Справа № 635/5124/19
Провадження № 1-кп/635/922/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в:

05 липня 2019 року до Харківського районного суду Харківської області з Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001931 від 10.09.2017 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.296 КК України.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 08 липня 2019 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

18 липня 2019 року через канцелярію Харківського районного суду Харківської області від ОСОБА_4 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту в порядку положень статей 42, 314 КПК України. В обґрунтування вказаного клопотання обвинуваченим зазначено, що обвинувальний акт від 27.06.2019 в межах кримінального провадження №0001931, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2017 з кваліфікацією за ч.4 ст.296 КК України, вдруге поданий до суду після повернення прокурору попереднього обвинувального акту від 30.01.2018 на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12.10.2018 у справі №635/721/18, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.05.2019. Підставою повернення було визначено невнесення в обвинувальний акт формулювання обвинувачення, в тому числі, формулювання обвинувачення не містило конкретного визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові та другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину тощо. Натомість, оновлений обвинувачений акт від 27.06.2019 за змістом хоча і містить розділ «формулювання обвинувачення», однак зміст його було повністю скопійовано з розділу «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», а відтак не містить обов`язкових ознак, зокрема, відсутнє визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові і другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, в тому числі не зазначено мотиви вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та спрямованість умислу обвинуваченого при застосуванні до потерпілих фізичного примусу. Вказане свідчить про неконкретне й формальне зазначення в обвинувальному акті події злочину, який інкриміновано обвинувачена, його об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони склад злочину, відомостей про мотиви та спрямованість мотиву, що має визначальне значення, та істотно порушує право обвинуваченого на захист, а відтак виключає можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просила суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду, тоді як стосовно клопотання про повернення обвинувального акту вказала, що відсутні підстави для прийняття судом інших рішень передбачених статтею 314 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 наполягали на поверненні обвинувального акту, оскільки наявні достатні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає вимогами пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.
Потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а також представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , в судовому засіданні просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду та заперечували проти клопотання обвинувачення про повернення обвинувального акту, вказуючи на його безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників підготовчого судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього

У статтях 55, 62, 63 Конституції України містяться положення щодо наявності у обвинуваченого прав на захист у суді, та на доведення його вини в законному порядку.

Згідно положень статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, зазначеними нормами закону прямо передбачена обов`язковість застосування належної правової процедури при притягненні особи до кримінальної відповідальності, що є забезпеченням її права на захист, гарантованого Конституцією України, а також передбаченого статтею 42 КПК України, що, зокрема, стосується процедури складання обвинувального акту, після отримання якого обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 частини першої статті 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, відповідно до частини першої статті 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно частини першої статті 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Зазначені норми закону у сукупності дають суду підстави вважати, що для виконання припису пункту 5 частини другої статті 291 КПК України в частині викладення формулювання обвинувачення обвинувальний акт, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обов`язковому порядку окремо повинен містити короткий зміст обвинувачення, а саме твердження про те, що особа обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним Кодексом України.

Відповідно до висновків, які містяться у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року №5-328кс16, суду належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у чинному кримінальному процесуальному законодавстві. Згідно з зазначеною нормою цього закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведений вище аналіз містить чітке визначення трьох складових частин обвинувального акту з урахуванням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, який згідно висновків Верховного Суду України вказує на обов`язковість формулювання обвинувачення, як складової частини у змісті обвинувального акту.

Аналізуючи зміст обвинувального акту суд встановив, що він містить виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення.

Разом з тим, розділ обвинувального акту «правова кваліфікація та формулювання обвинувачення» було приведено шляхом дублюванню змісту розділу «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», та не містить викладу, обов`язкових для цієї складової обвинувального акту, ознак диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.

Відтак, можливо говорити про неконкретність формулювання обвинувачення вказаного в обвинувальному акті.

Так, у відповідності до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), яке вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Однак, приводячи в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, в порушення вимог статті 291 КПК України, прокурором не було конкретизовано об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові і другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, в тому числі не зазначено мотиви вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та спрямованість умислу обвинуваченого при застосуванні до потерпілих фізичного примусу.
Згідно з частиною першою статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення .
У разі визнання особи винною, згідно зі статті 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку судом зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Без встановлення судом чіткого формулювання обвинувачення кримінального правопорушення, виконання приведеного вище припису статті 374 КПК України є неможливим.
Відповідно до вимог частини першої статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вказаних обставин, з урахуванням невідповідності формулювання обвинувачення викладеного в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 вимогам діючого законодавства, у зв`язку з чим порушується право обвинуваченого на захист, вказані недоліки підлягають усуненню в передбаченому законом порядку.
При цьому, суд враховує передбачене законом право прокурора на зміну обвинувачення в суді, однак з урахуванням того, що своїм правом прокурор може й не скористатися, що позбавить суд можливості провести належний судовий розгляд даного кримінального провадження й прийняти остаточне та об`єктивне рішення у ньому в межах висунутого обвинувачення, суд дійшов переконання, що обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків.

Керуючись вимогами статей 314, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и л а:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001931 від 10.09.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України повернути прокурору Харківської місцевої прокурори №6 Харківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Харківський районний суд Харківської області.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2019 року

Головуючий суддя ОСОБА_1