Справа № 461/8481/19
Провадження № 1-кс/461/9466/19
УХВАЛА

11.11.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 27 червня 2019 року про закриття кримінального провадження,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 27 червня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000207 від 13.10.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.125 КК України, мотивуючи подану скаргу тим, що оскаржувана постанова прийнята слідчим без проведення неналежного досудового розслідування, повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, у даній справі слідчим проігноровано висновок судово-медичної експертизи про заподіяння йому тілесних ушкоджень, не проведено перехресного допиту свідків у кримінальному провадженні та його допиту разом із трьома невідомими особами, що порушує його права як учасника кримінального провадження. Просить постанову скасувати та задовольнити скаргу.

Скаржник в судове засідання не з`явився, згідно скарги просить розгляд справи проводити без його участі. Виходячи з принципу змагальності учасників кримінального процесу та диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачених КПК України, з урахуванням стислих строків розгляду скарги, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржника.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого чи прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.

Дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000207 від 13.10.2016 року, приходжу до висновку, що в задоволенні поданої скарги слід відмовити, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.8 КПК України).

Встановлено, що 27 червня 2019 року слідчим слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000207 від 13.10.2016 року, у зв`язку з відсутністю складу злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 4 ст.38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно ст.284 КПК України, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню слідчий встановлює на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 1 ст. 94 КПК України, оцінка доказів слідчим повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Як видно з оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження №0000207 від 13.10.2016 року, висновок про відсутність складу злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.125 КК України в діях заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та поліцейських Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слідчим було зроблено на підставі оцінки показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину, показів потерпілого ОСОБА_3 , оцінки висновку судово-медичної експертизи за результатами обстеження ОСОБА_3 , інших доказів зібраних під час досудового розслідування.

Наведене свідчить про проведення належного комплексу слідчих та процесуальних дій в межах даного кримінального провадження, а також усунення недоліків встановлених слідчим суддею при скасуванні попередньої постанови про закриття даного кримінального провадження.

Щодо доводів скаржника про проведення одночасного допиту, слід відзначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1,4,9 ст.224 КПК України, допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати. Кожний свідок допитується окремо, без присутності інших свідків.

У разі відмови підозрюваного відповідати на запитання, давати показання особа, яка проводить допит, зобов`язана його зупинити одразу після отримання такої заяви.

Слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. На початку такого допиту встановлюється, чи знають викликані особи одна одну і в яких стосунках вони перебувають між собою. Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілі - за давання завідомо неправдивих показань.

Таким чином, з аналізу наведених положень процесуального закону видно, що необхідність і доцільність проведення одночасного допиту мають встановлюватися слідчим у кожному конкретному випадку з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, важливість обставин, з приводу яких у показаннях раніше допитаних осіб виявлено істотні розбіжності, можливість перевірки цих обставин іншими способами, особистісні характеристики осіб, яких планується одночасно допитати, а також їх взаємовідносини тощо. Таким чином, проведення даної процесуальної дії відноситься до дискреційних повноважень слідчого.

Досліджені в процесі проведення досудового розслідування докази органом досудового розслідування оцінені з дотриманням положень КПК України, визнані достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. При цьому, доводи ОСОБА_3 викладені у заяві про злочин співставлені з показами свідків, потерпілого і висновоком експертизи та знайшли своє відображення у відповідному процесуальному рішенні.

За таких обставин, вважаю, що у слідчого були відсутні підстави для проведення одночасного допиту осіб, зазначених у скарзі ОСОБА_3 , оскільки відсутні розбіжності в показах наведених осіб. Вказані покази співставлені з показами скаржника, іншими доказами, в тому числі тими, які стосуються медичного стану ОСОБА_3 , наведені докази оцінені належним чином, а доводи слідчого, викладені в оскаржуваній постанові від 27 червня 2019 року відповідають обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на положеннях чинного кримінального процесуального закону.

Як зазначено вище, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу змагальності учасників кримінального процесу та диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачених КПК України.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Досліджена в ході розгляду скарги постанова містить посилання на визначені законом підстави закриття кримінального провадження, які застосовані та використані слідчим з дотриманням положень ч.5 ст. 40 КПК. Зокрема, дана постанова містить посилання на досліджені докази та висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження саме на підставі цих і з підстав наведених у постанові.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при проведенні досудового розслідування було проведено визнані ним необхідними слідчі дії, необхідних для встановлення об`єктивної істини, а тому прийнято відповідне процесуальне рішення, яке узгоджується з його дискреційними повноваженнями визначеними ч.5 ст. 40 КПК України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що слідчим під час досудового розслідування вжито необхідних засобів, у межах наданих йому повноважень, для встановлення обставин справи та надано об`єктивну оцінку таким, тобто встановлені обставини справи доведені належними засобами доказування.

Таким чином, на підставі отриманих в ході досудового розслідування даних, слідчим було прийнято обґрунтоване та законне рішення про закриття кримінального провадження №0000207 від 13.10.2016 року, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_21