У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000233 апеляційну скаргу начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06.03.2019 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Березнегувате Миколаївської області, українця, громадянина України, з освітою 9 класів, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року за ч.2 ст.125 КК України з призначенням покарання 150 годин громадських робіт,

- обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з урахуванням змін до неї.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06.03.2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання та звільнення останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст.389 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 , у виді обмеження волі строком на 2 роки 10 днів.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, і визначено йому іспитовий строк 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з урахуванням змін до неї.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що станом на 13.05.2019 року ОСОБА_6 знято з обліку Березнегуватським районним сектором Філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області у зв`язку із відпрацюванням встановленої судом кількості годин громадських робіт за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року.

Окрім того, ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та став на шлях виправлення.

Вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 та наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання дають підстави просити суд призначити покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи засудженим 17 листопада 2016 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.125 КК України до відбування покарання у виді 150 годин громадських робіт, умисно ухилився від відбування призначеного судом зазначеного покарання.

Так, на виконання вищезазначеного вироку обвинувачений ОСОБА_6 , будучи зобов`язаним з 2 лютого 2017 року приступити до громадських робіт у Березнегуватській селищній раді Миколаївської області, до виконання вказаних робіт не приступив. Станом на 20 вересня 2018 року 150 годин громадських робіт не відпрацював, тобто умисно ухилився від відбуття покарання призначеного судом, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_6 , то апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд дотримався вимог ст.65-67 КК України і в достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Так з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю визнав та щиро розкаявся, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно, непрацевлаштований офіційно, неодружений, має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи позицію обвинуваченого та сторони захисту, щодо виду та міри призначеного покарання, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.

На думку апеляційного суду, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та даних про його особу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та правильно звільнив його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього певних обов`язків, застосувавши положення ст.75,76 КК України.

Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 50 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, як було встановлено під час апеляційного розгляду, станом на 13.05.2019 року ОСОБА_6 знято з обліку Березнегуватським районним сектором Філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області у зв`язку із відпрацюванням встановленої судом кількості годин громадських робіт за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року (а.п.152-156). Зазначене свідчить, що на теперішній час ОСОБА_6 повністю відбув покарання, призначене йому вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2016 року.

За такого, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків. Тому вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підлягає зміні, з виключенням із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 06.03.2019 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.389 КК України з призначеним покаранням у виді обмеження волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий:

Судді :