Провадження №1-кп/127/334/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000023, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000023, внесеного в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 28 квітня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає.
Захисник ОСОБА_4 підтримав думку прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, однак просив суд на наступні судові засідання забезпечити обвинуваченому ОСОБА_6 перекладача з української мови на татарську мову з нагайським діалектом.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, на його думку проводити підготовче судове засідання у відсутність перекладача для ОСОБА_6 є неможливим, просив суд оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні для виклику йому перекладача.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування суд вважає, що обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 п.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Стаття 291 КПК України визначає перелік відомостей, які мають міститися в обвинувальному акті. Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Частиною 2 цієї статті також передбачено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.1 ст.20 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 не розуміє українську мову. Ухвалою суду від 31 травня 2019 року йому було призначено перекладача з української на російську мову за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 29 КПК України, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державою мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення, при цьому, ч. 3 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з п. 18 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний та обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Згідно ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням та участю перекладачів, для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Проте, законодавець, поклавши відповідно до ч.3 ст. 29 КПК України на слідчого суддю, суд обов`язок забезпечити право користуватись за потреби послугами перекладача в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, в той же час не встановив ефективного механізму його залучення, як це має місце, наприклад, у випадку залучення безоплатного захисника (адвоката), що регулюється Законом України «Про безоплатну правову допомогу» (від 02 червня 2011 року №3460- VI).
Статтею 68 КПК лише передбачено, що в разі необхідності сторони кримінального провадження або слідчий суддя, суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
Під час судового розгляду при необхідності вирішення питань щодо залучення перекладача, судді вживають всіх можливих заходів, які передбачені чинним законодавством для забезпечення участі перекладача у кримінальному провадженні. Разом з тим, виникають певні труднощі, зокрема в пошуку перекладачів, які б були фахівцями і відповідали вимогам щодо їх кваліфікації та належної і своєчасної оплати витрат пов`язаних із їх участю.
При здійсненні пошуку перекладача судді використовують довідково-інформаційний реєстр перекладачів (далі Реєстр перекладачів), користування яким визначено затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 березня 2013 року № 228 Порядком введення державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів.
Однак, в цьому Реєстрі не завжди є інформація про перекладача, який володіє і розуміє ту мову, якою володіє чи розуміє та особа для якої необхідно залучити такого перекладача, особливо це викликає труднощі при пошуку перекладача з мови, яку не викладають в школах чи вищих учбових закладах. Крім того, із наявної інформації в Реєстрі перекладачів не можливо визначити відповідність перекладача критеріям фахівця, а саме чи достатній він має рівень розуміння тієї чи іншої мови, виходячи із специфіки юридичної термінології, що має важливе значення при здійсненні кваліфікованого перекладу.
А тому пошуки такого спеціаліста відбуваються тривалий час, що враховуючи також правові позиції з цих питань викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, є неприпустимим при розгляді кримінального провадження.
Вимоги щодо розумних строків провадження по кримінальній справі, затягування часу не може виправдовуватися ні складністю справи, ні будь-якими іншими обставинами. В своїх рішеннях, зокрема, по справі Пеліссє і Сассі проти Франції від 25 березня 1999 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує Високі Договірні сторони організувати свою судову систему таким чином, щоб суди могли виконати кожне із їх вимог (у тому числі вимоги щодо участі перекладача), включаючи зобов`язання розгляд справи у розумні строки (пункт 74).
Таким чином, Європейський Суд з прав людини звертає увагу на недоліки правозастосовної практики на національному рівні, у тому числі по питанням реалізації принципу національної мови. Відсутність законодавчого врегулювання механізму залучення перекладача і фактично покладення обов`язку організації пошуку перекладача та оплату його послуг на суддю є неприпустимим, оскільки порушується принцип незалежності суду.

Крім того, вимоги до оформлення обвинувального акта і його змісту, а також порядок вручення його особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, для забезпечення такій особі права на захист від конкретного і зрозумілого для неї обвинувачення, передбачені у ст.ст. 291, 293 КПК України, при цьому, з урахуванням вищезазначених положень кримінального процесуального законодавства, вручення процесуальних документів, які стосуються підозри і обвинувачення, повинно здійснюватися мовою, якою володіє особа, оскільки у іншому випадку, така особа фактично не може ефективно сприймати пред`явлене їй обвинувачення і захищатися від нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "а" ч. 3 ст. 6 Конвенції». Також, відповідно до п. «е» частини 3 даної статті Конвенції «якщо обвинувачений не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача».
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 хоча і є громадянином України, але народився в Узбецькій РСР, по національності татарин, не володіє державною (українською) мовою, внаслідок чого, під час досудового розслідування останньому не було забезпечено участь перекладача, при цьому, суду стороною обвинувачення було надано обвинувальний акт, складений лише державною мовою, стороною обвинувачення не було долучено належним чином завірений обвинувальний акт з відповідним перекладом на рідну для обвинуваченого мову із зазначенням про це у розписці про його отримання обвинуваченим, а також не забезпечено участь у підготовчому судовому засіданні перекладача, у своїй сукупності свідчить про позбавлення обвинуваченого права на захист від конкретного і зрозумілого обвинувачення, а отже, зазначені обставини позбавляють суд здійснити об`єктивний і повний розгляд цього кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України прокурору для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 29, 68, 291, 314, 369, 392 КПК України,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000023, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 квітня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня проголошення.

Суддя: