_7 , а ОСОБА_12 залишився очікувати на нього на викраденому з гаража автомобілі марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , поряд з вказаним будинком, де ОСОБА_13 за допомогою знайдених у гаражі ключів, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, відчинив вхідні двері та проник до квартири, де незаконно заволоділи особистими речами потерпілих, а саме: грошима в сумі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.; грошима в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що, згідно курсу НБУ станом на 10.02.2015 року становить 499123 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять три) грн. 96 коп.; сережками із золота 585 проби вагою 2,52 грами, каблучкою із золота 585 проби вагою 3,93 грами та каблучкою із золота 585 проби вагою 6,39 грами; наручним чоловічим годинником марки «Alberto Kavalli 09391А», наручним жіночим годинником марки «Alberto Kavalli 07383», наручним жіночим годинником «Elite E 52652-203», чоловічим годинником марки «Kleynod K 101510», після чого з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у даному кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на загальну суму 1154123 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі сто двадцять три) грн. 96 коп.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , продовжуючи знаходитись у приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокоперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівському Києво-Святошинського району Київської області, незаконно умисно заволоділи особистими документами із сумки ОСОБА_19 , а саме: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 та посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та незаконного заволодіння частиною їхніх речей в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, продовжуючи знаходитися за даною адресою та реалізовуючи до кінця спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем потерпілих марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, за допомогою знайдених у гаражі ключів від автомобіля, відчинили його і з метою спочатку приховати сліди злочину, а потім заволодіти вказаним автомобілем, поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника, застеливши його покривалом, знайденим у гаражі, після чого ОСОБА_12 сів за кермо вказаного автомобіля та виїхав із гаража, та після незаконного заволодіння рештою майна потерпілих із квартири АДРЕСА_7 , близько 1 год. 30 хв. поїхали на цьому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, та сховали трупи ОСОБА_19 і ОСОБА_20 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року. Після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продовжили рух на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_12 , тим самим незаконно заволоділи та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на суму 320187 (триста двадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 60 коп.

Крім цього, 08.04.2015 року о 12 год. 10 хв. ОСОБА_12 із метою отримання матеріальної вигоди, а саме грошей, прибув до відділенні №4 ПТ «Ломбард Роял Кредит», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 80/17, та достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 користується підробленим паспортом серії НОМЕР_11 , виданим Ленінградським (Святошинським) РУ ГУ МВС України в м. Києві 06.09.2005 року на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , оскільки вклеїв до нього фотокартки зі своїм зображенням, умисно надав вказаний паспорт із дозволу ОСОБА_13 співробітникам ломбарду для оформлення договору фінансового кредиту, закладу майна, тим самим використав завідомо підроблений документ, на підставі чого того ж дня був оформлений договір фінансового кредиту, закладу майна №, предметом якого виступив мобільний телефон марки «Samsung SM C111 K Zoom», за який ОСОБА_12 отримав гроші в сумі 34000 грн. 00 коп.

Крім цього, за невстановлених обставини та у невстановленому місці ОСОБА_12 незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав ручну гранату РГД-5, достовірно знаючи про те, що вона є вибуховим пристроєм та відноситься до боєприпасів, після чого незаконно зберігав її, викрутивши запал, у сумці серед своїх речей за місцем тимчасового проживання в одному з хостелів м. Києва, та, у подальшому перевіз її за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_24 за адресою: АДРЕСА_9 .

22.04.2015 року о 18 год. 00 хв. працівниками міліції в ході проведення огляду сумки з особистими речами ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_9 , в одному з черевиків було виявлено та вилучено предмет, схожий на ручну гранату та запал до неї.

Згідно з висновком експерта №6-02/53 від 22.05.2015 року надані на експертизу в своїй сукупності предмети є наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка є вибуховим пристроєм, відноситься до боєприпасів і є придатною для здійснення вибуху.

У свою чергу, ОСОБА_13 на початку лютого 2015 року (точної дати не встановлено), будучи знайомим із ОСОБА_12 , знаходячись за місцем спільного тимчасового проживання в одному з хостелів м. Києва, погодився на пропозицію останнього вчинити напад на громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружину громадянку України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які займались торгівельною діяльністю у м. Києві, з метою незаконного заволодіння їхнім майном, а саме грошима, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 2007 року випуску, чорного кольору. Після чого з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_13 та ОСОБА_12 стали готуватися до вчинення злочину, а саме слідкувати за потерпілими.

Так, протягом декількох днів ОСОБА_13 та ОСОБА_25 відслідковували рух потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 із м. Києва додому, у результаті чого встановили місце їх проживання за адресою: АДРЕСА_5 , приблизне місце розташування гаража в автогаражному кооперативі «Нива» по вул. Тепличній у с. Петрівське, в якому зберігався вказаний автомобіль, а також приблизний час прибуття потерпілих додому.

09.02.2015 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_13 разом та за попередньому змовою з ОСОБА_12 , маючи злочинний умисел, направлений на вчинення нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , проживаючих за адресою: АДРЕСА_6 , із метою незаконного заволодіння їхнім майном, зокрема грошима, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, тобто маючи корисливий мотив, на громадському транспорті прибули в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області та за заздалегідь розробленим спільним планом для вчинення нападу попрямували в автогаражний кооператив «Нива», розташований по вул. Тепличній в с. Петрівське, де, скориставшись темним часом доби, відсутністю сторонніх осіб поблизу, залишилися очікувати на приїзд потерпілих поблизу їх гаража № НОМЕР_2 , де знаходилися до 23 год. 30 хв.

Цього ж дня о 23 год. 30 хв. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , помітивши, що в гараж за вказаною адресою заїхав автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, та розуміючи, що на ньому приїхали ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , із метою реалізації свого спільного злочинного умислу, попередньо розподіливши ролі між собою, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, вдвох через незачинені двері забігли в гараж до потерпілих для вчинення на них нападу.

Продовжуючи свої злочинні дії, згідно розподілених ролей, діючи узгоджено ОСОБА_13 зачинив двері гаража із середини Після чого ОСОБА_12 одягнув на голову ОСОБА_20 капюшон, а на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготований для вчинення злочину, який привезли з собою.

У цей час ОСОБА_13 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_19 , і усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, відразу наніс удар в область щелепи та штовхнув його, від чого ОСОБА_21 не втримався на ногах та впав на підлогу. У свою чергу ОСОБА_12 , підтримуючи дії ОСОБА_13 із метою подолання опору потерпілого ОСОБА_19 , сів йому на спину та допоміг одягнути на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготований для вчинення злочину, який привезли з собою, та продовжував утримувати його в лежачому положенні на животі.

Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надягли на голови потерпілим знайдені в приміщенні гаража поліетиленові пакети.

Не бажаючи зупинятися на вчиненому, ОСОБА_13 , у той час як ОСОБА_12 продовжував утримувати потерпілого в положенні лежачи на животі та сидів у нього на спині, із метою умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_22 близько чотирьох ударів взутою ногою в область життєво-важливого органу зверху по правій частині голови. Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці вчинення злочину.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 , ОСОБА_13 підійшов до потерпілої ОСОБА_20 , яка продовжувала знаходитися при вході у гараж в положенні навприсядки зі зв`язаними пластиковим хомутом руками та одягненими на голову пакетом і капюшоном, із метою її умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс їй декілька ударів обухом сокири, яку знайшов в гаражі, в область життєво-важливого органу по потиличній ділянці голови, та, не бажаючи зупинятись на вчиненому, сказав ОСОБА_12 задушити останню.

При цьому ОСОБА_12 , діючи узгоджено з ОСОБА_13 , відрізавши електричний кабель від обігрівача, накинув на шию потерпілій ОСОБА_20 та разом з ОСОБА_13 почали здушувати її шию протягом декількох хвилин, поки остання не перестала дихати.

Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , впевнившись, що настала смерть ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , із метою приховати сліди злочину, за допомогою знайдених в гаражі ключів від автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, відчинили його та поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника автомобіля, застеливши його покривалом, знайденим у гаражі, та, попередньо звільнивши їх руки від пластикових хомутів, та вивезли їх на викраденому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 у с. Петропалівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та сховали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року.

Згідно висновку експерта №115 від 21.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_19 виявлено відкриту черепно-мозкову травму (переривчасте садно правої половини обличчя, забійна рана правої брови, перелом верхньої стінки правої очниці, крововилив під м`якою мозковою оболонкою, забій і набряк-набухання головного мозку), дефекти м`яких тканин обличчя, правої вушної раковини, лівого передпліччя. Смерть ОСОБА_19 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани та садна правої половини обличчя, перелому основи черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, забою і набряку-набухання головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку експерта № 114 від 30.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 , 1979 року народження, виявлено дві забійні рани потиличної ділянки зліва, множинні дрібні садна центру лобної ділянки, два садна спинки носа, де знаходиться дефекти м`яких тканин обличчя, лівої вушної раковини, правої кисті.

Враховуючи дані розтину трупа та судово-гістологічної експертизи (добре виражені зливні крововиливи та набряк в з`єднувальних оболонках очей, точкові крововиливи під серозними оболонками, рідкий стан крові, ділянки гострої альвеолярної емфіземи в легенях) смерть ОСОБА_20 могла настати в результаті асфіксії. Беручи до уваги, матеріали справи (на голову потерпілій одягався поліетиленовий пакет, після чого на шию поверх одягу накладався та затягувався зашморг із шиї було знято) асфіксія могла бути наслідком обтурації дихальних шляхів.

Комплекс змін, описаних в попередньому пункту, що супроводжувався розвитком механічної асфіксії, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Забійні рани потиличної ділянки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна лобної ділянки та носа відносяться до легких тілесних пошкоджень.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 із метою реалізації свого злочинного корисливого умислу, продовжуючи знаходитись в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепіличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, почали оглядати кишені, сумки та автомобіль потерпілих, та діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння майном потерпілих, та корисливий мотив, заволоділи особистими речами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а саме: грошима в сумі 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп.; мобільним телефоном марки «HTC Z 710 e Black» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 , мобільним телефоном марки «Nokia 6230» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» НОМЕР_4 , мобільним телефоном марки «Nokia N 81» без сім-картки, мобільним телефоном марки «Nokia № 71» з сім-карткою мобільного оператора «Life» НОМЕР_5 , мобільним телефоном «Nokia 3310» з сім-карткою мобільного оператора зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_6 , мобільним телефоном марки «Nokia 1800» з сім-карткою мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 , які не представляють матеріальної цінності; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 ; посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього, продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_13 попрямував за місцем проживання ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до квартири АДРЕСА_7 , а ОСОБА_12 залишився очікувати на нього на викраденому з гаража автомобілі марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , поряд з вказаним будинком, де ОСОБА_13 за допомогою знайдених в гаражі ключів, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, відчинив вхідні двері та проник до квартири, де незаконно заволоділи особистими речами потерпілих, а саме: грошима в сумі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.; грошима в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що, згідно курсу НБУ станом на 10.02.2015 року становить 499123 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять три) грн. 96 коп.; сережками із золота 585 проби вагою 2,52 грами, каблучкою із золота 585 проби вагою 3,93 грами та каблучкою із золота 585 проби вагою 6,39 грами; наручним чоловічим годинником марки «Alberto Kavalli 09391А», наручним жіночим годинником марки «Alberto Kavalli 07383», наручним жіночим годинником «Elite E 52652-203», чоловічим годинником марки «Kleynod K 101510». Після чого з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на загальну суму 1154123 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі сто двадцять три) грн. 96 коп.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , продовжуючи знаходитись в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокоперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівському Києво-Святошинського району Київської області, незаконно умисно заволоділи особистими документами із сумки ОСОБА_19 , а саме: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 та посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та незаконного заволодіння частиною їхніх речей в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, продовжуючи знаходитися за даною адресою та реалізовуючи до кінця спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем потерпілих марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, за допомогою знайдених в гаражі ключів від автомобіля, відчинили його і з метою спочатку приховати сліди злочину, а потім заволодіти вказаним автомобілем, поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника, застеливши його покривалом, знайденим в гаражі. Після чого ОСОБА_12 сів за кермо вказаного автомобіля та виїхав з гаража, та після незаконного заволодіння рештою майна потерпілих з квартири АДРЕСА_7 , близько 01 год. 30 хв. поїхали на цьому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, та сховали трупи ОСОБА_19 і ОСОБА_20 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року. Після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_12 продовжили рух на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_12 , тим самим незаконно заволоділи та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на суму 320187 (триста двадцять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 60 коп.

Крім цього, за невстановлених обставин, у невстановлений час та у невстановленому місці ОСОБА_13 знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , виданий Леніградським (Святошинським) РУ ГУ МВС в м. Києві 06.09.2005 року на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , який залишив при собі з метою подальшої підробки шляхом вклеювання до нього фотокарток зі своїм зображенням та використання як документу, який посвідчує його особу.

Після цього ОСОБА_13 (точної дати та місця не встановлено) відділив від першої та другої сторінок знайденого паспорта серії НОМЕР_11 , виданого Леніградським (Святошинським) РУ ГУ МВС в м. Києві 06.09.2005 року на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , фотокартки останнього, та вклеїв дві нові фотокартки із своїм зображенням, таким чином внісши неправдиві зміни до нього, тим самим підробив офіційний документ з метою подальшого його використання.

Крім цього, 13.03.2015 року ОСОБА_13 , із метою отримання матеріальної вигоди грошей, прибув до відділення №8 ПТ «Ломбард «Гроші напрокат», яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського, 43, та умисно надав раніше підроблений документ паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , виданий Леніградським (Святошинським) РУ ГУ МВС в м. Києві 06.09.2005 року на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із вклеєними до нього двома фотокартками зі своїм зображенням, співробітникам ломбарду для оформлення договору фінансового кредиту, закладу майна, тим самим використав завідомо підроблений документ, на підставі чого того ж дня був укладений договір фінансового кредиту, закладу майна №8.13/03/15.14, предметом якого виступали сережки із золота 585 проби вагою 2,43 грами та каблучка з золота 585 проби вагою 3,63 грами, за які отримав гроші в сумі 34000 грн.

Також, відповідно до висунуто ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення, вони вчинили розбійний напад на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вбили їх, заволоділи їхнім майном, документами та автомобілем за попередньою змовою з ОСОБА_11 , за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме, що на початку лютого 2015 року (точної дати не встановлено) ОСОБА_12 , будучи знайомим з ОСОБА_13 , знаходячись за місцем спільного тимчасового проживання в одному з хостелів м. Києва, запропонував останньому вчинити напад на громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружину громадянку України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які займались торгівельною діяльністю у м. Києві, з метою незаконного заволодіння їхнім майном, а саме грошовими коштами, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 2007 року випуску, чорного кольору, на що останній погодився, після чого з метою реалізації свого злочинного умислу стали готуватися до вчинення злочину, а саме слідкувати за потерпілими.

Так, протягом декількох днів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відслідковували рух потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 із м. Києва додому, у результаті чого встановили місце їх проживання за адресою: АДРЕСА_5 , приблизне місце розташування гаража в автогаражному кооперативі «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське, в якому зберігався вказаний автомобіль, а також приблизний час прибуття потерпілих додому.

09.02.2015 року під час обговорення деталей свого злочинного умислу, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вирішили залучити для його реалізації третю особу, після чого ОСОБА_13 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_11 та запропонував зустрітися.

Цього ж дня о 13 год. 00 хв. ОСОБА_11 прибув на вул. Хрещатик в м. Києві, де ОСОБА_13 познайомив його з ОСОБА_12 , після чого повідомили ОСОБА_11 про свої злочинні наміри та запропонували останньому взяти участь в їх реалізації, на що останній погодився, після чого розподілили ролі між собою.

09.02.2015 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_11 разом та за попередньо змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи злочинний умисел, направлений на вчинення нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , проживаючих за адресою: АДРЕСА_6 , з метою незаконного заволодіння їхнім майном, зокрема грошима, іншими матеріальними цінностями та автомобілем марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 2007 року випуску, чорного кольору, тобто маючи корисливий мотив, на громадському транспорті прибули у с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області та за заздалегідь розробленим спільним планом для вчинення нападу попрямували в автогаражний кооператив «Нива», розташований по вул. Тепличній в с. Петрівське, де, скориставшись темним часом доби, відсутністю сторонніх осіб поблизу, залишилися очікувати на приїзд потерпілих поблизу їх гаража № НОМЕР_2 , де знаходилися до 23 год. 30 хв.

Цього ж дня о 23 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , помітивши, що в гараж за вказаною адресою заїхав автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, та розуміючи, що на ньому приїхали ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , з метою реалізації свого спільного злочинного умислу, попередньо розподіливши ролі між собою, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, втрьох через незачинені двері забігли в гараж до потерпілих для вчинення на них напад.

Продовжуючи свої злочинні дії, згідно розподілених ролей, діючи узгоджено з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_11 зачинив двері гаража із середини та залишився стояти поряд із потерпілою ОСОБА_20 при вході в гараж та вів спостереження за нею, утримуючи її руками за плечі в положенні навприсядки, не даючи змоги піднятися, чинити опір та залишити приміщення гаража. При цьому ОСОБА_12 одягнув на голову ОСОБА_20 капюшон, а на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготовлений для вчинення злочину, та привезений з собою.

У цей час ОСОБА_13 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_19 , і усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, відразу наніс удар в область щелепи та штовхнув його, від чого ОСОБА_21 не втримався на ногах та впав на підлогу. У свою чергу ОСОБА_12 , підтримуючи дії ОСОБА_13 із метою подолання опору потерпілого ОСОБА_19 , сів йому на спину та допоміг одягнути на кисті рук пластиковий хомут, заздалегідь приготований для вчинення злочину, який привезли з собою, та продовжував утримувати його в лежачому положенні на животі.

Після цього ОСОБА_13 , знайшовши у приміщенні гаража поліетиленові пакети, сказав одягнути їх на голови потерпілих. При цьому, ОСОБА_11 , діючи узгоджено з ОСОБА_13 , одягнув пакет поверх капюшона на голову ОСОБА_20 , залишаючись стояти поряд із нею, а ОСОБА_12 одягнув пакет на голову ОСОБА_26 .

Не бажаючи зупинятися на вчиненому, ОСОБА_13 , в той час як ОСОБА_12 продовжував утримувати потерпілого у положенні лежачи на животі та сидів у нього на спині, з метою умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_22 близько чотирьох ударів взутою ногою в область життєво-важливого органу зверху по правій частині голови. Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці вчинення злочину.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 , ОСОБА_13 підійшов до потерпілої ОСОБА_20 , яка продовжувала знаходитися при вході в гараж у положенні навприсядки зі зв`язаними пластиковим хомутом руками та одягненим на голові пакетом і капюшоном, з метою її умисного вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс їй декілька ударів обухом сокири, яку знайшов в гаражі, в область життєво-важливого органу по потиличній ділянці голови, та, не бажаючи зупинятись на вчиненому, сказав ОСОБА_12 задушити останню.

При цьому ОСОБА_12 , діючи узгоджено із ОСОБА_13 , в присутності ОСОБА_11 , який продовжував знаходитися в гаражі, відрізавши електричний кабель від обігрівача, накинув на шию потерпілій ОСОБА_20 та разом з ОСОБА_13 почали здушувати її шию протягом декількох хвилин, поки остання не перестала дихати.

Після цього ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , впевнившись, що настала смерть ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , з метою приховати сліди злочину, за допомогою знайдених в гаражі ключів від автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, відчинили його та поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника автомобіля, застеливши його покривалом, знайденим в гаражі, та, попередньо звільнивши їх руки від пластикових хомутів, та вивезли їх на викраденому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 у с. Петропалівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та сховали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року.

Згідно висновку експерта №115 від 21.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_19 виявлено відкриту черепно-мозкову травму (переривчасте садно правої половини обличчя, забійна рана правої брови, перелом верхньої стінки правої очниці, крововилив під м`якою мозковою оболонкою, забій і набряк-набухання головного мозку), дефекти м`яких тканин обличчя, правої вушної раковини, лівого передпліччя. Смерть ОСОБА_19 , 1972 року народження, наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забійної рани та садна правої половини обличчя, перелому основи черепа, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, забою і набряку-набухання головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку експерта №114 від 30.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_20 , 1979 року народження, виявлено 2 (дві) забійні рани потиличної ділянки зліва, множинні дрібні садна центру лобної ділянки, 2 (два) садна спинки носа, де знаходиться дефекти м`яких тканин обличчя, лівої вушної раковини, правої кисті.

Враховуючи дані розтину трупа та судово-гістологічної експертизи (добре виражені зливні крововиливи та набряк в з`єднувальних оболонках очей, точкові крововиливи під серозними оболонками, рідкий стан крові, ділянки гострої альвеолярної емфіземи в легенях) смерть ОСОБА_20 могла настати в результаті асфіксії. Беручи до уваги, матеріали справи (на голову потерпілій одягався поліетиленовий пакет, після чого на шию поверх одягу накладався та затягувався зашморг із шиї було знято) асфіксія могла бути наслідком обтурації дихальних шляхів. Комплекс змін, описаних в попередньому пункту, що супроводжувався розвитком механічної асфіксії, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Забійні рани потиличної ділянки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна лобної ділянки та носа відносяться до легких тілесних пошкоджень.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 із метою реалізації свого злочинного корисливого умислу, продовжуючи знаходитись в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, почали оглядати кишені, сумки та автомобіль потерпілих, та діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи прямий умисел, направлений на заволодіння майном потерпілих, та корисливий мотив, заволоділи особистими речами ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а саме: грошима в сумі 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп.; мобільним телефоном марки «HTC Z 710 e Black» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_3 , мобільним телефоном марки «Nokia 6230» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» НОМЕР_4 , мобільним телефоном марки «Nokia N 81» без сімкартки, мобільним телефоном марки «Nokia № 71» з сім-карткою мобільного оператора «Life» НОМЕР_5 , мобільним телефоном «Nokia 3310» з сім-карткою мобільного оператора зв`язку «МТС Україна» НОМЕР_6 , мобільним телефоном марки «Nokia 1800» з сім-карткою мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 , які не представляють матеріальної цінності; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 ; посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього, продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 попрямували за місцем проживання ОСОБА_19 та ОСОБА_27 до квартири АДРЕСА_7 , в той час як ОСОБА_12 залишився очікувати на них на викраденому з гаража автомобілі марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , поряд з вказаним будинком, де за допомогою знайдених у гаражі ключів, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, відчинили вхідні двері та проникли до квартири, де незаконно заволоділи особистими речами потерпілих, а саме: грошима в сумі 650000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.; грошима в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що, згідно курсу НБУ станом на 10.02.2015 року становить 499123 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять три) грн. 96 коп.; сережками із золота 585 проби вагою 2,52 грами, каблучкою із золота 585 проби вагою 3,93 грами та каблучкою із золота 585 проби вагою 6,39 грами; наручним чоловічим годинником марки «Alberto Kavalli 09391А», наручним жіночим годинником марки «Alberto Kavalli 07383», наручним жіночим годинником «Elite E 52652-203», чоловічим годинником марки «Kleynod K 101510». Після чого з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на загальну суму 1154123 (один мільйон сто п`ятдесят чотири тисячі сто двадцять три) грн. 96 коп.

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , продовжуючи знаходитись в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокоперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівському Києво-Святошинського району Київської області, незаконно умисно заволоділи особистими документами із сумки ОСОБА_19 , а саме: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , виданим 21.01.2011 року Білоцерківським РЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_9 та посвідченням водія серії НОМЕР_10 , виданим 30.10.2009 року Білоцерківським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім цього, 10.02.2015 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після вчинення умисного вбивства ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та незаконного заволодіння частиною їхніх речей в приміщенні гаража № НОМЕР_2 автокооперативу «Нива» по вул. Тепличній в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, продовжуючи знаходитися за даною адресою та реалізовуючи до кінця спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем потерпілих марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, за допомогою знайдених в гаражі ключів від автомобіля, відчинили його і з метою спочатку приховати сліди злочину, а потім заволодіти вказаним автомобілем, поклали трупи ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до багажника, застеливши його покривалом, знайденим у гаражі, після чого ОСОБА_12 сів за кермо вказаного автомобіля та виїхав з гаража, та після незаконного заволодіння рештою майна потерпілих з квартири АДРЕСА_7 , близько 01 год. 30 хв. поїхали на цьому автомобілі під керуванням ОСОБА_12 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, та сховали трупи ОСОБА_19 і ОСОБА_28 в обриві річки «Нивка» напроти будинку по вул. Береговій, 34, де вони знаходились до 28.02.2015 року. Після чого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продовжили рух на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_12 , тим самим незаконно заволоділи та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , які є потерпілими у цьому кримінальному провадженні, матеріальної шкоди на суму 320187 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурором, потерпілою ОСОБА_7 , обвинуваченим ОСОБА_12 , його захисниками ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченим ОСОБА_13 та його захисником ОСОБА_16 подано апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить дослідити матеріали кримінального провадження, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2019 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_12 та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким визнати: ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі; за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч.1 ст.263 КК України у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань, у тому числі покарання за вироком Приморського міського суду м. Одеси від 07.04.2015 року у виді 2 років позбавлення волі більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1,6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі; за ч.1 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Прийняти рішення щодо процесуальних витрат, речових доказів. Цивільний позов потерпілого задовольнити в повному обсязі.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вважаючи показання свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 такими, що підтверджують алібі ОСОБА_11 суд першої інстанції порушив вимоги ч.12 ст.290 КК України, адже вказані особи не були допитані під час досудового розслідування, їх показання не відкривались стороні обвинувачення. При цьому, районний суд відмовив прокурору в дослідженні протоколів слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_12 та ОСОБА_11 посилаючись на те, що відеозаписи, які є додатками до протоколів, не були відкриті стороні захисту. Місцевий суд безпідставно відкинув як доказ вини ОСОБА_11 протокол проведення слідчого експерименту із ОСОБА_13 , зазначивши, що показання останнього іншими належними та допустимими доказами не підтверджені. Водночас, свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 перебувають у дружніх стосунках із ОСОБА_11 , що дає підстави сумніватися у об`єктивності їхніх показань. ОСОБА_11 перебував у приятельських відносинах із ОСОБА_13 , тому в останнього відсутні мотиви надавати неправдиві показання під час слідчого експерименту.

При призначенні покарання ОСОБА_12 районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, адже вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року за ч.2 ст.289 КК України був винесений після вчинення ним злочинів, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України. Отже, місцевий суд повинен був приєднати ОСОБА_12 покарання, призначене попереднім вироком за сукупністю злочинів за правилами ст.70 КК України, а не сукупністю вироків. Також, районний суд не навів достатніх обґрунтувань міри покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не врахував, що вони серед іншого обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, обставини скоєння протиправних дій. На думку апелянта, будь-який інший вид покарання окрім довічного позбавлення волі для обвинувачених, не забезпечить мету покарання у виді їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_13 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора у частині обвинувачення.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що він, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не винуваті у інкримінованих правопорушеннях. У ході досудового розслідування до них застосовувалися протиправні заходи фізичного та психологічного впливу із метою сфабрикувати матеріали кримінального провадження.

Прокурор у змінах та доповненнях до апеляційної скарги просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2019 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_12 , невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 внаслідок його м`якості та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що допитавши свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та оцінивши їхні показання, як такі, що підтверджують алібі ОСОБА_11 , районний суд порушив вимоги ч.12 ст.290 КК України, оскільки ці свідки не були допитані в ході досудового розслідування і їх показання не відкривались стороні обвинувачення. При цьому свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 є зацікавленими особами, адже перебувають у приятельських відносинах із ОСОБА_11 . Водночас, суд першої інстанції відмовив прокурору в дослідженні протоколів слідчих експериментів із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 посилаючись на те, що відеозаписи, які є додатками до вказаних протоколів, не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.

Із журналу та звукозапису підготовчого судового засідання від 17.09.2015 року вбачається, що суд першої інстанції, всупереч ч.1 ст.384 КПК України не роз`яснив обвинуваченим права на розгляд кримінального провадження судом присяжних. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовані судові засідання від 02.10.2018 року, 06.11.2018 року, 20.12.2018 року.

При призначенні покарання ОСОБА_12 районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, адже вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року за ч.2 ст.289 КК України був винесений після вчинення ним злочинів, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України. Отже, місцевий суд повинен був приєднати ОСОБА_12 покарання, призначене попереднім вироком за сукупністю злочинів за правилами ст.70 КК України, а не сукупністю вироків. Також, районний суд не навів достатніх обґрунтувань міри покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та не врахував, що вони серед іншого обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, обставини скоєння протиправних дій. На думку апелянта, будь-який інший вид покарання окрім довічного позбавлення волі для обвинувачених, не забезпечить мету покарання у виді їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить дослідити матеріали кримінального провадження, вирок Києво-Святошинського районного суду від 15.03.2019 року скасувати у зв`язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості кримінальних правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч.1 ст.263 КК України у виді 7 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289 КК України, та призначити йому покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч.3 ст.289 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції незаконно ухвалив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_11 , адже показання свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_29 спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними слідчих експериментів, під час яких ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 повністю визнали свою вину та відтворили обставини кримінальних правопорушень. Зізнання обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень не викликає сумніву, як і той факт, що їхні протиправні дії вчинені групою осіб, ретельно сплановані та чітко виконані. Всупереч доводам оскаржуваного вироку, перед направленням обвинувального акту до суду першої інстанції слідчим були відкриті матеріали кримінального провадження стороні захисту відповідно до ст.290 КПК України.

На думку потерпілої, районним судом при призначенні покарання не враховано обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, офіційно не працюють, не мають постійного місця проживання на території м. Києва та Київської області, за результатами судово-психіатричної експертизи мають певну ступінь виразності психопатичних рис, перевагу емоційної логіки в міркуваннях та мотивації вчинків. Оскільки обвинувачені не здатні на співчуття, розкаяння та виправлення, необхідним для них покаранням є довічне позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_13 у запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 просить відмовити у її задоволенні в частині обвинувачення. Зазначає, що органом досудового розслідування сфабриковано кримінальне провадження, адже він, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не винуваті у пред`явленому обвинуваченні. Визнання винуватості під час слідчих експериментів були спричинені застосуванням до них протиправних заходів фізичного та психологічного впливу, умовлянь працівниками органу досудового розслідування.

Обвинуваченим ОСОБА_12 та його захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_15 подано апеляційні скарги, у яких вони просять дослідити матеріали кримінального провадження, призначити повторну комплексну судово-медичну експертизу, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.032019 року скасувати в частині визнання ОСОБА_12 винуватим у пред`явленому обвинуваченні, кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено інкриміновані правопорушення.

Мотивуючи свої вимоги зазначають, що стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні. Показання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відображені у протоколах слідчих експериментів, були отримані внаслідок застосування жорстокого поводження та порушення їхнього права не свідчити проти себе. За фактом перевищення владних повноважень до обвинувачених 14.04.2017 року внесено відомості до ЄРДР за №0000220 із попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.365 КК України. Свідок ОСОБА_31 надала показання, які вказують на невідповідність змісту протоколу пред`явлення речей для впізнання реальним обставинам проведення слідчої дії. Інші свідки, заявлені стороною захисту не прибули, їхні приводи до районного суду органом досудового розслідування не виконані без поважних причин. Висновки експерта різняться у частині причини настання смерті ОСОБА_20 . У свідоцтві про смерть вказано, що смерть наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми, а у висновку експерта асфіксії. При цьому, допитаний експерт пояснив, що ознак асфіксії при огляді трупа ОСОБА_20 ним не виявлено, а такі висновки зроблені за результатами перегляду відеозаписів слідчих експериментів. Протоколи слідчих експериментів за участі обвинувачених є недопустимими доказами, адже всупереч ст.290 КПК України додатки до них не були відкриті стороні захисту. Під час вказаних слідчих дій на ОСОБА_12 тиснули працівники міліції, погрожували катуванням, вмовляли все визнати та обіцяли посприяти м`якшому покаранню. Матеріали радіорозвідки не містять походження сім-карток мобільних телефонів. Протокол затримання ОСОБА_12 склали після 16 год. 00 хв., а не о 10 год. 50 хв., поняті були знайомими із поліцейськими, вилучені речі внесли в протокол. При цьому, працівник поліції брав сім-картки та виносив їх. Увесь час з моменту затримання ОСОБА_12 був без адвоката, медсестра його не оглядала. До складання протоколу у нього зняли відбитки пальців.

Також, судом першої інстанції не було роз`яснено обвинуваченим права на розгляд кримінального провадження судом присяжних. У судових засіданнях 03-04.01.2019 року не здійснювалась відеофіксація судового процесу, чим порушено приписи ч.5. ст.27 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить дослідити матеріали кримінального провадження, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.032019 року скасувати та виправдати його у пред`явленому обвинуваченні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у пред`явленому обвинуваченні. Так, у списку не відображено телефонних номерів, що належали ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Відбитки пальців апелянта відсутні на трупах, місці та предметах вчинення злочину.

Також, потерпілими та прокурором не надано доказів, що підтверджують право власності на вилучені з квартири речі, не наведено обґрунтувань сум нібито викрадених коштів. Попри те, що автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , не був знайдений та досліджений, його пред`явлено як доказ. У ході судового розгляду місцевим судом безпосередньо не досліджувався паспорт на ім`я ОСОБА_23 . Протоколи слідчих експериментів та додані до них відеозаписи не є належними та допустимим доказами, адже у ході цих слідчих дій на обвинувачених чинився тиск, застосовувалися протиправні заходи. При цьому, дані слідчих експериментів суперечать висновку експерта.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_13 зазначає, що органом досудового розслідування сфабриковано кримінальне провадження, адже він не винуватий у пред`явленому обвинуваченні. Однак, його доводи залишились поза увагою суд першої інстанції, який ухвали оскаржуване рішення, що суперечить вимогам ст.370 КПК України.

Так, районний суд взяв до уваги показання свідка-понятого ОСОБА_32 , яка працювала у поліції та була присутня під час пред`явлення для впізнання. Вказане дає підстави сумніватися у об`єктивності таких показань. Також у суді першої інстанції не досліджувались речові докази: годинник ОСОБА_33 , паспорт на ім`я ОСОБА_23 та сім-карти операторів стільникового зв`язку.

Захисник ОСОБА_16 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , просить дослідити матеріали кримінального провадження вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2019 року скасувати та ухвалити відносно ОСОБА_13 виправдувальний вирок.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що сторона обвинувачення не надала беззаперечні докази винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих правопорушеннях. Обвинувачений жодного відношення до скоєних злочинів не мав, його було затримано працівниками правоохоронних органів у квартирі знайомого на ім`я ОСОБА_34 , де було вилучено речі, вказані у протоколі огляду місця події від 22.04.2015 року. Потім ОСОБА_13 було доставлено в Києво-Святошинський ВП, де щодо нього здійснювалися протиправні заходи із застосуванням насильства, про що було подано скарга до прокуратури Київської області. При цьому, стороні захисту не було відкрито усіх матеріалів кримінального провадження. Доводи про винуватість ОСОБА_13 є надуманими, адже на трупах потерпілих, місці та предметах вчинення кримінальних правопорушень відсутні його папілярні та генетичні сліди.

Водночас, обвинуваченим не було роз`яснено права на розгляд кримінального провадження судом присяжних та з`ясовано у них наявність чи відсутність такого бажання, що є безумовним порушенням права на захист.

Заслухавши доповідь судді,

- доводи прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу зі змінами і доповненнями та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_16 визнав лише у частині скасування вироку районного суду, у решті заперечував;

- думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила задовольнити свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу зі змінами і доповненнями прокурора, не заперечувала проти призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції та вважала необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_16 у частині необхідності їх виправдати;

- позицію обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їхніх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили задовольнити апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та прокурора (зі змінами та доповненнями) лише у частині скасування оскаржуваного рішення, у решті апеляційних вимог вважали за необхідне відмовити,

- думку обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які вважали законним вирок суду першої інстанції у частині виправдання ОСОБА_11 , у задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_7 просили відмовити, при розгляді апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника ОСОБА_16 покладались на розсуд суду,

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року передбачено, що при здійсненні правосуддя в кримінальних справах необхідність суворого додержання кримінально-процесуального законодавства незалежно від характеру і тяжкості вчиненого злочину, недопустимість будь-яких відхилень від вимог закону, маючи на увазі, що неухильне додержання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини і прийняття по ній законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог закону.

Відповідно до п.1 ст.46 Європейської конвенції з прав людини та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною.

У ст.6 Конвенції проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована в національне законодавство й міститься у ст.21 КПК України.

Критерії визначення складу суду, уповноваженого на розгляд кримінального провадження, встановлені у ст.31 КПК України. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження в суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Правова природа інституту суду присяжних суттєво відрізняється від інших двох складів суду. Цей висновок підтверджується такими чинниками: віднесенням провадження в суді присяжних до особливого порядку провадження в суді першої інстанції (§2 гл.30 р.IV КПК України); спеціальним порядком формування суду присяжних; наділенням присяжних при відправленні правосуддя широким колом прав.

У зв`язку з наведеним закономірним виглядає те, що саме до компетенції суду присяжних законодавець відніс розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, а також установив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.

Так, у ст.384 КПК України визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому в скоєнні злочину, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта й реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та в разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду дасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення із цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, у тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Як видно з матеріалів провадження, прокурор дотримався вказаних вимог закону та роз`яснив ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 можливість та особливості розгляду кримінального провадження щодо них судом присяжних. Обвинуваченим були вручені відповідні пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, про що відібрано розписки, які долучені до обвинувального акту в якості додатків під час скерування до районного суду (Т.1, а.п.61, 62-65, 68, 69-72, 75-78, 79).

У свою чергу, суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання та у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 припустився порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.384 КПК України, і не роз`яснив обвинуваченим можливості та особливостей розгляду кримінального провадження щодо них судом присяжних. Вказані обставини ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтвердили у суді апеляційної інстанції.

Право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист. Відтак, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.04.2018 року (справа №221/1466/15-к), колегія суддів приходить до переконання, що невиконання районним судом під час підготовчого засідання вимог ст.384 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону та слугує безумовною підставою для скасування судових рішень.

Таким чином, доводи учасників судового розгляду та їхніх апеляційних скарг щодо порушень місцевим судом положень ч.ч.1, 2 ст.384 КПК України є обґрунтованими, адже вони відповідають дійсності.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_11 виправдано у пред`явленому обвинувачення за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ч.3 ст.289 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, у порушення вказаних процесуальних норм місцевий суд виправдовуючи ОСОБА_11 зазначив, що протоколом за результатами НСРД від 19.06.2015 року в ході проведення вказаних дій не отримано інформації про причетність останнього до інкримінованих йому правопорушень; показання обвинуваченого ОСОБА_13 під час слідчого експерименту щодо перебування ОСОБА_11 у гаражі та у квартирі ОСОБА_19 і ОСОБА_20 не сприймаються судом як доказ вини ОСОБА_11 в обсязі висунутого йому обвинувачення, оскільки показання ОСОБА_13 іншими належними та допустимими доказами під час розгляду справи не підтверджені. Алібі ОСОБА_11 про те, що напередодні та в ніч вчинення кримінальних правопорушень він перебував у АДРЕСА_4 , доведено показаннями свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , правдивість яких сумнівів не викликає. Тобто, ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_11 районний суд не оцінив усіх доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не зазначив мотивів, із яких відкидає одні докази та бере до уваги інші, обмежившись лише дослідженням протоколу за результатами НСРД від 19.06.2015 року, показань обвинуваченого ОСОБА_13 під час слідчого експерименту, показань свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_35 .

Положеннями абз.1 п.2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Дослідивши текст вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.03.2019 року, апеляційним судом було встановлено, що він не в повній мірі відповідає вимогам ст.374 КПК України, адже формулювання обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , визнане судом першої інстанції доведеним, зазначено не чітко, заплутано, неодноразово повторюються одні й ті ж обставини, що ускладнює їхнє сприйняття та розуміння.

Протягом розгляду цього кримінального провадження у суді першої інстанції стороною захисту неодноразово наголошувалось, що у ході досудового розслідування до ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 застосовувались незаконні заходи фізичного та психологічного впливу. За фактом перевищення владних повноважень до обвинувачених 14.04.2017 року внесено відомості до ЄРДР №0000220 із попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.365 КК України.

Проте районний суд, залишив скарги обвинувачених без уваги та належним чином їх не перевірив.

Виходячи із положень ст.3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п.57 рішення від 12.06.2008 року), «Вергельський проти України» (п.97 рішення від 12.03.2009 року), «Захарків О.М. проти України» (рішення від 24.06.2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року).

Як визначив ЄСПЛ у справі «Вергельський проти України» (п.97 рішення від 12.03.2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008 року), у тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст.1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Враховуючи правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21.06.2018 року (справа №532/47/16-к, провадження №51-969км18), суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК України, оскільки при його ухваленні не були перевірені та враховані доводи обвинувачених щодо застосування до них заходів фізичного та психологічного впливу працівниками правоохоронних органів під час досудового розслідування. Зазначенні порушення кримінального процесуального закону є істотними в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, та потребують уваги при повторному розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції.

При цьому, посилання апеляційної скарги зі змінами та доповненнями про неналежне фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час судового розгляду всупереч приписам ч.ч.3, 4, 6 ст.107 КПК України не знайшли свого підтвердження, оскільки у матеріалах справи містяться оригінальні примірники технічні носіїв інформації із зафіксованими судовими засіданнями від 02.10.2018 року , 06.11.2018 року та 20.12.2018 року.

Посилання апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 про відсутність відеофіксації судових засідань 03-04.01.2019 року не знайшли свого підтвердження, адже, як встановлено колегією суддів, у вказані дні судових засідань у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 місцевим судом призначено не було.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, за встановлених місцевим судом обставин, призначене обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 покарання у повній мірі не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року.

Зокрема, не враховано, що вони серед іншого обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя особи, характеру, способу та обставин протиправних діянь, їхньої кількості та суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який вину у скоєному не визнав, раніше притягався до кримінальної відповідальності, до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не працював, не одружений, хронічних захворювань не має, ОСОБА_13 , який вину у скоєному не визнав, раніше не судимий, до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не працював, хронічних захворювань не має, не одружений, відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченим.

У такому випадку доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями прокурора та апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених можна вважати обґрунтованими.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Наведені порушення чинного законодавства апеляційний суд вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.

За таких обставин, апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора слід задовольнити повністю, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 частково, а вирок районного суду скасувати та призначити відповідно до положень ст.9, ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції для виконання вимог ст.416 КПК України.

При призначенні нового судового розгляду, апеляційний суд відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг щодо викладених питань підлягають перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції з урахуванням ч.3 ст.415 КПК України необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, ретельно перевірити зібрані докази, дати їм належну оцінку з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, та у разі доведеності винуватості обвинувачених призначити їм покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, і ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.

У судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_12 строку тримання під вартою із метою забезпечення виконання останніми процесуальних обов`язків, визначених КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також до апеляційного суду звернувся із клопотанням захисник ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 , у якому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під варто на особисте зобов`язання.

Свої вимоги адвокат обґрунтував тим, що ОСОБА_12 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, що підтверджується належною процесуальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_11 , який після звільнення з-під варти належним чином виконує свої процесуальні обов`язки.

Заслухавши доводи прокурора, який підтримав власні клопотання та заперечував проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 , думку потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала клопотання прокурора та вважала необґрунтованими вимоги захисника ОСОБА_12 , позицію обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та їхніх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора та вважали за необхідне змінити ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в клопотаннях, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити, а клопотання захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Із огляду на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , серед іншого, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, не одружені, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, не мають постійного місця проживання на території м. Києва та Київської області, до затримання не мали постійного місця роботи, стабільного джерела доходів, колегія судді вважає за доцільне продовжити відносно них запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку, встановленого в ч.1 ст.197 КПК України, оскільки інша міра запобіжного заходу не в змозі запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 задовольнити повністю.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2019 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Клопотання захисника ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою терміном на 60 днів, до 09 серпня 2019 року, кожному, включно.

Головуючий :

Судді :