Справа № 307/140/16-к
Провадження № 1-кп/303/638/19
УХВАЛА
16 серпня 2019 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
у складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Мукачево клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному 22 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України (в редакції до 06.12.2017 року), -

з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2019 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 22 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України (в редакції до 06.12.2017 року), відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року.
Ухвалою від 13 серпня 2019 року призначено підготовче судове засідання у данному кримінальному провадженні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 заявив письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначеення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України (в редакції до 06.12.2017 року). На обґрунтування клопотання зазначив, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 закінчується 16 серпня 2019 року. Ризики, передбачені пунктами 1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_8 , яку підтримав і сам обвинувачений ОСОБА_6 , у підготовочму судовому засіданні заперечила проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки для цього немає ніяких підстав. Крім того, заявила письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому зазначила, що 21 лютого 2019 року ухвалою Закарпатського апеляційного суду скасовано вирок Хустського районного суду від 11 червня 2018 року. Апеляційний суд повторно вказав на те, що обвинувальний акт складений слідчим та затверджений прокурорм від 19 січня 2016 року не відповідає вимогам КПК України і тому підлягає поверненню прокурору. Прокурорм не доведено ризики, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. ОСОБА_6 був позбавлений волі понад 7 років, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, а тому захисник ОСОБА_8 просила змінити запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у виді тримання під вартою, на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашній арешт у визначений період доби.
У підготовче судове засідання потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_10 не з`явилися, подали до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності. Крім того, згідно рапорту старшого ДОП Тячівського ВП від 15 серпня 2019 року, ОСОБА_9 відсутня по місцю проживання і знаходиться в м.Ужгород на стаціонарному лікуванні.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд констатує таке.
Згідно ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2019 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 діє до 16 серпня 2019 року включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що передбачено п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.
Частина 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотання учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23.11.2017 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
При прийнятті судового рішення, суд враховує вагомість доказів, що підтверджують обвинувачення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини та утриманця, наявність постійного місця проживання; відсутність судимостей у обвинуваченого та його позитивну харатеристику.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України (в редакції до 06.12.2017 року), за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.
Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях (злочинах), чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. ОСОБА_6 свою причетність до вчинення інкримінованих злочинів не визнає, неповнолітня потерпіла та її законний представник є його родичами, а свідки знайомими, родичами та сусідами, у зв`язку з чим обвинувачений може незаконно впливати на них з метою зміни ними показів та свою користь та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також, ОСОБА_6 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопрушення, так як неодноразово погрожував прокурорам, які підтримували та підтримують обвинувачення шодо нього, фізичною розправою в разі перебування на волі.
Таким чином, ризики, передбачені пунктами 1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.
При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Ст.5 п.1 підпункт с Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є злочинами проти статевої свободи та статевої непдоторканості, що становить підвищену суспільну небезпеку. Тому, враховуючи наявні ризики, існування яких доведено, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, застосованого до нього у вигляді тримання під вартою, на особисте зобов`язання або домашній арешт у визначений період доби.
Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.
Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведеного вище ризиків, передбачених пунктами 1, 3-5 ч. ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів робить висновок про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України на строк 60 днів по 15 жовтня 2019 року включно. До того ж такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.
Суд застосовує таке обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.
Керуючись: главою 18 КПК України, ст. ст. 314, 371, 372, 379 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк по 15 жовтня 2019 року включно.
Відмовити у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого у виді тримання під вартою, на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашній арешт у визначений період доби.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Закарпатської УВП № 9.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено о 08 год. 00 хв. 20 серпня 2019 року в приміщені Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: м. Мукачево, вул. Л.Толстого, 13 Закарпатської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3