УХВАЛА
Справа № 521/20142/19

Номер провадження:1-кс/521/7541/19

10 грудня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, за кримінальним провадженням №0004051 від 03.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.07.2015 до чергової частини Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з письмовою заявою звернулась ОСОБА_4 , в якій просить вжити заходів до нестановлених осіб, які шахрайським шляхом під приводом купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , шляхом обману заволоділи грошовими коштами останньої на загальну суму 37200 доларів США. Передача грошових коштів відбувалась в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
В ході досудового розслідування встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири за вказаною адресою, невстановлена особа, надала нотаріусу ОСОБА_5 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 з явними ознаками підробки, та нотаріально оформила договір купівлі-продажу, в результаті чого отримала від ОСОБА_4 грошові кошти.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта № 99515618 від 06.10.2017 встановлено, що 29.05.2015 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2015 завіреного нотаріусом ОСОБА_5 ..

10.10.2017 з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчим суддею Малиновського районного суду задоволено клопотання слідчого погоджене з прокурором та в подальшому накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

25.05.2018 ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси скасовано раніше накладений арешт.

В ході досудового розслідування встановлено, що 29.05.2015 начебто між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу на квартиру АДРЕСА_1 , однак в подальшому встановлено, що ОСОБА_6 фактично не могла укладати зазначений договір так як перебувала за межами України.

На підставі викладених фактів 24.12.2015 Київським районним судом ухвалене рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, та витребувати майно, у громадянки ОСОБА_4

11 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду в Одеській області апеляційну скаргу частково задоволено в частині визнання недійсним договору купівлі продажу, однак залишено в силі в частині витребування майна із незаконного володіння особи.

25 травня 2016 року відкрито Касаційне провадження та призупинено виконання рішень першої інстанції та апеляції.

В цей час ОСОБА_4 , розуміючи, що її дії потягнуть за собою ряд правочинів, з метою недопущення витребування з її незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 , використовуючи договір купівлі продажу майна, що укладено начебто з ОСОБА_6 , достовірно розуміючи, що договір купівлі-продажу має в собі відомості, що не відповідають дійсності, змінила призначення нерухомого майна в нежитлове приміщення, та на підставі договору дарування, подарувала нежитлове приміщення особі ОСОБА_7 .
04 липня 2019 року рішенням Верховного суду України у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишено в силі рішення, щодо витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126781621 від 07.06.2018 встановлено, що 29.05.2015 на підставі договору купівлі продажу від 29.05.2015 ОСОБА_4 отримала у власність приміщення АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 191478245 від 04.12.2019 встановлено, що на даний час власником приміщення АДРЕСА_1 є особа ОСОБА_7 , на підставі договору дарування № 733 від 13.06.2018.

На даний час є достатні підстави вважати, що нежитлове приміщення № 20 будинку АДРЕСА_3 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, та необхідне проведення ряду експертних досліджень з метою проведення повного всебічного, об`єктивного розслідування обставин скоєння кримінального правопорушення.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання, та вважав за необхідне його задовольнити.

Вивчивши клопотання та матеріали надані до нього, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, оскільки слідчим доведена необхідність застосування арешту майна, з наступних підстав.

При цьому, слідчим доведено, що є достатні підстави вважати, що вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та вилучені речі є предметом кримінального правопорушення, а отже, вони відповідають критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КК України.

Частиною 1 статті 167 КПК України, встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно п.1,3 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або являються предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним оборотом.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Крім того, незастосування заборони на використання вказаного майна, може привести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_7 .

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1