ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 484/1316/19
Номер провадження : 11-кп/819/730/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 00001726 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України., -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області, громадянки України, освіта середня, не працюючої, не одруженої, дітей не має, не інваліда, мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 15.06.2000 року Первомайським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимої, визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, за ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням, відповідно до п.п.1,2, ч.1 п.2 ч.2 ст.76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Строк відбуття додаткового покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Судом встановлено, що 19.01.2019 року близько 19.00 години водій ОСОБА_7 керувала технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21011» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись у темний час доби по автодорозі Р-75 «Тимкове-Балта-Олександрівка» в Первомайському районі Миколаївської області в межах населеного пункту по вул. Центральній в с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області при увімкненому світлі головного світла в режимі «ближній» по правій смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони смт. Криве Озеро Миколаївської області у напрямку м. Первомайська Миколаївської області зі швидкістю, що не перевищувала встановленого обмеження. В цей же час пішохід ОСОБА_10 , перебуваючи в межах проїзної частини вул. Центральної в с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області, рухалася в попутному напрямку по правому краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21011» реєстраційний номер НОМЕР_3 , грубо порушуючи п.п. 4.1, 4.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями та введених в дію з 01.01.2002 року (далі Правила дорожнього руху), які передбачають: п.4.1. «Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо нема тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів»; п.4.4: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїжджою частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху». При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_7 у процесі руху не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи злочинну недбалість, не передбачила можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, порушила вимоги п. 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил та дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а також грубо порушила вимоги п.п.2.3 «б» Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміни, які полягали у появі в межах смуги руху автомобіля пішохода, який рухався попутно в межах цієї смуги та створював для неї перешкоду, при виявленні пішохода не вжила заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча повинна була це зробити та мала таку можливість, внаслідок чого передньою правою частиною керованого нею автомобіля скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_10 став перелом шийного відділу хребта з розривом спинного мозку. Такі тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих предметів і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілої настала миттєво. Допущені водієм ОСОБА_7 грубі порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .Таким чином ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, 19.01.2019 року після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_10 , будучи причетною до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, в порушення вимог підпунктів «а», «б», «в», «г», «ґ», «д», «е» пункту 2.10 , підпункту «е» пункту 9.9 та підпункту «а» пункту 9.10 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 не зупинила транспортний засіб і не залишилася на місці пригоди, не увімкнула аварійну сигналізацію і не встановила знак аварійної зупинки, перемістила транспортний засіб з місця пригоди, не вжила можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликала швидку допомогу, не доставила потерпілу до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після зупинки, не повідомила про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції та не дочекалась прибуття працівників поліції, не вжила заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та не організувала об`їзд місця пригоди. Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_3 пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження й залишилася лежати на правому узбіччі дороги у темну пору доби на неосвітленій ділянці та у зимню пору року при дії низьких температур, внаслідок чого перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, розуміючи, що вона сама поставила потерпілу у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи байдужість і неповагу до права людини на життя та безпеку, маючи змогу надати потерпілій першу медичну допомогу, навіть не намагалася цього зробити, свідомо залишивши ОСОБА_10 без допомоги у небезпечному для життя стані. Попередньо і достовірно не переконавшись у настанні смерті потерпілої, хоча сама поставила її у небезпечний для життя стан, ОСОБА_7 не вжила жодних заходів для транспортування ОСОБА_10 до лікувального закладу, хоча мала об`єктивну можливість це зробити, враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав незначні механічні ушкодження, які не виключали його подальшого руху, маючи протиправні наміри щодо приховування цієї пригоди, самовільно залишила місце пригоди, доїхала до сусіднього села Коломиївка Первомайського району, де в гаражі домоволодіння свого брата ОСОБА_11 сховала вказаний автомобіль , а сама пішки прийшла додому та переховувалась від поліції до моменту затримання. Таким чином, ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити виключивши посилання суду, що строк відбуття додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вказує що суд порушив вимоги ч. 3 ст.55 КК України.

Вислухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу просив задовольнити, обвинувачену та її захисника, які апеляційні вимоги залишили на розсуд суду , заслухавши сторони в судових дебатах, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні правопорушень, за які її засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та ніким не оспорюються. Тому суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

За ч. 3 ст.55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.
За ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Суд, вказавши у вказаному вироку, що строк відбуття додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, порушив, вище наведені, вимоги закону.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог ст.409 КПК України є однією з підстав для зміни судового рішення.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 - змінити.
Виключити з резолютивної частини вказаного вироку посилання суду, що «Строк відбуття додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2