ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/95/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/251/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за№ 0000610 від 30 жовтня 2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2019 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, інваліда ІІ групи з дитинства, на утриманні 2 малолітніх дітей, не судимої,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_8 визначено рахувати з часу її фактичного затримання 30 жовтня 2018 року.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме, запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_8 , продовжений судом до 20 липня 2019 року, продовжено до набрання вироком законної сили, але не більш двох місяців, тобто до 1 вересня 2019 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, 30 жовтня 2018 року біля 10 години 30 хвилин у ОСОБА_8 , яка перебувала в приміщенні кімнати житлового будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого на побутовому ґрунті конфлікту із ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне, протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_8 будучи в стані алкогольного сп`яніння, про те даючи звіт своїм діям та керуючи ними, 30 жовтня 2018 року близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи разом із ОСОБА_10 в приміщенні кімнати житлового будинку АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я та життя людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи цілеспрямовано та рішуче, наблизилася до ОСОБА_10 та діючи з прямим умислом, направленим на позбавлення його життя, утримуючи в правій руці кухонний ніж, умисно нанесла ним один удар по тілу ОСОБА_10 , спрямовуючи його в ділянку грудної клітки, тобто життєво важливий орган людини - серце. Усвідомлюючи, що в результаті нанесення вище вказаного удару може настати смерть ОСОБА_10 та бажаючи цього спричинила потерпілому рану передньої поверхні правої половини грудей, котра продовжувалась раневим каналом, що проходив через м`які тканини грудей, міжреберні м`язи, стінку серцевої сорочки з наскрізним ушкодженням передньої стінки правого шлуночка серця, яка за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення належить до тяжкого тілесного ушкодження.

ОСОБА_8 своїми діями, що виразилися в умисному протиправному заподіянні ОСОБА_10 проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною кровотечею і призвело до гострого знекровлення організму та стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 на місці події, умисно вбила ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вищевказаний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неповноту судового розгляду, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що обвинувачена не мала умислу на позбавлення життя потерпілого, а перебувала з ним у громадянському шлюбі та планувала створити сім`ю.

Тілесне ушкодження було нанесене нею випадково, так як потерпілий зачепив її, коли в її руках був ніж, але вона здійснила усе можливе для надання йому невідкладної допомоги, тому її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника потерпіла просить його апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та наявність умислу обвинуваченої на позбавлення життя потерпілого, оскільки вона хотіла видати скоєний злочин за самогубство.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять вирок суду скасувати, міркування прокурора та потерпілої, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою і є обґрунтованим, а доводи апелянта про відсутність в діях останньої умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому, викладені ним у скарзі, є безпідставними з таких міркувань.

Визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, судом в основу обвинувального вироку було покладено як покази самої обвинуваченої ОСОБА_8 , яка не заперечила факту спричинення потерпілому тілесного ушкодження від якого настала його смерть, так і покази допитаних в судовому засіданні свідків, ряд висновків експертиз, протокол огляду місця події, протоколи слідчих експериментів.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямий або непрямий умисел), коли особа усвідомлює, що у результаті її дій потерпілий помре, і бажає настання смерті або свідомо припускає настання таких наслідків.

При вирішенні питання щодо спрямованості (змісту) умислу особи необхідно виходити із сукупності всіх обставин кримінального провадження, враховувати не тільки поведінку винуватця і потерпілого напередодні злочину та їх стосунки, але й спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, застосоване знаряддя злочину, характер, локалізацію та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а також поведінку винної особи після скоєного.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити такі дії особи, які завідомо для неї повинні були потягнути за собою смерть потерпілого. Водночас умисне завдання ріжучим предметом (в даному випадку ножем) удару у ділянку тіла, де розташовано життєво важливі органи, та їх ушкодження, внаслідок чого настала смерть, свідчить про евенуарний умисел особи на вбивство, і такі дії кваліфікуються як умисне вбивство.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який був очевидцем події та ствердив, що перебуваючи за місцем його проживання 30.10.2018 року він разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. В момент, коли ОСОБА_8 на табуретці нарізала хліб ОСОБА_10 хлопнув її долонею по сідниці. ОСОБА_8 , тримаючи в руках ножа розвернулася і запхала ніж в груди потерпілого ОСОБА_10 від чого останній почав втрачати свідомість. У зв`язку із цим він разом з ОСОБА_8 почали надавати потерпілому першу допомогу та зупиняти кров. ОСОБА_8 почала плаката та ставити ніж в руки потерпілого ОСОБА_10 та говорити, що той сам собі в груди ножа запхав. Свідок дав телефон ОСОБА_8 , щоб вона телефонувала у швидку допомогу та в поліцію, а сам пішов по допомогу до сусідів.

Такі покази даного свідка повністю узгоджуються з усіма іншими наявними у матеріалах провадження доказами, дослідженими судом та вірно оціненими та є аналогічними його показам, які він давав під час проведення за його участі слідчого експерименту, де він чітко, детально та послідовно розповідав та показував по усіх обставинах вчинення ОСОБА_8 злочину.

Кримінальна відповідальність за вбивство через необережність (ч.1 ст.119 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за умови, якщо було вчинено вбивство, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК) і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , під час раптово виниклого на побутовому ґрунті конфлікту із ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано та рішуче обернулася до ОСОБА_10 та діючи з прямим умислом, направленим на позбавлення його життя, утримуючи в правій руці кухонний ніж, умисно нанесла ним один удар по тілу ОСОБА_10 , спрямовуючи його в ділянку грудної клітки, тобто життєво важливий орган людини - серце.

На думку колегії суддів це свідчить про те, що дії ОСОБА_8 носили активний та раптовий характер щодо потерпілого.

Так, зокрема щодо способу, механізму, знаряддя, кількості та локалізації спричинених тілесних ушкоджень потерпілому та часу їх спричинення, встановлені обставини повністю підтверджуються висновком експерта №55 від 31 жовтня 2018 року трупа ОСОБА_10 , згідно якого смерть останнього наступила внаслідок проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною кровотечею та призвело до гострого знекровлення організму.

Проникаюче поранення грудей, спричинене одноразовою колюче-ріжучою дією гострого предмету (знаряддя), цілком можливо клинка ножа.

Локалізація рани на тілі потерпілого свідчить, що в момент нанесення йому ушкоджень потерпілий був обернений до напрямку дії клинка ножа передньою поверхнею тіла, при цьому, з огляду на напрямок раневого каналу, клинок ножа в тілі потерпілого рухався майже в горизонтальному напрямку спереду назад, дещо справа-наліво.

За ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвівшого до смерті, проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження.

Між спричиненням громадянину ОСОБА_10 поранення грудей та настанням його смерті існує прямий причинно -наслідковий зв`язок. Характер ушкодження серця, свідчить, що смерть ОСОБА_12 наступила безпосередньо після його спричинення.

Смерть ОСОБА_10 настала приблизно за 24-36 годин до судово-медичної експертизи.(т.1 а.с.125-128).

Висновком експерта №73 від 18 грудня 2018 року додаткової судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_10 встановлено, що виходячи із довжини ушкодження міжреберних м`язів та довжини раневого каналу, клинок ножа, котрим наносилися ушкодження мав довжину не менше 8 см і ширину не більше 1,8 см на рівні занурення його в тіло. Співпадання вказаних параметрів ножа з конструктивними особливостями клинка, наданого на експертизу кухонного ножа, вказують на можливість заподіяння потерпілому зазначеного проникаючого поранення грудей саме цим знаряддям.

Утворення виявлених на тілі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за обставин вказаних свідком ОСОБА_11 під час допиту та проведення слідчого експерименту 31 жовтня 2018 року, ОСОБА_13 під час її допиту, як підозрюваної, 31 жовтня 2018 року не виключається.

На вилученому 30 жовтня 2018 року під час огляду місця події ножі, було виявлено кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_10 , що вбачається з висновку експерта №287 від 14 грудня 2018 року судово-медичної експертизи.

Також на предметах, а саме: -куртці; -штанах; -фуфайці; парі шльопанців, вилучених під час обшуку ОСОБА_8 було виявлено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 , що підтверджується висновком експерта №722 від 11 грудня 2018 року судово-медичної експертизи.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження свідчать про те, що ОСОБА_8 , тримаючи у руці кухонного ножа та наносячи ним удар в область лівої половини грудної клітки ОСОБА_10 , розраховувала на особливу уразливу дію застосованого знаряддя злочину, життєво важливу частину тіла для нанесення ушкоджень, і такі можливі наслідки, як смерть потерпілого та свідомо припускала можливість її настання.

Зазначені дані вказують на наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що виключає можливість кваліфікації її дій за ст.119 КК України, як вбивство через необережність.

У зв`язку з цим, посилання обвинуваченої на те, що вона не мала на меті позбавлення життя потерпілого, є безпідставним, оскільки, замахуючись ножем у бік ОСОБА_10 , який достовірно для неї сидів позаду, мала би свідомо припускати настання смерті особи, в бік якої вона направляє ніж. Мотивом такої поведінки ОСОБА_8 стало її невдоволення тим, що потерпілий хлопнув її долонею по сідниці.

Допитана під час розгляду справи місцевим судом та в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 не заперечила факту спричинення нею потерпілому ОСОБА_10 ножового порання в область грудної клітки внаслідок якої настала його смерть, однак заперечила наявність у неї умислу на позбавлення життя останнього. Стверджує, що смерть потерпілому заподіяла з необережності. Вказує, що не розуміє, як так сталося, що вона заподіяла смерть потерпілому та зазначає, що не пам`ятає самого моменту нанесення нею удару ножем.

Такі доводи обвинуваченої про відсутність у неї умислу на заподіяння смерті потерпілому спростовуються викладеним вище, а також даними, відображеними у протоколі проведення за її участю слідчого експерименту від 31 жовтня 2018 року та відеозаписами до них, з якого вбачається як ОСОБА_8 чітко відтворювала як саме нею було вчинено вбивство потерпілого ОСОБА_10 , яким саме чином вона нанесла ножовий удар останньому, від якого наступила його смерть. При цьому, обвинувачена у деталях описувала події того вечора, а також у подробицях вказувала, як саме вона брала до рук ніж, як перекладала його з руки в руку, у яку сторону був обернутий клинок ножа. Також, обвинувачена чітко описувала усі свої дії та дії свідка ОСОБА_11 після нанесення нею ножового поранення потерпілому.

При цьому, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 568 від 6 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_8 , в період інкримінованого їй діяння, психічним захворюванням не хворіла, могла в повній мірі усвідомлювати свої дії і керувати ними. В теперішній час ОСОБА_8 психічними розладами не страждає, тому може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Виходячи із всього вищевказаного ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Також підекспертна під час скоєння злочину в емоційному стані, який би суттєво вплинув на її свідомість і діяльність, не перебувала. Дії її носили послідовний, цілеспрямований характер без ознак звуження свідомості. Пам`ятає деталі скоєння злочину, після афективної фізичної чи психологічної астенії, не спостерігалося. Під час скоєння злочину ОСОБА_8 в стані фізіологічного афекту не перебувала.

Позицію обвинуваченої, що вона заподіяла смерть потерпілому через необережність, колегія суддів розцінює як намаганням будь-яким чином уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, оскільки спосіб, характер, послідовність дій ОСОБА_8 , її поведінка під час вчинення злочину, а саме використання ножа, націлювання його в область серця та завдання удару, відповідають ознакам складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і свідчать про те, що в даному випадку остання діяла з умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинила для цього усі необхідні дії, які були для неї завідомо такими, що потягнуть його смерть.

Про умисний характер дій ОСОБА_8 та бажання уникнути відповідальності за вчинене свідчить також її поведінка після скоєного нею вбивства потерпілого.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 після нанесення ножового поранення потерпілому ОСОБА_10 , ніж, яким вона завдала йому удару, намагалася вкласти йому в руки та видати цю подію за самогубство, що підтвердив допитаний свідок ОСОБА_11 .. Про те, що ОСОБА_10 покінчив життя самогубством обвинувачена ОСОБА_8 повідомила свідка ОСОБА_14 , а також цю версію повідомила 30.10.2018 року о 12.06 год. працівникам поліції, зателефонувавши на лінію 102, що вбачається з рапорта ст. інспектора чергового Заліщицького ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 30.10.2018 року (т.1 а.с.102).

В даному випадку правильність юридичної оцінки місцевим судом дій обвинуваченої ОСОБА_8 та їх наслідку як безпосередньої причини смерті потерпілого, що є обов`язковим елементом об`єктивної сторони умисного вбивства, жодних сумнівів у колегії суддів не викликає.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, позицію сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 колегія суддів вважає способам захисту, з метою уникнення останньою відповідальності за більш тяжкий злочин, так як вона повністю спростовується вищенаведеним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 вищезазначеного Кодексу є особливо тяжким злочином, дані про особу винної, обставини, що обтяжують покарання, а саме, перебування обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння та обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд на підставі ст.66 КК України відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; ставлення обвинуваченої до скоєного; дані про її особу, яка раніше не судима, її молодий вік, стан здоров`я та наявність на утриманні двох малолітніх дітей та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, що передбачений санкцією ч.1 ст.115 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки її перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2019 року - залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи