Номер провадження 1 КС/638/4371/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні внесене у кримінальному провадженні № 0003880 від 28.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України клопотання слідчого Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна,

установив:

30.09.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна, в якому він просить накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події від 27.09.2019 року водійське посвідчення НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003880 від 28.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. У ході досудового розслідування було встановлено, що 27.09.2019 р. близько 23:00 год., під час патрулювання у Шевченківському районі м. Харкова, поблизу буд. 24 по вул. Архітекторів, працівниками УПП в Харківській області був виявлений громадянин ОСОБА_5 , який використовував водійське посвідчення з ознаками підробки.

У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, причину неявки слідчому судді не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

Від слідчого слідчого відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі.

Неприбуття слідчого або прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що повністю узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку.

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003880 від 28.09.2019 року, 27.09.2019 р. близько 23:00 год., під час патрулювання у Шевченківському районі м. Харкова, працівниками УПП в Харківській області був виявлений громадянин ОСОБА_5 , який використовував водійське посвідчення з ознаками підробки.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, враховуючи, що не накладення арешту на водійське посвідчення може призвести до вчинення дій, направлених на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій, а тому є всі підстави для арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 172, 173, 369 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити у повному обсязі.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події від 27.09.2019 року водійське посвідчення НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: