Справа № 446/237/19
ВИРОК
16.05.2019 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участі:секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, інваліда третьої групи, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого.
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -
обвинувачення-прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_3 , перебуваючи протягом 25 травня 2015 року - 15 лютого 2016 років на посаді директора КП "Неслухів", будучи службовою особою, на яку покладено організацію роботи з планування, обліку та звітності за всіма розділами господарсько-фінансової діяльності підприємства(організації), порушив встановлений законом порядок і правила вилучення(видобування) корисних копалин та вимоги ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст. 19, 21 Кодексу України про надра, а також використовував земельну ділянку для потреб, пов"язаних з користуванням надрами без відповідного рішення Неслухівської сільської ради, а саме: протягом періоду з 25 травня 2015 року по 15 лютого 2016 року, без одержання спеціального дозволу на користування надрами, незаконно видобув з артезіанських свердловин №1 та №2, які перебувають на балансі КП "Неслухів" та розміщені на земельних ділянка, що належать Неслухівської сільської ради і не передані в користування підприємству, підземні води об"ємом 2505,23 куб.м., які згідно "Переліку корисних копалин загальнодержавного значення" відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, чим заподіяв шкоду державі на суму 3171,24 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.
28 січня 2019 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся.
Судом встановлено, що згідно даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.240 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а також про міру покарання в межах санкції ч. 2 ст.240 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян(шість тисяч вісімсот грн.).
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КК України, та наслідки її невиконання. Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України щодо змісту та порядку укладення угоди та Кримінального кодексу України щодо узгодженого виду покарання.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості з підозрюваним.
Обвинувачений ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд переконався у добровільності укладення угоди про визнання винуватості, і що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Узгоджені вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно п.2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.240 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, обвинувачений зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, яка укладена між прокурором та ОСОБА_3 28.01.2019 року, відповідає вимогам КПК України щодо змісту та порядку укладення угоди, закону про кримінальну відповідальність щодо узгодженої міри покарання, укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб. У зв`язку з цим, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього ст. 1 п. «ґ» Закону України « Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом являється пенсіонером та інвалідом третьої групи.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Згідно положення ст. 1 п. «ґ» цього Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином відповідно до статті 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, визначених ч.4 ст.86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, раніше амністія до нього не застосовувалася.
Відтак, беручи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбаченний ч. 2 ст. 240 КК України який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є людиною пенсійного віку, враховуючи відсутність, визначених статтею 9 вказаного Закону та статтею 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" підстав за яких амністія до нього не може бути застосована, а також те, що обвинувачений дав свою згоду суду на застосування амністії, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення про застосування амністії до ОСОБА_3 на підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 р.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальних витрат у справі не має.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 86 КК України, п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 р.,
Затвердити угоду від 28 січня 2019 року про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження начальником Кам"янка-Бузького відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.240 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (шість тисяч вісімсот грн.).
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного за цим вороком покарання на підставі ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кам"янка-Бузький районний суд Львівської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Суддя: ОСОБА_1