ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
23 травня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 , представника Бориспільської ВК № 119 ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ Бориспільська ВК № 119 про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року на не відбуту частину покарання та матеріали судової справи, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ Бориспільська ВК № 119 про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року на не відбуту частину покарання.
На обґрунтування суд послався на те,що ОСОБА_7 покарання відбуває у Бориспільській ВК № 119 з 14 листопада 2014 року і на початку його відбування зарекомендував себе посередньо, мав стягнення, яке встановленим порядком погашене, в подальшому змінив своє ставлення та має два заохочення, які отримав у першому та другому кварталах 2018 року, працевлаштований днювальним лише з січня 2018 року; 26 липня 2017 року та 21 липня 2017 року йому було відмовлено відповідно у переведенні до дільниці
Справа № 359/8538/18 Апеляційне провадження: 11-кп/824/1124/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_8 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Не погодившись зі вказаним висновком, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з висновками суду, бо в ньому містяться певні протиріччя, та просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2018 року скасувати та винести справедливе рішення.
На обґрунтування засуджений ОСОБА_7 вказує, що не міг працювати в колонії за станом здоров`я, оскільки у 2009 році йому було проведена операція на серці та встановлено діагноз: інфіаційний індокордит трьохстворчатого клапану з вагітаріальним відривом. При цьому, засуджений ОСОБА_7 приймав участь у змаганнях з настільних шахів, організований адміністрації колонії, за що отримав грамоту за друге місце. Крім того, у січні 2018 року ОСОБА_7 був офіційно влаштованим днювальним на СПС №6, отримав заохочення та має позитивну характеристику від адміністрації Бориспільської виправної колонії № 119.
Заслухавши доповідь судді, виступи засудженого та представника Бориспільської ВК № 119, начальника відділення № 6, в якому відбуває покарання ОСОБА_7 , які апеляційні доводи підтримали, уточнили, що на день апеляційного розгляду ОСОБА_7 характеризується винятково позитивно, має чотири заохочення, виконавчий лист про стягнення заборгованості, винесено на підставі рішення у цивільній, а не кримінальній, справі і ОСОБА_7 в дійсності писав заяви до бухгалтерії установи про відрахування з його заробітної плати сум на відшкодування позовних вимог, вину у скоєному він визнав повність та усвідомив, а представник колонії підтримав також і клопотання начальника ДУ Бориспільська ВК № 119 в повному обсязі, включно з вимогою про встановлення ОСОБА_7 , у разі задоволення апеляційної скарги, адміністративного нагляду, прокурора, яка заперечила можливість задоволення апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами судової справи, судова колегія визнає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В силу п. 2 ч.3 цієї ж правової норми, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
У цьому конкретному випадку, як видно з матеріалів судової справи, зокрема копії вироку Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року (а. с. 1-2), розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили (а. с. 3), умовно-дострокове звільнення до нього може бути застосоване з 19 липня 2018 року (а. с. 5, 12, 14).
Отже, для вирішення питання про можливість застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення належить встановити сам факт доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Визнаючи, що ОСОБА_7 , хоча і став на шлях виправлення, але достатніх доказів для того, що виправлення сталося, суд першої інстанції, як видно з оскарженої ухвали, послався на те, що він в початковий період відбування покарання зарекомендував себе посередньо, мав стягнення, яке було погашене встановленим порядком, йому двічі було відмовлено в у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, з висновком, що він не став на шлях виправлення та в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким з тих же підстав, а також на те, що він тривалий час відмовлявся від працевлаштування.
Однак ці висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, оскільки стягнення догана за порушення режиму відбування покарання було на нього накладене 30 червня 2015 року і встановленим порядком погашене (а. с. 6), отже ця обставина не могла бути підставою для відмови у визнанні досягненим виправлення ОСОБА_7 ; посередня характеристика ОСОБА_7 на початку відбування строку покарання і подальша позитивна, в тому числі, за останній період з січня 2018 року винятково позитивна його характеристика, що підтвердив в апеляційному засіданні і начальник відділення № 6, в якому цей засуджений відбуває покарання, на переконання судової колегія прямо вказує на те, що ОСОБА_7 не тільки став на шлях виправлення, але й сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, бо протягом 2018 року, до прийняття оскарженого ним рішення суду першої інстанції, і до цього часу, на день апеляційного розгляду, він, як вино з клопотання начальника Бориспільської ВК № 119, не лише працевлаштований і має заохочення, в тому числі два до прийняття оскаржено ухвали, і два після неї, на день апеляційного розгляду, але й ставиться до праці сумлінно, усі завдання виконує якісно та в строк, завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, проявляє розумну ініціативу, завжди має охайний зовнішній вигляд, утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку; приймає активну участь у суспільному житті відділення та установи в цілому, чемний, охайний, ввічливий; постійно підвищує свій освітній рівень, відвідує бібліотеку установи лекції правового, економічного та естетичного змісту, заходи виховного впливу, реагує на них та проведену соціально-виховну роботу позитивно; не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки і, в тому числі, дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості; своїм ставленням до праці та зразковою поведінкою надає позитивний приклад іншим засудженим відділення (а. с. 5).
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_7 не відшкодовує шкоду за позовом, у цьому конкретному випадку безпредметні і не можуть бути взяті до уваги вже з тих підстав, що за вироком до нього не було пред`явлено позовів про відшкодування будь-якої матеріальної шкоди та не присуджено ніяких стягнень.
До того ж, як пояснили в апеляційному засіданні ОСОБА_7 та представник колонії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 писав заяви до бухгалтерії установи про відшкодування позову сумами з його заробітної плати.
Не ґрунтуються на чинному кримінальному, кримінальному процесуальному, кримінально-виконавчому законодавстві та загально визнаній судовій практиці також і посилання суду на те, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжких кримінальних правопорушень в період іспитового строку за попереднім вироком, бо ці обставини були враховані вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року при вирішенні питання про вид та розмір належного йому покарання як за кожен зі злочинів, за які він засуджений, так і за їх сукупністю, а також і за сукупністю вироків.
На підставі всього вказаного вище, колегія суддів визнає, що клопотання начальника ДУ «Бориспільська ВК №119» про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, всупереч міркуванням в оскарженій ухвалі суду першої інстанції, є обгрунтованим, вмотивованим, нормам чинного кримінального процесуального, кримінального, кримінально-виконавчого законодавства відповідає, в тому числі і в частині необхідності встановлення за засудженим після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі адміністративного нагляду в порядку ст. 6, п. «Г» ст. ст. 6, 10 Закону України « Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ст. 158 КВК України адміністративного нагляду зі вказаними в клопотанні обмеженнями, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_7 колегія суддів задовольняє,оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасовує та ухвалює власне рішення, яким клопотання начальника ДП Бориспільська ВК № 119 задовольняє.
В силу викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України,колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ Бориспільська виправна колонія № 119 про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання скасувати.
Клопотання начальника ДУ Бориспільська виправна колонія № 119 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року на не відбуту частину строком один рік два місяці сім днів.
В порядку ст. 6, п. «Г»; ст. ст. 6, 10 Закону України « Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», ст. 158 КВК України встановити адміністративний нагляд ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступними обмеженнями:
- Заборонити ОСОБА_7 залишати будинок (квартиру) за місцем фактичного проживання з 2200 до 600 години;
- Заборонити ОСОБА_7 відвідувати місця, де продаються алкогольні напої на розлив (кафе, бари, ресторани);
- Зобов`язати ОСОБА_7 реєструватися у відділі поліції не менше чотирьох разів на місяць строком на два роки;
Заборонити ОСОБА_7 виїзд по службовим справам за межі району (міста) без дозволу поліцейського.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: