Провадження №1-м/127/1/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в м. Вінниці клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що громадянин України ОСОБА_4 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Смоленська від 02.09.2016 р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Смоленського обласного суду від 26.10.2016 р. до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах) Кримінального кодексу Російської Федерації, що є також караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальне відповідальність.

Засуджений ОСОБА_4 перебуває в ФКУ «Виправна колонія «2 УФСВП Росії по Смоленській області». До матеріалів клопотання долучено письмову заяву останнього про згоду на передачу в Україну.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, однак до матеріалів клопотання додано його клопотання про здійснення судового розгляду клопотання у його відсутність.

Прокурор вважає, що вирок Ленінського районного суду м. Смоленська від 02.09.2016 р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Смоленського обласного суду від 26.10.2016 р. підлягає приведенню у відповідність до законодавства України, а ОСОБА_4 слід призначити покарання за частиною другою статті 15, частиною другою статті 307 КК у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що на адресу Міністерства юстиції України надійшов запит Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.04.2018 р. № 06-44789/18 про передачу засудженого ОСОБА_4

14.06.2019 р. наказом Міністерства юстиції України № 1785/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 .

Порядок визнання та виконання вироків іноземних держав, а також передача засуджених осіб регламентований главою 46 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Відповідно до вимог частини третьої статті 609 КПК в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 610 КПК клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Суд враховує, що статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., ратифікованої Законом України № 337/95-ВР від 22.09.1995 р. «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» (далі Конвенція від 1983 року) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

При цьому, відповідно до статті 10 зазначеної Конвенції у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Зі змісту частини третьої статті 610 КПК випливає, що під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Як слідує з вироку суду ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, у великому розмірі. Зазначений злочин ОСОБА_4 було вчинено, як слідує зі змісту вирок від 02.09.2016 р., було вчинено з корисливих мотивів. За результатами апеляційного розгляду посилання на вчинення злочину з корисливих мотивів з судового рішення виключено не було.

Суд враховує, що чинним кримінальним законодавством України, зокрема, статтею 307 КК передбачено кримінальне відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Тобто чинне кримінальне законодавство України передбачає кримінальну відповідальність як за незаконне придбання, зберігання з метою збуту, так і за незаконний збут в даному випадку наркотичних засобів. Інакше кажучи, придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту за законодавством України, на відміну від законодавства Російської Федерації, складає закінчений склад злочину. Однак, суд враховує, що компетентними органами Російської Федерації ОСОБА_4 в цій частині не обвинувачувався, тому при вирішенні питання щодо приведення вироку Російської Федерації у відповідність до законодавства України суду слід керуватися межами того обвинувачення, яке було висунуте ОСОБА_4 , тобто лише в частині дій, спрямованих на збут наркотичних засобів.

Отже, судом було зазначено, що частиною першою статті 307 КК передбачена кримінальна відповідальність за, зокрема, незаконний збут наркотичних засобів. При цьому частиною другою зазначеної статті передбачені кваліфікуючі ознаки зазначеного злочину, а саме: вчинення дій, передбачених частиною першою повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

З наданої суду копії вироку від 02.09.2016 р. випливає, що предметом злочину, за вчинення якого засуджений ОСОБА_4 , був наркотичний засіб канабіс (маріхуана) масою 12,4 г. Згідно із законодавством Російської Федерації канабіс є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, і маса канабісу 12,4 г це значний розмір.

Зі Списку № 1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. № 770, випливає, що канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Відповідно до Таблиці 1 Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 р. за № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 р. за № 512/4733 наркотичним засобом є, зокрема, канабіс цілі або різного ступеня подрібнення будь-які частини рослини роду коноплі або їх суміш (за винятком власне дозрілого насіння) незалежно від того, піддавались вони екстракції, деструкції, гниттю чи враженню пліснявою. Зі змісту зазначеної Таблиці також випливає, що невеликими розмірами вважається маса канабісу до 5,0 г, великими від 500 до 2500 г і особливо великими розмірами 2500 і більше.

Отже, зважаючи на те, що канабіс згідно із законодавством України є особливо небезпечним наркотичним засобом, а тому в діях ОСОБА_4 наявна зазначена кваліфікуюча ознака. Разом з тим, чинне законодавство України у ряді норм містить розмежування між значними та великими розмірами. В даному випадку ОСОБА_4 засуджений за злочин, пов`язаний з обігом особливо небезпечного наркотичного засобу у значних розмірах. Тому, правові підстави для зазначення з-поміж кваліфікуючих ознак вчиненого ОСОБА_4 злочину таких, як вчинення злочину в значних розмірах немає, оскільки великими розмірами канабісу є незаконний обіг зазначеного наркотичного засобу масою від 500 до 2500 г, натомість згідно з вироком від 02.09.2016 р. маса вилученого в ОСОБА_4 наркотичного засобу складала 12.4 г.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_4 за кримінальним законодавством України наявна така кваліфікуюча ознака злочину, як вчинення злочину, пов`язаного з особливо небезпечними наркотичними засобами.

Як вже судом було зазначено, чинне кримінальне законодавство України придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту та його збут це два закінчені склади злочину. Натомість, згідно з наданою суду копією вироку ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу. Тому суд вважає за необхідне привести вирок суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України з урахуванням меж караності діяння особи за законодавством Російської Федерації. Тобто в даному випадку розширення межі караності дій особи не допускається, тобто дії ОСОБА_4 мають бути кваліфіковані саме як замах на вчинення злочину.

Отже, дії ОСОБА_4 за законодавством України підлягають кваліфікації за частиною другою статті 15, частиною другою статті 307 КК, за ознаками закінченого замаху на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

При вирішенні питання щодо приведення призначеного ОСОБА_4 покарання у відповідність до законодавства України суд враховує, що санкція кримінального закону за вищезазначений злочин передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Загальні правила призначення покарання визначені статтями 50, 65 КК, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Разом з тим, частиною третьою статті 68 КК визначено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Отже, призначене ОСОБА_4 покарання з урахуванням частини першої статті 62, частини третьої статті 66 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає приписам статті 69-1, частині третьої статті 68 Кримінального кодексу України.

Посилання прокурора на необхідність призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено кримінальним законом України, суд вважає відхилити, оскільки з наданих суду копії вироку від 02.09.2016 р. та ухвали від 26.10.2016 р. випливає, що ОСОБА_4 зазначене додаткове покарання призначене не було. Натомість вихід суду за межі обсягу пред`явленого обвинувачення та обсяги призначеного покарання призведе до звуження конституційних та процесуальних прав засудженого. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке не було призначене компетентним судом Російської Федерації, в порядку приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, незважаючи на безальтернативний характер зазначеного покарання згідно з кримінальним законом України, не допускається.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вирок Ленінського районного суду м. Смоленська від 02.09.2016 р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Смоленського обласного суду від 26.10.2016 р., яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, підлягає приведенню у відповідність із законодавством України. Тому за кримінальним законодавством України ОСОБА_4 підлягає визнанню винним у вчиненні злочину, частиною другою статті 15, частиною другою статті 307 КК, за ознаками закінченого замаху на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, з призначенням покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Визначення виду виправної колонії відповідно до положень Кримінально-виконавчого кодексу України до повноважень суду не належить.

Керуючись статтями 371, 610 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Смоленська від 02.09.2016 р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Смоленського обласного суду від 26.10.2016 р., яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі привести у відповідність із законодавством України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 15, частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, за ознаками закінченого замаху на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 02.09.2016 р., зарахувавши до строку відбування покарання перебування ОСОБА_4 під вартою з 08.02.2016 р. по 02.09.2016 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя: