Провадження № 1-кп/679/50/2019
Справа № 679/1492/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

номер кримінального провадження 0000600, внесеного 01 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острог Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представник потерпілих ОСОБА_13 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2015 року приблизно о 06 годині 20 хвилин ОСОБА_5 , в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п. 2.3 (а), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан, керуючи належним на праві власності ОСОБА_15 автомобілем «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічні несправності гальмівної системи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.9 (а) ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух в лівій смузі проїзної частини на просп. Незалежності, з боку вул. Будівельників, в напрямку вул. Снігурів в м. Нетішин Хмельницької області, на якій організований двосторонній двохрядний рух, напрямки руху розділенні подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, та наближаючись до пристрою примусового зниження швидкості дорожньо-транспортної техніки на вулицях і дорогах - «лежачого поліцейського», що розташований навпроти житлового будинку 29, що на просп. Незалежності, в світлу пору доби, обрав небезпечну швидкість руху 70 км/год., яка перевищувала максимальну дозволену швидкість в межах населеного пункту, порушуючи вимоги п.п. 12.4 ПДР України, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, та порушуючи вимоги п.п. 2.3 ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, шо це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.п. 11.4 ПДР України, згідно якого на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, п.п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, був неуважним, не врахував дорожню обстановку, втратив керованість над транспортним засобом з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, де в результаті маневрів в ліву і праву сторону проїзної частини, виникла аварійна обстановка, внаслідок якої автомобіль став некерований, його занесло в сторону автобусної зупинки, що навпроти житлового будинку №31, що на просп. Незалежності, де стався наїзд на ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які стояли на вказаній зупинці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з вивихом голівки в плечовому суглобі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, закритих повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та частково внутрішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, підшкірної гематоми по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підшкірних гематом по передній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та нижній третинах і садна в ділянці правого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черпно-мозкової травми легкого ступеня - струс головного мозку, синця зовнішньої поверхні лівого стегна, синця задньо-внутрішньої поверхні правого стегна, забою тазу, забою лівої ступні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України, допущенні водієм автомобіля «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, 01 листопада 2015 року приблизно о 06 годині 20 хвилин ОСОБА_5 , в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п. 2.3 (а), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан, керуючи належним на праві власності ОСОБА_15 автомобілем «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічні несправності гальмівної системи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.9 (а) ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух в лівій смузі проїзної частини на просп. Незалежності, з боку вул. Будівельників, в напрямку вул. Снігурів в м. Нетішин Хмельницької області, на якій організований двосторонній двохрядний рух, напрямки руху розділенні подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки, та наближаючись до пристрою примусового зниження швидкості дорожньо-транспортної техніки на вулицях і дорогах - «лежачого поліцейського», що розташований навпроти житлового будинку 29, що на просп. Незалежності, в світлу пору доби, обрав небезпечну швидкість руху 70 км/год, яка перевищувала максимальну дозволену швидкість в межах населеного пункту, порушуючи вимоги п.п. 12.4 ПДР України, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, та порушуючи вимоги п.п. 2.3 ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, шо це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.п. 11.4 ПДР України, згідно якого на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, п.п. 12.1 ПДР України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, був неуважним, не врахував дорожню обстановку, втратив керованість над транспортним засобом з послідуючим виїздом за межі проїзної частини, де в результаті маневрів в ліву і праву сторону проїзної частини, виникла аварійна обстановка, внаслідок якої автомобіль став некерований, його занесло в сторону автобусної зупинки, що навпроти житлового будинку №31, що на просп. Незалежності, де стався наїзд на ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які стояли на вказаній зупинці.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з вивихом голівки в плечовому суглобі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, закритих повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та частково внутрішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, підшкірної гематоми по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підшкірних гематом по передній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та нижній третинах і садна в ділянці правого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Відразу після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій потерпіла ОСОБА_9 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_9 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілої до лікувального закладку та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілої, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_9 , яка перебувала у безпорадному стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав частково. Пояснив, що дійсно 01 листопада 2015 року, перебуваючи в нічному клубі в м. Нетішин Хмельницької області, вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля «ВАЗ 21114», який належить його батьку ОСОБА_15 , та почав рухатись в напрямку м. Острог Рівненської області. Вказав, що швидкість його автомобіля була приблизно 50-70 км/год. Пам`ятає, як здійснив виїзд на зустрічну полосу і через некерованість автомобіля та його перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння «влетів» на автобусну зупинку, на якій стояли люди. Некерованість автомобіля пов`язує з тим, що під час руху здійснив наїзд на «лежачий поліцейський», що, на його думку, пошкодило гальмівну систему автомобіля, оскільки перед виїздом автомобіль був технічно справним. Зважаючи на свій стан алкогольного сп`яніння, багато чого не пам`ятає. Лише пам`ятає, як опинився вдома в м. Острог та поставив автомобіль в гараж, не оглядаючи його. Лише наступного дня виявив механічні пошкодження на автомобілі.

При цьому, висловив свою незгоду що тяжкості, отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Обвинувачений повністю не визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 135 КК України, зазначивши, що перебував в стані афекту. Водночас не заперечив того, що відразу після дорожньо-транспортної пригоди, не виходячи з автомобіля, залишив місце такої. Проте таку свою поведінку пов`язує з тим, що на автобусній зупинці було багато людей, які підбігли до його автомобіля та почали по ньому стукати. Така агресивна поведінка людей його злякала і він поїхав додому, аби уникнути самосуду, будучи при цьому переконаним, що допомога потерпілим буде надана.

Також вказав на відсутність доказів того, що він залишив потерпілих в небезпечному для їх життя стані, що є кваліфікуючою ознакою ч. 1 ст. 135 КК України.

Щодо цивільного позову ОСОБА_9 в частині матеріальної шкоди обвинувачений визнав повністю, в частині моральної шкоди частково, при цьому поклавшись на розсуд суду.

Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не визнав повністю, оскільки не вважає останніх потерпілими в даному кримінальному провадженні.

У потерпілих попросив вибачення, завдану шкоду ОСОБА_9 зобов`язався відшкодувати. Пояснив, що протягом трьох років після дорожньо-транспортної пригоди не мав можливості відшкодувати шкоду через низькі доходи.

Крім часткового визнання винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень самим обвинуваченим, його вина стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду ствердила, що у листопаді 2015 року, в ранню пору доби, вона стояла на автобусній зупинці, що на АДРЕСА_2 , спиною до проїзної частини. Раптово відчула сильний удар. При цьому пам`ятає, як опинилась на капоті невідомого автомобіля, після чого «відлетіла» за кілька метрів. Сама собі надати допомогу не могла, оскільки зазнала численних ушкоджень та відчула сильний біль. Внаслідок отриманих численних ушкоджень вона перенесла кілька операцій, одинадцять місяців була прикута до ліжка та їй встановлено ІІІ групу інвалідності. Зазначила, що обвинуваченого не пробачила, останній жодним чином не відшкодував їй завданої шкоди, жодного разу не поцікавився її станом здоров`я, в зв`язку з чим просила призначити йому суворе покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Заявлений цивільний позов ОСОБА_9 підтримує повністю.

Поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який вказав на те, що в телефонному режимі його повідомили, що ОСОБА_9 , яка є його матір`ю, збила машина. Коли прийшов на місце дорожньо-транспортної пригоди, то побачив свою матір, яка лежала у безпорадному стані, та потерпілу ОСОБА_11 , яка лежала за два-три метри від бордюру. Себе вважає потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки пережив та переживає сильну нервові потрясіння з приводу того, що сталося з його матір`ю, поніс великі матеріальні витрати в зв`язку з лікуванням останньої. Крім того, здійснюючи постійний догляд за матір`ю, змушений був відкласти своє навчання в аспірантурі. Заявлений ним цивільний позов підтримав повністю, з обвинуваченим порозуміння не знайшов, в зв`язку з чим просив призначити йому суворе покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , яка зазначила, що в телефонному режимі ОСОБА_9 , яка є її матір`ю, повідомила, що її збила машина. Себе вважає потерпілою, оскільки зазнала моральних страждань, постійно спостерігаючи за важким фізичним та психологічним станом своєї матері, понесла великі матеріальні витрати в зв`язку з лікуванням останньої. Крім того, змушена була постійно відпрошуватися з роботи, оскільки також здійснювала постійний догляд за матір`ю. Заявлений нею цивільний позов підтримала повністю, з обвинуваченим порозуміння не знайшла, в зв`язку з чим просила призначити йому суворе покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Поясненнями потерпілої ОСОБА_11 , яка суду ствердила, що у листопаді 2015 року, в ранню пору доби, вона разом з ОСОБА_9 стояла на автобусній зупинці, що на просп. Незалежності, 31 в м. Нетішин, спиною до проїзної частини. Раптово відчула сильний удар та побачила, як автомобіль, який завдав такого удару, різко зрушив та поїхав з місця пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, що потягло вподальшому її звільнення з роботи, оскільки наслідком перенесеної нею травми є постійні головні болі. Зазначила, що обвинуваченого не пробачила, останній жодним чином не відшкодував їй завданої шкоди, жодного разу не поцікавився її станом здоров`я, в зв`язку з чим просила призначити йому суворе покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду ствердив, що його син три роки тому скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в наслідок якої постраждали люди. Пояснив, що автомобіль, яким керував його син, належить йому. Механічні пошкодження на автомобілі у виді розбитої фари, відсутність гальмів з лівої сторони, помітив лише вранці, коли син повернувся додому. Вказав, що їх сім`я мала намір частково компенсувати потерпілим витрати в сумі 100 000 гривень, про те, останні відмовились від такої допомоги.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка вказала на те, що була свідком того, як автомобіль на великій швидкості виїхав на автобусну зупинку та збив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Бачила траєкторію руху автомобіля, який, переїхавши через «лежачий поліцейський», різко змінив рух, виїхав на зустрічну смугу, збільшив швидкість та в`їхав у натовп людей, що стояли на автобусній зупинці. Водій з автомобіля не виходив та відразу залишив місце пригоди.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , який показав, що, коли йшов на роботу, то побачив автомобіль, який рухався із заносами, перетнув зустрічну смугу руху та «вилетів» на тротуар і клумбу. При цьому, автомобіль збив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які стояли на автобусній зупинці. Водій автомобіля, не виходячи із такого, на спущених колесах поїхав в напрямку м. Острог. Вказав на те, що потерпілі були у безпорадному стані та потребували допомоги.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який вказав, що автомобіль марки «ВАЗ 21114» їхав на швидкості приблизно 80 км/год., при наїзді такого на «лежачий поліцейський» його почало кидати в різні сторони та через бордюр викинуло на зупинку. Бачив, як автомобіль збив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Пам`ятає, як водія автомобіля, люди з автобусної зупинки хотіли витягнути з автомобіля, однак останній, не виходячи з автомобіля втік.

Показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які надали покази аналогічні показам ОСОБА_17 .

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицями до нього від 01 листопада 2015 року, в якому зафіксовані обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема її місце автобусна зупинка навпроти будинку №33 на просп. Незалежності в м. Нетішин, де виявлені уламки скла, стан та дорожня розмітка проїзної частини, сліди юзу автомобіля на проїзній частині та сліди протектора шин автомобіля на клумбі і автобусній зупинці (арк. спр. 11-23, т. 1).

Протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 01 листопада 2015 року, за даними якого предметом огляду був автомобіль марки «ВАЗ 21114» сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході зовнішнього огляду автомобіля встановлено наступні пошкодження: пошкоджена передня права фара (розбите скло, його елементи відсутні); на передньому бампері з лівої сторони поблизу номерного знаку наявне пошкодження у вигляді вдавленого сліду, відсутня фарба; переднє ліве колесо зміщене; заднє праве колесо пошкоджене (деформований диск); деформація заднього правого крила; на поверхні ковпаків колес виявлений грунт (арк. спр. 25-34, т. 1).

Протоколом додаткового огляду транспортного засобу від 09 лютого 2016 року, згідно даних якого мав місце демонтаж правої фари, яка була пошкодження в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, з автомобіля марки «ВАЗ 21114» сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , для проведення експертного дослідження (арк. спр. 35-36, т. 1).

Протоколами огляду від 06 листопада 2015 року та від 15 квітня 2018 року, СD-R компакт диску, з яких судом встановлено, що 01 листопада 2015 року о 06 годині 07 хвилин автомобіль марки «ВАЗ 21114» сірого кольору рухався на просп. Незалежності в м. Нетішин (арк. спр. 39-40 т. 1, арк. спр. 1-3 т. 2).

Висновком експерта №148 від 30 грудня 2015 року, згідно якого спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості (арк. спр. 46, 47 т. 1).

Висновком експерта №2 від 18 березня 2016 року, згідно якого спричинені ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді осаджень правого колінного суглобу відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, а закритий переломо-вивих правого плечового суглоба та ушкодження лівого суглоба потерпілої за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Вказані тілесні ушкодження походять від дії тупих твердих предметів та були спричинені незадовго до госпіталізації в СМСЧ-4 м. Нетішин 01 листопада 2015 року о 06 годині 40 хвилин (арк. спр. 55, 56 т. 1).

Висновком експерта №93 від 22 листопада 2017 року за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, яким встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 : закритий вивих головки правої плечової кістки та перелом великого горбика правої плечової кістки, які не були небезпечні для життя у момент заподіяння, спричинили тривалий розлад здоров`я, але не спричинили стійкої втрати загальної працездатності, за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та часткового ушкодження внутрішньої бокової зв`язки, з місцем прикладання травмуючої сили у вигляді підшкірної гематоми по медіально-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, які не були небезпечними для життя у момент заподіяння, спричинили тривалий розлад здоров`я, ускладнились після травматичним деформуючим остеоартрозом лівого колінного суглобу ІІ ступеня, без порушення об`ємів рухів в даному суглобі станом на 22 листопада 2017 року та, які спричинили стійку втрату загальної працездатності не менше, ніж на одну третину (10%) станом на 22 листопада 2017 року в сукупності за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілій ОСОБА_9 рекомендована оперативна реконструкція обох хрестовидних зв`язок. Після даного оперативного втручання можна буде конкретно встановити наявність чи відсутність наслідків травми лівого колінного суглоба. Інші тілесні ушкодження віднесені до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості (арк. спр. 224-231, т. 1).

Висновком експерта №121 від 26 липня 2018 року за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи, яким з врахуванням висновків експерта №2 від 18 березня 2016 року та №93 від 10 листопада 2017 року встановлено, що згідно записів представлених на експертизу медичних документів, даних рентгенологічного дослідження ОСОБА_9 було спричинено тупу поєднану травму тіла у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки з вивихом голівки в плечовому суглобі, закритих повних розривів обох хрестоподібних зв`язок та частково внутрішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, підшкірної гематоми по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підшкірних гематом по передній поверхні лівого стегна та зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній та нижній третинах і садна в ділянці правого колінного суглобу. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою та переважаючою контактуючою поверхнею в короткий проміжок часу в швидкій послідовності одне за одним в результаті удару виступаючих частин легкового автомобіля, що рухався, при наїзді його на пішохода, з послідуючим падінням пішохода на тверду нерівну поверхню, ударом об неї та тертям, можливо за обставин та в терміни що вказані в ухвалі про проведення експертизи. На момент спричинення дана тупа поєднана травма тіла є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я.

Незважаючи на проведення своєчасного кваліфікованого консервативного та оперативного лікування у ОСОБА_9 розвинулись незначна контрактура правого плечового суглобу з порушенням функції І (один) ст., помірна контрактура лівого колінного суглобу та передньо-задня нестабільність лівого колінного суглобу з вираженим порушенням функції колінного суглобу.

Відповідно до ст. 88 а) «Таблиці процентів втрати працездатності в результаті різноманітних травм» помірно виражена контрактура плечового суглобу тягне за собою стійку втрату загальної працездатності на 10 (десять) процентів.

Відповідно до ст. 146 цієї ж «Таблиці» надлишкова патологічна рухливість в колінному суглобі в результаті розриву зв`язки апарату тягне за собою стійку втрату загальної працездатності до 30 (тридцяти) процентів.

Відповідно до ст. 147 а) цієї ж «Таблиці» помірно виражена контрактура колінного суглобу (згинання 80°, розгинання 185°) тягне за собою стійку втрату загальної працездатності на 10 (десять) процентів.

Таким чином спричинена ОСОБА_9 тупа поєднана травма тіла за своїми наслідками призвела до стійкої втрати загальної працездатності до 50 (п`ятдесяти) процентів, а тому відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як така що призвела до стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на одну третину (не менше 33%) (арк. спр. 3-16, т. 2).

Висновком експерта №368-Д від 19 лютого 2016 року, згідно якого сліди пальців рук, виявлені та вилучені 01 листопада 2015 року під час огляду місця події по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «ВАЗ 21114» на просп. Незілежності в м. Нетішин Хмельницької області, залишені ОСОБА_5 (арк. спр. 69-75, т. 1).

Висновком експерта №60А від 22 лютого 2015 року, згідно якого в дорожній ситуації за встановлених судом обставин водій автомобіля ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 2.3 (б), 10.1, 11.4, 12.1, 12.3, 12.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України. Швидкість автомобіля становила близько 66,1-70,6 км/год. В умовах обізнаності водія ОСОБА_5 про наявність пристрою примусового зниження швидкості транспортних засобів «лежачого поліцейського» на даній ділянці проїзної частини, а також в умовах наявності об`єктивної можливості у вказаного водія виявити дану споруду на проїзній частині з подальшим збереженням заданого курсу транспортного засобу руху (тобто подальшого руху без втрати поперечної стійкості), останній, виконуючи вимоги пп. 2.3 (б), 10.1, 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України, при заданих слідством обставинах пригоди мав можливість запобігти втрати керованості над транспортним засобом з послідуючим виїздом за межі проїзної (автобусну зупинку) та наїздом на пішоходів ОСОБА_9 і ОСОБА_11 (арк. спр. 83-86, т. 1).

Актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №96 від 01 листопада 2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння (арк. спр. 171, т. 1).

Висновком експерта №442А від 29 січня 2016 року, згідно якого ходова частина та робоча гальмова система автомобіля «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувала у несправному стані. Рулюве керування перебувало у працездатному стані. Несправність робочої гальмової системи не пов`язане із дією ударних навантежень, що діяли на транспортний засіб під час розвитку дорожньо-транспортної пригоди та могла виникнути за інших обставин. Несправності ходової частини, що полягають в деформації дисків обох правих та переднього лівого коліс носять аварійний характер та виникли під дією ударних навантажень в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди (арк. спр. 186-190, т. 1).

Висновком експерта №10.1-0355:18 від 26 вересня 2018 року, згідно якого в дорожній обстановці за встановлених судом обставин водій автомобіля «ВАЗ-21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 2.3 (б), 10.1, 11.4, 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, а в умовах виникнення несправності робочої гальмової системи автомобіля до моменту скоєння даної ДТП - й вимог пп. 31.4, 31.4.1 (в) Правил дорожнього руху України.

За умови виникнення несправності робочої гальмової системи (незагальмовуванні переднього правого та заднього лівого гальмових механізмів коліс) автомобіля ВАЗ-21114 р.н. НОМЕР_1 (відповідно до висновку експерта №442 А від 29 січня 2018 року) до моменту його переміщення з втратою поперечної стійкості, а саме при утворенні виявленої слідової інформації, тобто могло загальмовуватись одне переднє та одне заднє колесо, заданій загальній довжині слідів бокового юзу 30,7 м (28,0 м на асфальтобетонному покритті та 2,7 м на бетонному покритті), відповідає мінімальна швидкість руху вказаного транспортного засобу близько: 47,6,..51,1 км/год (швидкість визначена без врахування затрат кінетичної енергії при контактуванні вказаного транспортного засобу з перешкодами (бордюрами)) (арк. спр. 34-38, т. 2).

Висновком експерта №231-Тр від 25 травня 2016 року, згідно якого представлені на експертизу частини скла автомобільної фари до розділення складали одне ціле, а саме скло автомобільної фари «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 (арк. спр. 193-196, т. 1).

Аналізуючи зібрані під час досудового розслідування та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що факт порушення ОСОБА_5 п.п. 2.3 (а), 2.9 (а), 10.1, 11.4, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, які стали наслідком дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу спричинило тяжі тілесні ушкодження потерпілій, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, органами досудового розслідування такі дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження і така кваліфікація дій ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

При цьому суд зауважує на тому, що досліджені висновки експертів, які були проведені в рамках даного кримінального провадження та предметом дослідження яких було встановлення тяжкості, отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, узгоджуються між собою, доповнюють один одного та не містять суперечностей, а тому є належними і допустимими доказами.

Належними та допустимими доказами, на переконання суду, є також висновки експертів за результатами проведення інженерно-транспортних експертиз, оскільки такі повністю узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Таким чином, приймаючи до уваги, що у відповідності з висновками комплексних судово-медичних, інженерно- транспортних експертиз тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 беззаперечно є наслідком дорожньо-транспортної травми.

Таким чином, показаннями допитаних у суді свідків, потерпілих та висновками наведених вище та досліджених в судовому засіданні експертиз підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди на просп. Незалежності в м. Нетішин Хмельницької області з участю автомобіля марки ««ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок якої ОСОБА_9 одержала тяжкі тілесні ушкодження.

Виходячи з наведеного, суд не погоджується з аргументами захисника ОСОБА_21 щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він піддає сумніву висновки експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень і вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України. Так, як захисником не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, завідомо залишив у небезпеці ОСОБА_9 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження в результаті вчиненого ОСОБА_5 наїзду автомобілем на потерпілу.

При цьому, суд відхиляє аргументи обвинуваченого про те, що він не залишив у небезпеці ОСОБА_9 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і вона не була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, оскільки на автобусній зупинці знаходилось багато людей і вони їй повинні були надати допомогу, що виключає його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, так як такий обов`язок покладається саме на особу, яка поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Не погоджується суд і з твердженням захисника ОСОБА_21 з приводу того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_9 перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Крім того, суд зауважує на тому, що в результаті дорожньо-транспортної події з вини ОСОБА_5 були отримані ОСОБА_9 травми, про характер яких обвинуваченому на момент наїзду були не відомі, про те, що такі не носили загрози життю потерпілої, обвинувачений лише міг припускати.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що органами досудового розслідування такі дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, суд не враховує як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття у скоєному, оскільки таке має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, жалю з приводу вчиненого, бажанні усунути негативні наслідки чи компенсувати завдану шкоду, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно із законом.

Водночас як встановлено судом останній свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав частково, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, не визнав, при цьому спричинену матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_9 до цього часу не відшкодував, у зв`язку з чим вважати, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному є неможливим.

Суд звертає увагу на те, що, посткримінальна поведінка ОСОБА_5 також ознак щирого каяття не містила, відзначалася байдужістю. Відповідно до пояснень у судовому засіданні потерпілих, впродовж часу, що минув після дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась в 20015 році, на час розгляду справи судом, знаючи про наслідки свого діяння і необхідність значних матеріальних витрат на лікування потерпілих, мати ОСОБА_5 лише раз відвідала потерпілу ОСОБА_9 , а сам обвинувачений не поцікавився станом здоров`я, не попросив пробачення. Більше того, у судовому засіданні обвинувачений з метою пом`якшення власної відповідальності намагався обґрунтувати свою протиправну поведінку, пов`язану із залишенням в безпорадному стані потерпілих на місці події, психологічною напругою. А тому щире каяття ОСОБА_5 є формальним, оскільки не відображає його реального ставлення до скоєного та не свідчить про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання.

Окрім того, суд не погоджується з прокурором щодо зазначення ним обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , «вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння». Оскільки, з пред`явленого ОСОБА_5 органом досудового слідства обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке визнане судом обґрунтованим, вбачається, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив, крім інших, положення пунктів п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, про що зазначено у формулюванні обвинувачення. Отже, ця обставина увійшла в об`єктивну сторону складу злочину як кваліфікуюча ознака, з огляду на бланкетність диспозиції усіх частин ст. 286 КК України, а тому суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує (ч. 4 ст. 67 КК України).

Таке ж зазначено в роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 4 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме, якщо якась із обставин, наведених у ч. 1 ст. 66, ч. 1 ст. 67 КК України, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначені покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 8 постанови від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Як убачається із матеріалів провадження ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, вчинив 01 листопада 2015 року. Даний злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Однак, зі змісту вимог ч. 8 ст. 284 КПК України вбачається, що застосування ст. 49 КК України не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі провадження продовжується в звичайному порядку. Так як, не зважаючи на виступ у дебатах прокурора, який вказав за доцільне суду застосувати положення ст. 49 КК України та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, обвинувачений не надав згоду на таке застосування. Крім того, його захисник ОСОБА_14 заперечив можливості застосування судом ст. 49 КК України та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, при цьому просив останнього виправдати за даною статтею. Така позиція обвинуваченого та його захисника виключає обов`язок суду, зважаючи на сплив трирічного строку притягнення обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, застосувати положення ст. 49 КК України та звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення такого.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та тяжким злочином, особу винного, його характеризуючи дані.

Судом також враховано конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_5 , його молодий вік, те, що він на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, неодружений, батьки обвинуваченого є особами з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, по місцю проживання характеризується позитивно.

Згідно даних досудової доповіді ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Крім того, суд, враховує думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання, що пов`язана з реальним позбавленням волі, невідшкодування шкоди, наявністю обтяжуючої обставини, відсутність у обвинуваченого судимостей, та доходить висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

На переконання суду, виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе за допомогою інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. У такому випадку мета покарання не може бути досягнута. Призначення покарання у виді реального позбавлення волі внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху України з боку обвинуваченого, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.

На переконання суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом також не встановлено.

Крім того, до початку судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 , подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, отриманої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 подано цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 21 березня 2019 року цивільні позови прийнято до розгляду в даному кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 визнано цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_5 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - цивільними відповідачами.

В обґрунтування позову ОСОБА_9 зазначено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 їй завдано тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим вона проходила лікування, на яке затратила кошти в розмірі 58 579 гривень 57 коп.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_9 вважає, що ОСОБА_5 своїми неправомірними діями завдав їй моральної шкоди, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, суттєвого погіршення загального стану фізичного здоров`я, втраті здатності до нормального життя, яку потерпіла оцінює у розмірі 495 000 гривень.

Також ОСОБА_9 , посилаючись на ст. 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 22, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_9 підтримала та просила його задовольнити повністю.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 позов визнав частково та вказав, що погоджується з тим, що завдав шкоду потерпілій ОСОБА_9 , як матеріальну так і моральну, однак розмір моральної шкоди, яку просить потерпіла стягнути з нього є занадто завищеним.

Цивільний відповідач з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що здійснення страхового відшкодування виникає лише на підставі договору страхування та страховик не є юридичною особою, яка несе цивільну відповідальність за дії обвинуваченого у відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України. Посилаючись на ст.ст. 509, 1166, 1167, 1188, 1187 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 35, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позов просили залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_9 завдана майнова шкода в розмірі 58 579 гривень 57 коп., розмір якої визначається судом в межах доведеної вартості витрат понесених з лікуванням ОСОБА_9 (арк. спр. 44-67). При цьому, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди в зазначеній вище сумі, а тому суд, приймаючи до уваги викладене, задовольняє позовні вимоги останньої в цій частині та стягує вказану суму з обвинуваченого.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 495 000 гривень, то суд вважає, що така підлягає до задоволення частково зважаючи на таке.

Згідно приписів п.п. 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 , пов`язаних із отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями, її похилий вік, а також враховує матеріальне становище обвинуваченого, який є особою молодого віку, працездатним та вважає за можливе стягнути з останнього на користь потерпілої 200 000 гривень моральної шкоди.

Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, відсутності будь-яких відшкодувань після вчинення останнім протиправних дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і, за даних конкретних обставин, не може вважатися явно заниженою від тієї суми, яку просила потерпіла.

При цьому, належними доказами на підтвердження завдання потерпілій моральної шкоди, на переконання суду, є показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які вказали на те, що ОСОБА_9 , після дорожньо-транспортної пригоди змушена прикладати додаткові зусилля для організації та налагодження звичайного режиму життя.

В позові ОСОБА_9 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції, на переконання суду, слід відмовити, зважаючи на те, що згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 вересня 2015 року, застрахована відповідальність лише ОСОБА_15 , а не обвинуваченого у даному кримінальному провадженні (арк. спр. 117).

Щодо вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди, завданим кримінальним правопорушенням, в розмірі по 250 000 гривень, суд приходить висновку про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на таке.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в обґрунтування моральної шкоди зазначили, що були свідками фізичних страждань своєї матері ОСОБА_9 , беруть участь у матеріальних витратах, пов`язаних з її лікуванням, їх нормальне життя було порушено, а також було погіршене фізичне самопочуття. Окремо ОСОБА_10 зазначив, що в зв`язку з лікуванням матері змушений був відмовитись від призначення на вищу посаду та відкласти написання і захист наукової дисертації на отримання звання кандидата технічних наук.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд враховує показання свідків ОСОБА_24 , який вказав на пригнічений стан ОСОБА_12 протягом шести місяців після дорожньо-транспортної пригоди, та ОСОБА_27 , яка ствердила про те, що припинення навчання ОСОБА_10 в аспірантурі, пов`язане з тяжким станом його матері після дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому визначає розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , в розмірі по 20000 гривень.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання розподілу процесуальних витрат, суд відповідно до ст. 124 КПК України вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати на залучення експертів Хмельницького НДЕКЦ МВС України, які відповідно до даних довідок про витрати на проведення експертиз: №368-Д від 19 лютого 2016 року, становлять 368 грн. 28 коп. (арк. апр. 68, т. 1), № 60-А від 22 лютого 2016 року, становлять 429 грн. 66 коп. (арк. спр. 82, т. 1), № 442А від 29 січня 2016 року, становлять 491 грн. 04 коп. (арк. спр. 185, т. 1), №231-Тр від 25 травня 2016 року, становлять 1231 грн. 44 коп. (арк. спр. 192, т.1), №10.1-0355:18 від 26 вересня 2018 року, становлять 1001 грн. (арк. спр. 33, т. 2), а також витрати на залучення експертів Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, які відповідно до даних довідки про витрати на проведення експертизи №121 від 26 липня 2018 року, становлять 2416 грн. 30 коп. (арк. апр. 17, т. 2),

Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який жодного разу без поважних причин не допустив невиконання вимог суду, суд не вважає за необхідне обирати ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 58 579 грн. 57 коп., моральну шкоду в сумі 200 000 грн., всього 258 579 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 57 копійок.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

-автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_15 та який йому повернутий, залишити у його власності;

-паперовий конверт із дактилокартою ОСОБА_5 та, вилучені під час ОМП слідами рук, що є додатком до висновку експерта №368-Д від 19 лютого 2016 року, поміщений в камеру зберігання речових доказів Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області, зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000600;

-оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000600.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 5937 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 72 копійки витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя ОСОБА_1