ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3370/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 625/586/19
Категорія: ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року,

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1986 року народження на 60 днів, тобто до 03 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику передбаченого ст.177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на підтвердження їх існування.

Указав, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно.

Наголосив, що ОСОБА_8 не вчинив і не вчинить перешкод у кримінальному провадженні, сприяє встановленню усіх обставин вчинення злочину, не має наміру чинити жодного тиску на потерпілого та свідка, у вчиненому щиро розкаюється.

Також на думку захисника висновки суду щодо наявності ризику впливу обвинуваченого на потерпілого та свідка у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки останній проживає разом з потерпілим, є необґрунтованими. Зазначив, що суд при вирішенні цього питання не допитав потерпілого щодо наявності цього ризику.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, прокурора про законність та обґрунтованість ухвалу суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії, які інкримінуються обвинуваченому, були направлені на позбавлення життя свого рідного брата, вчинені ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті давнього тривалого конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 з приводу особистих стосунків останніх з ОСОБА_10 , яка є свідком у цьому кримінальному провадженні, із застосуванням кухонного ножа, а також враховуючи, що ОСОБА_8 було нанесено п`ять ударів, у тому числі у життєво важливі органи, а його протиправний умисел не був доведений до кінця, оскільки обвинувачений не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне з причин, що не залежали від його волі, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, колегія суддів не бере до уваги, оскільки злочинний умисел обвинуваченого полягав саме в заподіянні смерті своєму рідному брату, що на думку колегії суддів свідчить про нехтування обвинуваченим своїми родинними зв`язками.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Крім того, сторона обвинувачення не надала як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження відсутності вищевказаних ризиків.

З матеріалів судового провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України, вважається особою, яка не має судимостей, на шлях виправлення не став, та знову притягається до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, що на думку колегії суддів, обґрунтовано доводить існування ризику вчинення ним нового злочину.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, останні буде проживати разом з потерпілим, що може негативно вплинути на встановлення істину у кримінальному провадженні, оскільки потерпілий та свідки на разі ще не допитані.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: