Дата документу 13.08.2019 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1402/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4420/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року відмовлено в задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно.

Застосовано до ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 години до 07.00 години ранку строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_18 обов`язки: не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 години по 07.00 годину ранку без дозволу суду, прибувати до суду за викликом усним чи письмовим, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Застосовано до ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 години до 07.00 години ранку строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_19 обов`язки: не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 з 22.00 години по 07.00 годину ранку без дозволу суду, прибувати до суду за викликом усним чи письмовим, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Згідно зі змістом судового рішення, 13.06.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 13.06.2019 року надійшли матеріали даного кримінального провадження.

Ухвалою колегії судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_20 про відвід судді ОСОБА_21 та представника потерпілого ОСОБА_22 про відвід головуючої судді ОСОБА_23 у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України - задоволено; заяви обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відвід колегії суддів та прокурора по даному кримінальному провадженню - задовольнити частково, а саме, в частині відводу суддів ОСОБА_23 та ОСОБА_21 .

На підставі ухвали колегії суддів про відвід (самовідвід) від 14.06.2019 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено головуючим по даній справі судцю Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 та склад колегії суддів: ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі головуючого судці ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_24 та ОСОБА_25 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

По даному кримінальному провадженню відносно обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строю дії якого продовжено на підставі ухвали колегії судців Шевченківського районного суду м. Запоріжжя до 16 червня 2019 року включно; відносно обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строю дії якого продовжено на підставі ухвали колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя до 16 червня 2019 року включно.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який закінчується 16.06.2019 р.,терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав,що при обранні відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, у складі банди, так і ризики, що обвинувачені, перебуваючи на волі, отримають можливість продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілих та свідків,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали, тримання обвинувачених під вартою є необхідним,жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Також заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 терміном на 60 днів, з урахуванням обґрунтованості пред`явленої їм підозри та обставин вчинених злочинів, даних про особи обвинувачених та наявність ризиків можливого продовження злочинної діяльності, переховування від суду та впливу на потерпілих і свідків.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні шести епізодів особливо тяжких злочинів,протягом кількох років,які пов`язані із посяганням не тільки на майно громадян, а і на їх життя та здоров`я, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки їх поведінки та переконує колегію суддів у тому, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Крім того,за змістом обвинувального акту,усі епізоди злочинної діяльності, які ставляться у провину ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , пов`язані із заподіянням шкоди потерпілим та вчинялись у присутності потерпілих і свідків, тому існує ризик можливого впливу обвинувачених на вказаних осіб з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Крім того,зазначені вище особу можуть вчинити незаконний тиск і на обвинувачених ОСОБА_28 та ОСОБА_19 , які співпрацювали із слідством,що перешкодить судовому розгляду справи.

Задовольняючи клопотання прокурора, колегія суддів врахувала дані про особу кожного обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченими злочинної діяльності та вплив на потерпілих і свідків, а наявність у обвинувачених дружин та дітей не була дієвим запобіжником, який би утримав їх від вчинення тих дій, що ставляться їм за провину. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів продовжила відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 строк тримання під вартою на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаних осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, в порушення вимог ст.184 КПК України, не було йому вручено, що призвело до порушення його права на захист, проте суд першої інстанції не звернув на це увагу та задовольнив клопотання. Також суд не надав можливість його захиснику ознайомитись з матеріалами справи та підготуватись для захисту.

Посилання прокурора в клопотанні про продовження запобіжного заходу відносно нього на наявність ризиків є припущеннями, які не підтверджуються жодним доказом, доданим до клопотання. Лише тільки тяжкість вчинених кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Також зазначає, що копію ухвали суду отримав 04.07.2019 року, апеляційну скаргу подав 09.07.2019 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження ухвали не пропущеним.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від участі в судовому засіданні.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення ; для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що ОСОБА_8 перебуває під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», копію ухвали суду отримав 04.07.2019 року, апеляційна скарга була подана 09.07.2019 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

За змістом ст.199 КПК України, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Ухвала слідчого судді відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому підстави для перегляду апеляційним судом ухвали в цій частині відсутні.

Зі змісту ухвали суду випливає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, вислухана думка прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

На думку колегії суддів, наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, достовірність встановлених фактичних обставин буде перевірятись в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд першої інстанції перевірив доводи клопотання прокурора щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 на даний час обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі і у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що в свою чергу вказує на наявність великої ймовірності ризику переховування від суду, продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також на обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які співпрацювали зі слідством. Крім того, стороною обвинувачення доведена об`єктивна необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , стан їх здоров`я, міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялося, у тому числі, і під час обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, і які на теперішній час не зменшились і не перестали існувати.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції останнього, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Також неспроможними є посилання обвинуваченого щодо відсутності ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження. Враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватими, достатньо вагомо можуть свідчити про можливий незаконний вплив на учасників кримінального провадження, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді, тому на цей час ризик існує.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений матиме можливість впливати на потерпілих та свідків, спілкуватися з іншими обвинуваченими та особами, причетними до скоєння цих злочинів, що може суттєво ускладнити або взагалі унеможливити встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на порушення його права на захист у зв`язку з тим, що в судовому засіданні не приймав участь його основний захисник ОСОБА_29 не заслуговують на увагу. Під час апеляційного розгляду було встановлено, що адвокат ОСОБА_29 проживає в іншій області у м. Одеса. Оскільки розгляд таких клопотань проводиться в стислий проміжок часу, судом першої інстанції для розгляду клопотання був залучений адвокат з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_30 , що не суперечить положенням ч.1 ст.53 КПК України, згідно із якою слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, участь якого є обов`язковою, а завчасно повідомлений захисник не може прибути в судове засідання. А тому суд першої інстанції мав всі підстави залучити іншого захисника на окрему процесуальну дію для розгляду клопотання прокурора в строки, передбачені КПК.

Доводи обвинуваченого про те, що клопотання прокурора не було йому вручено, що призвело до порушення його права на захист, колегія суддів вважає безпідставними через наступне.

Дійсно в матеріалах провадження відсутні відомості про вручення обвинуваченому ОСОБА_8 копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, однак, як було зазначено прокурором, обвинувачений відмовився від його отримання.

В подальшому, з зазначеним клопотанням, прокурор звернувся безпосередньо у підготовчому судовому засіданні та відповідно до вимог ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Прокурор мав право у підготовчому судовому засіданні звернутися до суду з вищезазначеним клопотанням, а відповідно і суд мав право продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

Більш того, рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті та зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Але на теперішній час будь-яких змін до КПК України внесено не було, а глава 18 КПК України в більшій мірі стосується стадії досудового розслідування.

Крім того, неотримання копії клопотання обвинуваченому не може бути підставою для скасування належним чином обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що суд першої інстанції в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання їх під вартою, тому апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити обвинуваченому ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року, в частині, якою задоволено клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 про продовження строку тримання під вартою, та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 серпня 2019 року включно залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4