Справа №491/1091/19
У Х В А Л А
15 листопада 2019 року м. Ананьїв

Слідчий суддя Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , особи, в якої було вилучено мано ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , подане 14 листопада 2019 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у власності Свято-Іверського чоловічого монастиря,

В С Т А Н О В И В :

14 листопада 2019 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , подане 14 листопада 2019 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у власності Свято-Іверського чоловічого монастиря.
Клопотання подане з дотриманням частини 2 статті 132 КПК України та підсудне слідчому судді Ананьївського районного суду Одеської області, оскільки його подано в рамках кримінального провадження №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ананьївського районного суду Одеської області.
До суду для участі у розгляді клопотання з`явився слідчий СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000295 згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, у судове засідання з`явилася особа, в розпорядженні якої на момент вилучення перебувало майно, на яке просить накласти арешт слідчий, - ОСОБА_4 .
У судовому засіданні слідчий СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на те, що майно, на яке він просить накласти арешт має істотне значення для досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, може бути використано в якості доказу у кримінальному провадженні, а в разі його повернення особам, в яких його було вилучено будуть створені умови для його переховування або знищення.

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він є водієм Свято-Іверського чоловічого монастиря, деревину, яку він перевозив у автомобілі «КамАЗ» з номерним знаком « НОМЕР_1 », за його словами, була пожертвувана Свято-Іверському чоловічому монастирю, настоятелем храму Точилівської Свято-Покровської церкви, який пояснив ОСОБА_4 , що вказана деревину було вирублено на території села, а також пожертвувано прихожанами храму. Як зазначив ОСОБА_4 деревина була різних сортів, втому числі фруктових, яка давно зрублена. Проти задоволення клопотання про арешт транспортного засобу ОСОБА_4 заперечив.

Перевіривши надані матеріали, з`ясувавши обставини, викладені в клопотанні, заслухавши пояснення слідчого, особи, в якої було вилучено майно, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити за наступних підстав.

Так, з клопотання вбачається, що 13 листопада 2019 року до чергової частини Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення по телефону від поліцейського СРПП №1 Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про те, що 13 листопада 2019 року близько 17 години 30 хвилин ним по вул.Єврейській міста Ананьїв Одеської області було зупинено транспортний засіб марки «КамАЗ» з державним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, при цьому виявлено відсутність будь-яких документів на вантаж деревини, яку він перевозив.

13 листопада 2019 року за фактом незаконної порубки деревини розпочато досудове розслідування. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.246 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України внесено слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000295.

Під час проведення досудового розслідування 13 листопада 2019 року за письмовою згодою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , проведено огляд транспортного засобу марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору з державним знаком « НОМЕР_1 », який перебував на узбіччі проїжджої частини по вул.Незалежності м.Ананьїв.

В ході огляду вказаного автомобіля марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору вантажний самоскид 1984 року випуску з державним знаком « НОМЕР_1 » встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС в Одеській області, вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у власності Свято-Іверського чоловічого монастиря, та завантажений колодами дубу та ясеню у кількості 110 колод, діаметрами від 5 см до 36 см, довжиною від 1 метра до 2 метрів. Автомобіль оглянутий, вилучений та поміщений на спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, який розташований за адресою: Одеська обл., смт.Любашівка, пров.Заводський, 2 а.
Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, унеможливлення їх знищення, зміни або переховування слідчий звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про накладення арешту на майно.

Абзацом 1 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів вбачається, що слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

З диспозиції частини 1 статті 246 КК України вибачається, що нею передбачено кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

З наведеного вбачається, що злочин, передбачений ч.1 ст.246 КК України може мати два склади, а саме: 1) незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяли істотну шкоду; 2) перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

При цьому, зі змісту другого наведеного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України вбачається, що ним передбачено відповідальність за перевезення, зберігання, збут саме незаконно зрубаних дерев або чагарників, тобто таких які отримані внаслідок вчинення дій, які передбачає перший наведений склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а саме в наслідок незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях.

Також, зі змісту диспозиції ч.1 ст.246 КК України вбачається, що нею передбачено відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників вчинену у певних, визначених Законом місцях, а саме у лісах, захисних та інших лісових насадженнях.

При цьому, пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» визначено, що порубка дерев і чагарників на територіях, не віднесених до лісового фонду, не тягне відповідальності за ст.246 КК України. За наявності відповідних підстав такі дії можуть бути кваліфіковані як крадіжка, самоправство тощо.

Статтею 4 Лісового кодексу України визначено, що до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара. До лісового фонду України не належать: зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

З клопотання про арешт майна та доданого до нього витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000295 від 14 листопада 2019 року вбачається, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочато за повідомлення по телефону від поліцейського СРПП №1 Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про те, що 13 листопада 2019 року близько 17 години 30 хвилин ним по вул.Єврейській міста Ананьїв Одеської області було зупинено транспортний засіб марки «КамАЗ» з державним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, при цьому виявлено відсутність будь-яких документів на вантаж деревини, яку він перевозив.

При цьому, клопотання та додані до нього матеріали жодних відомостей про те, що деревину, яку було виявлено 13 листопада 2019 року при проведенні огляду транспортного засобу марки «КамАЗ» з державним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 , було отримано в наслідок незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях.

Навпаки, з доданого до клопотання протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15), який є настоятеля храму Точилівської Свято-Покровської церкви, вбачається, що деревину, яку було виявлено 13 листопада 2019 року при проведенні огляду транспортного засобу марки «КамАЗ» з державним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 , було заготовлено прихожанами Точилівської Свято-Покровської церкви шляхом вирубки дерев, які росли на кладовищі, при його очищенні, а також на території нежилого домоволодіння, яке було пожертвуване церкві.

Будь-яких доказів, які б спростовували покази ОСОБА_8 до клопотання не додано.

З наведеного вбачається, що клопотання та додані до нього матеріали не містять жодних доказів, які б давали підстави вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Вказані факти дають підстави вважати, що факт вчинення кримінального правопорушення є лише припущенням слідчого.

При цьому, доказування у кримінальному провадженні не може ґрунтуватися на припущеннях, що відповідає положенням частини 3 статті 373 КПК України.

У справі «Кобець проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому, п.1 ч.3 ст.132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, враховуючи те, що слідчим не доведено існування обставин, які б давали змогу стверджувати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено необхідність арешту майна.

Крім того, слідчий у клопотанні про арешт майна посилається на те, що транспортний засіб марки «КамАЗ» з державним знаком « НОМЕР_1 » є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, за допомогою якого вчинялося кримінальне правопорушення.

Проте, Кримінальний процесуальний кодекс України не містить роз`яснення поняття «знаряддя вчинення кримінального правопорушення»

Проте, такі роз`яснення містяться в Постановах Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» та від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля».

Так, пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин. Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» під знаряддями злочину в таких справах треба розуміти предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для незаконного полювання, рибальства, порубки дерев тощо, а також для полегшення вчинення зазначених дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби (останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним).

З аналізу зазначених рішень Верховного Суду України можна зробити висновок, що знаряддям вчинення злочину є предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для його вчинення.

При цьому, з урахуванням того, що слідчим не доведено існування обставин, які б давали змогу стверджувати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучений транспортний засіб , в даному випадку, не можливо розцінювати як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, з клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у власності Свято-Іверського чоловічого монастиря, вилучене 13 листопада 2019 року, з урахуванням частини 7 статті 237, частини 2 статті 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном, оскільки його вилучено в ході проведення огляду.

Частиною 1 статті 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Частиною 3 статті 173 КПК України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у розпорядженні Свято-Іверського чоловічого монастиря, має бути негайно повернутий особі в якої його було вилучено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 26, 169, 170-173, 309, 369, 372, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , подане 14 листопада 2019 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000295, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , але фактично перебуває у власності Свято-Іверського чоловічого монастиря, - відмовити.

Автомобіль марки «КамАЗ» моделі «55102» зеленого кольору, вантажний самоскид, 1984 року випуску, з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданому РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , тимчасово вилучений під час огляду місця події 13 листопада 2019 року, - негайно повернути особі в якої його було вилучено, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.169, ч.3 ст.173 КПК України.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, фізичній особі щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1