Постанова
іменем України
8 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 348/2090/17
провадження № 51- 684км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 8 жовтня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000486 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кандалакша Мурманської області Російської Федерації та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 8 жовтня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Як установив місцевий суд, 17 липня 2017 року приблизно о 18:00 на території парку ім. Івана Франка у м. Надвірній ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі та поведінки, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно перекинув останнього через дерев`яну огорожу та завдав йому декількох ударів руками по обличчю і тулубу та заздалегідь заготовленим розкладним ножем у ліве плече, спричинивши потерпілому легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить судові рішення щодо нього змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК у зв`язку із примиренням з потерпілим.

На думку засудженого, місцевий суд невірно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 296 КК, оскільки висновок суду у вироку про наявність у його діях хуліганського мотиву не підтверджений дослідженими в суді доказами, та звертає увагу на те, що застосування ним фізичного насильства до потерпілого було зумовлене особистою неприязню до потерпілого, яка виникла на ґрунті словесного конфлікту з ним.

Прокурор ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, просить у касаційній скарзі ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу засудженого внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив цих доводів, наведених ним у апеляційній скарзі та не надав на них умотивованих відповідей, а тому, на думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора та виступила проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та прокурора підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК суд касаційної інстанції у межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За правилами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Згідно з вироком районний суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні хуліганства, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Як вбачається з пояснень засудженого, потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 наданих ними у судовому засіданні та відображених у вироку, з жовтня 2016 року остання почала проживати із ОСОБА_6 , якому неодноразово розповідала про своє знайомство з ОСОБА_8 17 липня 2017 року, коли вони разом йшли через парк, між нею та засудженим йшла напружена розмова з приводу того, ким для неї є ОСОБА_8 . У цей час на лавочці у парку вона побачила останнього та підійшла до нього щоб поговорити. ОСОБА_10 пройшов уперед на кілька метрів, а потім підійшов до них та став наполягати, щоб ОСОБА_9 пішла з ним і схопив її за руку. У цей час ОСОБА_8 втрутився у розмову між ними та став перешкоджати ОСОБА_10 , що спричинило конфлікт між потерпілим та засудженим, який переріс у бійку.
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні стверджував, що умислу на порушення громадського порядку не мав, а тілесні ушкодження спричинив потерпілому через ревнощі, якого під час події сприймав не як сторонню особу, а як особу, що раніше мала стосунки із ОСОБА_9 .
З огляду на це висновок суду у вироку про те, що під час судового розгляду не було встановлено, що поштовхом для конфлікту між засудженим і потерпілим була поведінка останнього та про відсутність особистої неприязні між ними є сумнівним.
При цьому слід зауважити, що саме лише громадське місце де відбувалися події, на чому акцентував увагу суд у вироку, не є підставою для кваліфікації дій засудженого за ст. 296 КК.
При розгляді справи суд першої інстанції ретельного аналізу цих обставин не провів та належної оцінки їм не надав.
Отже, вирок районного суду постановлений без додержання вимог ст. 374 КПК, оскільки усупереч згаданої норми цей суд у своєму рішенні не навів доказів на підтвердження своїх висновків викладених у вироку.
При перевірці цього вироку суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув та умотивованих відповідей на доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника не надав.
Зокрема, оскаржуючи вирок місцевого суду, сторона захисту у своїй апеляційній скарзі, серед іншого, наголошувала на тому, що дії ОСОБА_6 не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, не містили ознак особливої зухвалості, а конфлікт між засудженим та потерпілим був зумовлений особистою неприязню, яка виникла раптово через сварку на ґрунті ревнощів, а не бажанням протиставити себе суспільству та продемонструвати явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Проте цих доводів суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та у своїй ухвалі лише формально зазначив, що висновок районного суду у вироку щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким цей суд дав належну оцінку, пославшись на викладені у вироку показання засудженого, потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та висновок судово-медичної експертизи № 486 від 15 серпня 2017 року.
Між тим, з огляду на зміст пояснень засудженого, потерпілого та свідка ОСОБА_9 викладених у вироку, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи потребували ретельної перевірки та аналізу з боку апеляційного суду для усунення обґрунтованих сумнівів і вирішення питання щодо правильності кваліфікації судом дій засудженого саме за ч. 4 ст. 296 КК, чого зроблено не було.
Таким чином, ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог статей 370 та 419 КПК, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
З огляду на ці порушення колегія суддів вважає, що наведені у касаційній скарзі прокурора доводи не є достатньо переконливими, а відтак, зазначені у ній вимоги не можна визнати прийнятними.
Допущені порушення можуть бути усунуті з використанням наданих процесуальних можливостей під час нового розгляду судом апеляційної інстанції, а тому касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та прокурора слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції з використанням наданих процесуальних можливостей слід уважно перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах, ретельно їх проаналізувати, з додержанням вимог закону надати на кожний з них умотивовану відповідь та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Якщо при новому розгляді справи суд апеляційної інстанції усе ж таки дійде висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, то за тих самих обставин справи і даних про особу засудженого застосування до нього положень ст. 69 КК при призначенні покарання слід вважати неправильним.
Оскільки до набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався і останній був скерований до місця відбування покарання в порядку
виконання вироку після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, яке підлягає скасуванню, засудженого необхідно звільнити з місць обмеження волі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Звільнити ОСОБА_6 з місць обмеження волі.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3