Справа № 751/2891/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/665/19
Категорія - ч. 2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000789 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий 11.03.2019 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Менського районного суду від 11.03.2019 року, більш суворим за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 листопада 2018 року по 29 листопада 2018 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - у виді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 628 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 лютого 2019 року, близько 05 год. 40 хв., ОСОБА_9 , знаходячись біля підземного переходу на ринку «Вісла», що за адресою: м. Чернігів, вул. І Мазепи, буд. 55-В, шляхом ривку з руки потерпілої ОСОБА_7 , повторно, відкрито заволодів її жіночою сумкою, всередині якої знаходився мобільний телефон «Ergo B501», вартістю 1403,22 грн., з карткою мобільного оператора «лайфселл», вартістю 150 грн., карткою поповнення «ВФ Україна» номіналом 50 грн., вартістю 53 грн., та грошові кошти у сумі 70 грн., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1676 грн. 22 коп.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок Менського районного суду від 11.03.2019 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із звільненням від його відбування з іспитовим строком 2 роки, на підставі ст.75 КК України, виконувати самостійно. Зазначив, що місцевим судом, при застосуванні ч.4 ст.70 КК України, обравши принцип поглинення менш суворого покарання, більш суворим, було неправильно призначено ОСОБА_9 остаточне покарання, оскільки вирок Менського районного суду від 11.03.2019 року підлягає самостійному виконанню.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду та пом`якшити призначене йому покарання. В обґрунтування скарги зазначив, що призначене покарання є явно несправедливим унаслідок його суворості, так як місцевим судом належним чином не було враховано, що він визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, відсутні претензії з боку потерпілої. Вказав на збіг тяжких сімейних обставин, хворобу та інвалідність матері, яка потребує стороннього догляду. Також наголосив на тому, що під час вчинення кримінального правопорушення він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, і матеріали кримінального провадження такої інформації не містять.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника та потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного засновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах прокурором та обвинуваченим не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування ч.4 ст.70 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, місцевий суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше судимий, формально-позитивну характеристику за місцем реєстрації; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається обвинувачений, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 .

Проте, при визначенні ОСОБА_9 остаточного покарання, місцевим судом було допущено помилку.

Так, за змістом ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року, який набрав чинності 21.05.2019 року, ОСОБА_9 було визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки (а.к.п.76-83).

У той же час, місцевий суд призначив ОСОБА_9 остаточне покарання за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Менського районного суду від 11.03.2019 року, більш суворим за цим вироком.

Проте покарання за вироком Менського районного суду від 11.03.2019 року не підлягає поглиненню покаранням за цим вироком, а виконується самостійно.

Відтак, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_9 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із звільненням від його відбування з іспитовим строком 2 роки, на підставі ст.75 КК України - виконувати самостійно.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4