Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2614/19
Провадження № 1-кп/376/164/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження № 420 191 103 60 0000 97 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Олексіївка, Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працює кухарем ТОВ «Преміум Фінанс Групп», має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2. договору від 28.03.2017 №286/2/17/1 «Про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами особового складу військових частин та військових навчальних закладів Збройних Сил України, інших осіб, які згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин)» укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродакорд Ор» () надалі ТОВ «Укрпродакорд Ор» та Міністерством оборони України, ТОВ «Укрпродакорд Ор» зобов`язано надати послуги щодо забезпечення харчуванням, а саме приготування та подавання готових справ, виготовлених з харчових продуктів у місці розташування, зокрема, військової частини НОМЕР_1 , окремим підрозділом якої є полігон, що розташований поблизу АДРЕСА_2 .

Наказом директора ТОВ «Укрпродакорд Ор» від 03.04.2017 № 10 ОСОБА_5 з 04.04.2017 прийнято на посаду кухонного працівника їдальні, розташованої на території полігону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 .

27.07.2018 згідно з п. 7.1.1 Договору та відповідно до відомості наявності матеріальних засобів продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 за їдальнею бригадного полігону, ОСОБА_5 прийняла на відповідальне зберігання військове майно, яке перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і холодильник побутовий марки «Дніпро», 2003 року випуску, який зберігався в приміщенні їдальні полігону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 .

В подальшому, близько 10 години 18.10.2018, ОСОБА_5 , обіймаючи вказану посаду, знаходячись в приміщенні їдальні полігону військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 , умисно, в своїх корисливих інтересах, з метою уникнення відповідальності за допущену нею нестачу майна ТОВ «Укрпродакорд Ор», незаконно надала вказівку представнику вказаного підприємства ОСОБА_6 вивезти з території полігону військової частини НОМЕР_1 ввірене їй ( ОСОБА_5 ) військове майно, яке перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 - холодильник побутовий марки «Дніпро», 2003 року випуску, який в подальшому був переданий ТОВ «Укрпродакорд Ор», чим вчинила розтрату чужого майна, яке було їй ввірене, завдавши матеріального збитку державі в розмірі 1739,44 грн.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1. ст. 191 КК України, як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі.
Під час досудового розслідування 30.09.2019 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 була укладена Угода про визнання винуватості.
Така угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості, містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.1 ст. 191 КК України, обвинувачена беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, узгоджують вид покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Сторони розуміють наслідки вимог ст. ст. 394,424 КПК України та наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом. ( ст. 389-1 КК України).
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 підтвердила добровільність укладення угоди про визнання винуватості між нею та прокурором, просила її затвердити і призначити їй узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості їй зрозумілі. Пояснила, що вона працює і має можливість виконати вирок у виді штрафу.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та повідомив, що угода між обвинуваченою та прокурором складалась та підписувалась в його присутності в добровільному порядку без будь яких погроз та насильства.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченій ОСОБА_5 узгоджену міру покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Вказаний злочин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Суд обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд визнає її щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочину, якій відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, характеристику особистості обвинуваченої, те що вона щиро розкаюється, вину визнає в повному обсязі, добровільно відшкодувала шкоду, що підтверджується копіями квитанцій про переказ грошових коштів, по місцю роботи характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима, тому суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства, призначивши покарання в межах санкції ч.1 ст.191 КК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст.474 КПК України, відсутні.
Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз та укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченої. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченої.
За таких обставин та відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 та призначити обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за ч. 1 ст. 191 КК України.
Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженню підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 100, 369,370, 373,374, , 469,472,473,474,475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду, укладену 30 вересня 2019 р. між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 про визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України в кримінальному провадженні №0000097.
ОСОБА_5 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 191 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: оригінал відомості наявності матеріальних засобів продовольчої служби в/ч НОМЕР_1 за їдальнею бригади полігону на 2 арк. та ксерокопію акту прийому-передачі майна в/ч НОМЕР_1 від 18.03.2019 року на 3 арк. , які зберігаються у ОСОБА_7 , яка є завідуючою виробництвом залишити в військовій частині НОМЕР_1 .
інвентаризаційний опис необоротних активів від 28.05.2019 року військової частини НОМЕР_1 їдальня ВПНЦ, які зберігаються у ОСОБА_8 - залишити в військовій частині НОМЕР_1 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а в разі її подання - після прийняття рішення апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1