Дата документу 03.12.2019 Справа № 323/968/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/968/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1122/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Рябівське Сругловського району Волгоградської області, громадянки України, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, Згідно зі змістом судового рішення, старший слідчий Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Оріхівського відділення Токмацької місцевої прокуратури, в якому просив застосувати до ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ст.4 ст. 191 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .

У клопотанні зазначалося, що ОСОБА_7 впродовж 2014-2016 р.р., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей до платіжних доручені використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, заволоділа грошовими коштами Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 перебуваючи на посаді головного спеціалісту Відділу державно виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області, діючі умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, будучи службовою особою, наділеною адміністративно господарськими функціями по здійсненню повноважень щодо підготовки платіжних документів для перерахування грошових коштів з реєстраційних рахунків відділу, достовірно знаючи пре відсутність перебування на виконанні у відділі виконавчих листів та проваджень про стягнена грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_11 , не отримуючи від державних виконавців відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 письмових розпоряджень, для перерахування коштів, 30.01.2014 в денний період часу знаходячись в службовому кабінеті № 2 Відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області, що розташований за адресою: Запорізька область м. Оріхів, вул. Запорізька, № 59, склала і внесла до офіційного документа, а саме платіжного доручення № 174 від 30.01.2014 у графу «Призначення платежу» завідомо неправдиві відомості про наявність на примусовому виконанні виконавчого документу: «Про стягнення коштів (перерахування) аліментів на користь ОСОБА_11 , для перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 3 990 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, а супереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, 30.01.2014 в денний період часу знаходячись в службовому кабінеті № 2 Відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області, що розташований за адресою: Запорізька область м. Оріхів, вул. Запорізька, № 59, надала завідомо неправдивому документу, а саме платіжному дорученню № 174 від 30.01.2014, статусу офіційного, оскільки завірила йога особистим підписом як головного спеціаліста державної виконавчої служби, підписом виконаний від імені начальника відділу та скріпила печаткою, в той час коли на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області не перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів на користь ОСОБА_11 .

Бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, направлений на розтрату майна, а саме грошових коштів відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області, ОСОБА_7 30.01.2014 у денний період часу, видала завідомо підроблений документ - платіжне доручення № 174 від 30.01.2014, шляхом надання його до Управління державної казначейської служби в Оріхівському районі Запорізької області, що розташоване за адресою Запорізька область, м. Оріхів вул. Покровська (колишня Лен. Курсантів) № 72А, на підставі якого, 30.01.2014 управлінням казначейської служби на р/р № , перераховані грошові кошти на загальну суму 3 990грн., тим самим розтратила грошові кошти відділу на вказану суму. У подальшому перераховані грошові кошти на загальну суму 3 990 грн. ОСОБА_7 використала на власні потреби.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на посаді головного спеціалісту Відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими функціями по здійсненню повноважень щодо підготовки платіжних документів для перерахування грошових коштів з реєстраційних рахунків відділу, достовірно знаючи про відсутність перебування на виконанні у відділі виконавчих листів та проваджень про стягнення грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_11 , не отримуючи від державних виконавців відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 письмових розпоряджень, для перерахування коштів впродовж 2014-2019 років шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей до платіжних доручень, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, складала платіжні доручення про перерахування коштів на користь ОСОБА_11 , згідно ЗУ «Про виконавче провадження на особисті рахунки останньої, знаючи про відсутність будь-якого виконавчого документу та виконавчого провадження, та в подальшому направляла їх до управління державної казначейської служби України в Оріхівському районі Запорізької області, та як наслідок заволодівала грошовими коштами, що використовувала на власні потреби.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що обґрунтованість підозри і існування ризиків передбачених п.п.1, ,3 5 ч.1 ст.177 КПК України було доведено, натомість не було доведено інших заявлених ризиків, а також неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання. Крім цього, вирішуючи питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, слідчий суддя врахувала відомості про її особу, міцність соціальних зв`язків, та прийшла до висновку про можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства України. Вважає, що слідчим суддею не прийнято до уваги той факт, що підозрювана перебуваючи на свободі може незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити новий злочин, або переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, слідчим суддею взагалі не прийнято до уваги вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Також слідчим суддею не надано оцінки репутації підозрюваної, яка ніде не працює, вчинила умисний тяжкий злочин, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі до восьми років.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24.10.2019 та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрювану та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги та надали письмові заперечення на апеляційну скаргу; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Так, звертаючись із клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий посилався на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, може вчиняти інші кримінальні правопорушення даної категорії, здійснювати вплив на свідків та перешкоджати своїми діями здійсненню досудового розслідування та в подальшому судовому розгляду справи, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тим самим перешкоджати своїми діями здійсненню об`єктивного досудового розслідування.

Відмовляючи в задоволенні клопотання старшого слідчого Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 слідчий суддя вважала, що надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України; встановленим існування ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків і потерпілого у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , а також даними про особу підозрюваної, її сімейний та матеріальний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, своєчасне з`явлення до слідчого для проведення слідчих дій.

Слідчий суддя зазначила, що запропонований органом досудового слідства запобіжний захід взяття під варту, є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Слідчий суддя вважала, що прокурором не доведено обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, такі обставини також не доведені і під час апеляційного розгляду ухвали слідчого судді.

Так, відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України. З висновками слідчого судді щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням на останню обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з огляду на те, що органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування до підозрюваної інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неврахування слідчим суддею наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та наявність вагомих доказів пр. вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, є безпідставними, оскільки у своєму рішенні слідчий суддя погодився з існуванням ризиків, про які заявлено у клопотанні слідчого та погодився з обґрунтованістю предяленої ОСОБА_7 підозри, інших доводів, які могли бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, прокурором не наведено.

За викладених у сукупності обставин, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді особистого зобов`язання в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрювана після застосування запобіжного заходу його умов не порушувала і дотримувалась покладених на неї обов`язків. Прибула в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження.

Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4