1Справа № 335/3817/19 1-кп/335/548/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевский районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має повну професійно-технічну освіту, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.11.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 76, ст. 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки.
-19.12.2013 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
-13.03.2014 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289, ст.69, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком від 19.12.2013 до 4 років позбавлення волі. 02.06.2014 Запорізьким районним судом Запорізької області, відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 скорочено наполовину невідбуту частину на строк 1 рік 9 місяців 5 днів. Звільнений 25.01.2016 з Біленьківської ВК Запорізької області по відбуттю покарання.
-28.08.2018 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.
-29.11.2018 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2018 та призначено покарання у вигляді 4 роки 1 день позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 3 роки.
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має повну професійно-технічну освіту, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2019 приблизно о 05 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням до приміщення магазину «Альба» за адресою АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою з ОСОБА_4 , за допомогою фомки зламали захисні ролети та вхідні двері, проникли до приміщення вказаного магазину і діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, таємно викрали:
- принтер «для друку чеків» марки «Xprinter ХР: 365В, №3654BU7B220142» вартістю 2249 гривень 40 копійок;
- ноутбук марки «НР Соmрас» в корпусі чорного кольору, вартістю 2400 гривень;
- маніпулятор (комп`ютерна миш) чорного кольору «Махter» PW МС-206, вартістю 55 гривень 47 копійок;
- мобільний телефон марки ««Аlkatel Оnetouch», в корпусі чорного кольору, вартістю 224 гривні 67 копійок.
З викраденим майном ОСОБА_5 та ОСОБА_4 намагалися зникнути з місця скоєння злочину, але біля магазину «Альба» по вул. Незалежної України, 53 м. Запоріжжя, були затримані працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.
Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєному не визнав та відмовився надавати показання на підставі ст.63 Конституції України. Проте у судових дебатах зазначив, що взагалі не причетний до скоєння вказаного кримінального правопорушення. 11.02.2019 вранці помилково був затриманий працівниками поліції, оскільки проходив поблизу магазину «Альба». З ОСОБА_5 познайомився у відділенні поліції, раніше з ним знайомим не був.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєному визнав та відмовився надавати показання на підставі ст.63 Конституції України. Проте у судових дебатах зазначив, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та конфліктом із близькими, проходячи повз магазину «Альба» вирішив проникнути до приміщення та вкрасти якісь речі, які можна було продати та отримати грошові кошти. Проникнувши до вказаного магазину, взяв відповідні речі та коли виходив, був затриманий працівниками поліції. Також зазначив, що ОСОБА_4 поліцейські привели пізніше. Раніше з ОСОБА_4 знайомий не був. Усвідомив протиправність своїх дій, просив не позбавляти його волі та суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що перелічене майно належить йому. 11.02.2019 десь о 5-40 год. ранку йому зателефонували та повідомили про проникнення до приміщення його магазину «Альба», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 53, яким він користується на підставі договору оренди та займається підприємницькою діяльністю. На вказаному об`єкті встановлено тривожну сигналізацію, про що укладено відповідний договір. Коли він приїхав, біля магазину знаходилися поліцейські та двоє затриманих осіб, які були прикуті кайданками до перил сходів та які просили його не подавати заяву про вчинення злочину. Також пояснив, що прибувши на вказане місце побачив зламані ролети та вхідні двері до магазину, а викрадене майно, рукавички та лом знаходились на землі поблизу сходинок. Покарання обвинуваченим просить призначити на розсуд суду.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 та повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , їх вина у вчинені злочину, за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показаннями свідка ОСОБА_8 (працівник поліції), який у судовому засіданні пояснив, що 11.02.2019 перебував на службі разом з іншим поліцейським ОСОБА_9 . Десь о 05:35 год. поступив виклик, що спрацювала сигналізація у приміщенні магазину, розташованого за адресою: м Запоріжжя, вул. Незалежної України, 53, куди вони протягом 2-х хвилин прибули, де він особисто затримав ОСОБА_5 , який виходив з приміщення магазину «Альба» з частиною викраденого майна у руках та намагався втекти, викинувши на підлогу викрадені речі. Також, пояснив, що іншого ( ОСОБА_4 ) він не бачив, оскільки його увага була сконцентрована на ОСОБА_5 , та його затримував його напарник ОСОБА_9 . Після чого, було викликано слідчу оперативну групу.
Показаннями свідка ОСОБА_9 (працівник поліції), який у судовому засіданні надав аналогічні пояснення. При цьому, пояснив, що він особисто затримував ОСОБА_4 , який перебував біля вказаного магазину та в його руках викрадених речей не було, а ОСОБА_5 виходив із магазину та його затримував його напарник.

Дослідженими безпосередньо у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- рапортом, зареєстрованим в ЖЄО заяв та повідомлень Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області 11.02.2019 за № 3535, в якому викладено факт надходження повідомлення 11.02.2019 зі служби 102 про те, що 11.02.2019 з 05:45 до 05:50 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 53, невідомі таємно, шляхом зламу ролетів та вхідних дверей, проникли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звідки викрали відповідні речі та те, що працівниками УПО встановлено, що дане кримінальне правопорушення скоїли гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5

- рапортом поліцейського взводу ГР Вознесенівського МО УПО в Запорізькій області ОСОБА_8 від 11.02.2019, який в своєму рапорті виклав усі обставини виявлення факту вказаної крадіжки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх затримання, зокрема зазначив, що « ...подбегая к объекту мы увидели как из магазина начали выходить двое неизвестных: 1 в черной куртке с капюшоном, черных штанах с белыми полосками, 2 в темно-синей куртке с капюшоном, синих джинсах, с гематомой правого глаза; у которых в руках были перчатки, ноутбук, монтировка, аппарат для выдачи чеков. При виде нас они попытались бежать....» (цитата з тексту мовою оригіналу);
- протоколом огляду місця події від 11.02.2019 з фототаблицями, відповідно до якого за місцем події, що оглядався є ділянка місцевості, розташована біля входу до магазину «Альба» , яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Незалежної України, 53, згідно якого було встановлено та зафіксовано факти злому ролет та вхідних дверей, а також викрадені речі, які знаходилися на підлозі поблизу вказаного приміщення, які були вилучені;
- протоколами затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 11.02.2019, відповідно до яких вказаних осіб було затримано на місці скоєння кримінального правопорушення під час вчинення, в порядку cт. 208 КПК України;
- протоколом огляду речей від 19.02.2019, які були вилучені під час проведення огляду місця події, відповідно до якого оглянуто вилучені предмети та надані потерпілим копії документів на вказану у протоколі техніку. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що впізнає вказану техніку за зовнішним виглядом;
- постановою про визначення речових доказів від 19.02.2019, згідно якої вилучені в ході огляду місця події речі визнані речовими доказами по справі та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 ,
- протоколом обшуку від 11.02.2019 автомобіля ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_1 , ключі від якого були знайдені у ОСОБА_4 під час затримання, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019;
- висновком експерта №10-190 від 05.03.2019 про проведення судової товарознавчої експертизи по даному кримінальному провадженню, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2019, та відповідно до висновків якої визначено ринкова вартість вищевказаного майна, зазначеного у обвинувальному акті.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого, свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню. Неточності, які мали місце в показаннях свідків, не порочать їх і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно і з часу подій пройшов значний проміжок часу. При цьому, у рапорті поліцейського ОСОБА_8 від 11.02.2019 чітко викладені дії поліцейських та опис двох осіб, яких було затримано при вказаних обставинах, який ним власноруч написано одразу після вчинення відповідних дій, та обставини, викладені у ньому, вищевказаними свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні, у ході їх допиту, не спростовані.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що свідки, показання яких узгоджуються між собою, та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими, оговорюють обвинувачених або є зацікавленими в результатах його розгляду. Всі свідчення надавалися під присягою.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілого, свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинувачених у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами, а саме: два рапорти працівників поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на ст. 86 КПК України, оскільки вони складені з відповідними порушеннями, суд вважає безпідставними, оскільки при досліджені у судовому засіданні вказаних документів не встановлено, що вони отримані не в порядку передбаченому законом та отримані або складені з істотними порушеннями, а також не встановлено підстав вважати їх недопустимими. При цьому, суд вважає вказані докази належними, оскільки у них викладено обставини службовими особами правоохоронних органів, які відбулися 11.02.2019, одразу після здійснення відповідних дій, та які мають значення для кримінального провадження.
Разом з тим, сторона захисту звертає увагу суду на покази свідків стосовно обставин затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначивши, що обидва свідка, а саме працівники поліції, повідомили суд, що не бачили щоб ОСОБА_4 виходив з приміщення магазину «Альба», та підтвердили що при затриманні жодних речей, які належали потерпілому при ньому не знаходилося. Проте, суд вказані доводи не бере до уваги, оскільки зазначені стороною захисту факти (не підтвердження вказаними свідками вихід обвинуваченого ОСОБА_4 із приміщення та відсутність у нього відповідних речей, які належать потерпілому) не можуть беззаперечно свідчити про відсутність його на місці злочину та вчинення відповідних неправомірних дій обвинуваченим ОСОБА_4 у даному випадку.
Також, суд не бере до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані у судовому засіданні та пояснили, що бачили ОСОБА_4 11.02.2019 приблизно о 4.00 - 5.00 годині ранку біля магазину «Альба», після того, як до нього повернув поліцейський автомобіль, оскільки на переконання суду, вказані показання свідків були неконкретними, без зазначення будь-яких конкретних ознак, які б могли беззаперечно вказувати на обвинуваченого ОСОБА_4 і підтвердити факт його находження поблизу місця вчинення кримінального правопорушення, що могло б безумовно свідчити про відсутність його причетності до вказаного кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту щодо обмеження прав затриманих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки при проведенні огляду місця події 11.02.2019, за їх присутності, їм не було надано можливості скористатися допомогою адвоката, не роз`яснено права, взагалі не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки вказані особи не залучалися в якості учасників даної слідчої дії, що не є порушенням в розумінні норм кримінального процесуального законодавства. При цьому, протокол огляду місця події від 11.02.2019 складений відповідно до вимог ст.ст.104, 105, 106 КПК України та судом не встановлено порушень при його складанні.
Посилання сторони захисту на незаконне затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_12 11.02.2019 та про порушення права на захист, що також, на його думку свідчить, про наявність підстав для виправдання обвинувачених є необґрунтованим, оскільки вказані протоколи затримання від 11.02.2019 свідчать про затримання вказаних осіб на місці вчинення кримінального правопорушення, що має значення для встановлення істини по вказаному кримінальному провадженню та є належним та допустимим доказом, оскільки судом не встановлено порушень при їх складанні. При цьому, як вбачається із цих протоколів, жодних зауважень від затриманих ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не надходило.
Щодо доводів сторони захисту про неможливість встановлення збитку від крадіжки особистого майна у потерпілого, оскільки органом досудового розслідування не проведено відповідну експертизу, відповідно до законодавства, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженим у судовому засіданні висновком експерта №10-190 від 05.03.2019 про проведення судової товарознавчої експертизи по даному кримінальному провадженню, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2019, та відповідно до висновків якої визначено ринкова вартість вищевказаного майна, зазначеного у обвинувальному акті. При цьому, у ході судового розгляду, від жодної із сторін не поступало заперечень щодо об`єму викраденого майна та його вартості.
Посилання сторони захисту на те, що прокурором при судовому розгляді не надавалося суду для дослідження речові докази (викрадене майно) і не заявлялося клопотання про їх дослідження, що, на його думку, є порушенням права на захист обвинувачених, оскільки навіть на стадії судового розгляду провадження йому не зрозуміло, що саме викрадено обвинуваченими, суд також вважає необґрунтованим, оскільки у ході судового розгляду взагалі не ставилося під сумнів наявність та об`єм викрадених речей, які були вилучені під час огляду місця події.

Невизнання своєї провини ОСОБА_4 та доводи сторони захисту про абсолютну відсутність належних та допустимих доказів винуватості обох обвинувачених, суд розцінює як обраний спосіб захисту та спосіб уникнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення відповідних дій.

Отже, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинувачених через допущені порушення кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а вина обвинувачених у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин доведена у повному обсязі.

За таких обставин, судом встановлені всі обставини скоєння злочину, ретельно досліджені всі докази, що є у справі і суд не може взяти до уваги доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, на зазначених ним підставах, і вважає що факт вчинення даного злочину обвинуваченими знайшов підтвердження у судовому засіданні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю доведена і вони повинні нести за це відповідальність. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого їм злочину знайшла своє підтвердження, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до іншого приміщення, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При цьому, зазначені в обвинувальному акті такі кваліфікуючі ознаки «як повторно та за попередньою змовою групою осіб» суд виключає як такі, які не передбачені ч.3 ст.185 КК України в якості кваліфікуючих ознак.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до іншого приміщення, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При цьому, зазначені в обвинувальному акті такі кваліфікуючі ознаки «як за попередньою змовою групою осіб» суд виключає як такі, які не передбачені ч.3 ст.185 КК України в якості кваліфікуючих ознак.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення вказаного діяння, причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, а саме: затримання на місці скоєння злочину.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за які відбував покарання, вказаний злочин вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, перебував в КУ ОЗКД (нарколог) на профілактичному обліку з 03.07.2017 по 04.12.2018 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіоїдів, вживання зі шкідливими наслідками (знятий з обліку по закінченню терміну нагляду), на обліку в КУ ОКПЛ (психіатр) не перебуває, але з 1997 по 2009 перебував під наглядом лікаря-психіатра, відсутність заявленої шкоди, думку потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, що у своїй сукупності свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і схильність до вчинення злочинів, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого і його неможливо виправити і перевиховати без ізоляції від суспільства.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2018, оскільки злочин скоєно особою в період іспитового строку. При цьому призначене остаточне покарання має бути більше покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді застави залишити без змін, до набрання вироку законної сили. Підстав для зміни запобіжного заходу, судом не встановлено. Строк відбування покарання необхідно рахувати з моменту фактичного затримання, зарахувавши строк тримання під вартою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення вказаного діяння, причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, а саме: затримання на місці скоєння злочину.

Також, суд враховує особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше не судимий, перебуває на обліку в КУ ОЗКД (нарколог) з 29.11.2018 з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів та каннабіоїдів, синдром залежності, на обліку в КУ ОКПЛ (психіатр) не перебуває, відсутність заявленої матеріальної шкоди, думку потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, суд вважає що для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів до нього необхідно застосувати покарання в межах санкції статті.

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, конкретні обставини вчинення злочину, вважає, що забезпечити виправлення ОСОБА_5 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.
Також, підлягає солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрати на залучення експертів у відповідних розмірах на користь держави, оскільки підтверджено відповідними документами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 366-371, 373-376, 395, 532, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 3 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2018, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4-х (чотирьох) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 строк знаходження під вартою в період з 11.02.2019 по 18.02.2019.

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 3 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 строк знаходження під вартою в період з 11.02.2019 по 10.04.2019.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави, витрати на проведення експертиз:
- № 3-47 від 05.03.2019 у сумі 858,00 грн.;
- № 3-46 від 05.03.2019 у сумі 1 144,00 грн.;
- № 1-121 від 04.03.2019 у сумі 715,00 грн.;
- № 10-190 від 05.03.2019 у сумі 858,00 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2019 (справа №335/1772/19, № 1-кс/335/1298/2019) на майно, яке вилучене в ході огляду місця події біля магазину «Альба» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд.53.

Речові докази:
- принтер «для друку чеків та документів» марки «Xprinter ХР: 365В, 8 №3654BU7B220142; ноутбук «НР Соmрас» в корпусі чорного кольору; маніпулятор (комп`ютерна мишка) чорного кольору «Maxter» PW МС-206; телефон марки «Alkatel Onetouch» в корпусі чорного кольору, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити за належністю ОСОБА_7 ;

- металевий лом (фомка) разом з первинним упакуванням, який упакований в полімерний спец-пакет №3161232; матерчаті рукавички з первинним упакуванням, упаковані в полімерний спец-пакет №1626161; 1 (один) слід структури матеріалу (слід тканини) на 1 ЛТ з зовнішньої сторони ручки двері магазину «Альба», упакований в полімерний спец-пакет № 2765678; 1 (один) зліпок сліду знаряддя зламу з торцю двері магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » разом з первинним упакуванням, упакованого в полімерний спец-пакет №3877299; 2 (два) сліди папілярних візерунків з внутрішньої поверхні рами двері магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з первинним упакуванням, упакованих в полімерний спец-пакет №2708807; дактилоскопічні карти ОСОБА_4 і ОСОБА_13 разом з первинним упакуванням, упакованих в полімерний спец-пакет №2708809, які передані до камери зберігання речових доказів Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області знищити;

- мобільний телефон «Леново», в корпусі білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , упакований до паперового пакету з пояснювальним записом, та переданий до камери зберігання речових доказів Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_4 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1