Провадження № 11-кп/824/2514/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 05 » серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄДРДР №0004325 від 07.11.2018р. щодо ОСОБА_7 ,1989р.н., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України.

26.06.2019р. під час судового засідання прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , обґрунтоване тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали, а саме ризик переховуватися від суду та сторони обвинувачення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, за один з них передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, крім того після вчинення одного з епізодів злочину 6.11.2018р. ОСОБА_7 зник та переховувався від слідства до моменту його затримання 19.11.2018р., також обвинувачений може незаконно впливати та тиснути на свідків та потерпілих з якими проживає в одному будинку, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та на ОСОБА_10 , яка являється його сестрою, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи особу обвинуваченого, який не працює, не навчається, офіційного джерела доходу не має, відсутність в нього стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та на даний час обвинувачується у вчиненні злочину саме під час умовно-дострокового звільнення, а тому на думку прокурора інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

26.06.2019р. ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 24 серпня 2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив обрати йому будь-яку іншу міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт, послався на те, що матеріали провадження, зібрані органами досудового розслідування, не відповідають дійсності та складені з грубим порушенням норм КПК України, а заявлені прокурором ризики передбачені ст.177 КПК України нічим не підтверджені, а тому не повинні братися до уваги судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 29.07.2019р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019р. про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , та ухвалою апеляційного суду від 30.07.2019 провадження призначено до розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду І інстанції про продовження йому строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно матеріалів провадження 20.11.2018р. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

21.11.2018р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

26.06.2019р. ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відносно ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 24 серпня 2019р.

Як вбачається з вказаної ухвали, суд при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про те, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.194 КПК України.

Так, під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 зможе переховуватися від суду та сторони обвинувачення бо вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, суд врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення та кримінального правопорушення середньої тяжкості, за тяжчий злочин законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_7 з метою уникнути покарання за вчинений злочин може переховуватися від суду, та на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а не домашній арешт, як того просив апелянт, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів під час умовно-дострокового звільнення, його сімейний стан, соціальні зв`язки, характеристики за місцем проживання, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді __________________ _____________________ ___________________