УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-2292зно19
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 22 червня 2004 року за нововиявленими обставинами,
встановив:
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року ОСОБА_2 засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 14 років; п. 7 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Верховний Суд України ухвалою від 22 червня 2004 року змінив вирок Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року щодо ОСОБА_2 в частині цивільного позову, зменшив суму стягнення з останнього на користь потерпілої ОСОБА_3 до 50 000 грн.
ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали Верховного Суду України від 22 червня 2004 року за нововиявленими обставинами. Зазначає, що нововиявленою обставиною, на його думку, є те, що вказана ухвала Верховного Суду України постановлена на російській мові, що порушило гарантії ч. 1 ст. 10 Конституції України.
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2019 року заяву засудженого залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 462 КПК України, та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків заяви.
Також ОСОБА_2 було роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали протягом установленого строку заява буде йому повернута.

У межах визначеного строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції з заявою, проте наведених в ухвалі від 11 травня 2019 року недоліків не усунув.
В порушення вимог пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у повторній заяві не зазначено обставин, що згідно з ч. 2 ст. 459 КПК визнаються нововиявленими та могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду й засудженому під час розгляду справи Верховним Судом України, а також відсутні доводи на підтвердження наявності відповідних обставин.
Так, ОСОБА_2 повторно не зазначає обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі йому та суду під час судового розгляду, не вказує обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Зі змісту заяви ОСОБА_2 убачається, що нововиявленою обставиною він вважає розгляд справи Верховним Судом України без участі його захисника та постановлену ухвалу Верховного Суду України на російській мові. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК, вказана обставина не може вважатися нововиявленою, оскільки була відома суду на час розгляду справи. Разом із тим, належного обґрунтування наявності у справі нововиявлених обставин засуджений не навів.
Згідно з ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яку не оформлено згідно з вимогами ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України.
Таким чином, у наданий строк засуджений недоліки заяви не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановила:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 22 червня 2004 року за нововиявленими обставинами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1