УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 127/28603/18
провадження № 51-5922ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, яка постановлена в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003586, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ата-су Жана-Аркинського району Карагандинської області Республіки Казахстан, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 08 вересня 2018 року близько 21 години 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , та вживаючи алкогольні напої разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (який є її рідним братом), з яким на ґрунті особистих неприязних відносин у неї виникла сварка, взяла кухонний ніж та нанесла йому один удар в праву половину грудної клітини, чим заподіяла тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначено за цією нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. В решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного останній покарання тяжкості вчиненого нею злочину та її особі, внаслідок суворості, просить змінити постановлену щодо її підзахисної вищезазначену ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є занадто суворим, однак суди першої і апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до неї положення ст. 69 КК України, оскільки наявні обставини, які в своїй сукупності та співвідношенні, на думку захисника, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а саме: щире каяття, перша судимість, надання потерпілому медичної допомоги, відшкодування шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, також враховуючи дані про її особу, яка за місцем проживання характеризується позитивно і має міцні соціальні зв`язки.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеність винуватості засудженої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правової оцінки її дій за ч. 2 ст. 121 КК України відповідно до вимог ст. 433 КПК України Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судового рішення у цій частині захисником не оскаржуються.
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, суд апеляційної інстанції призначаючи покарання за ч. 2 ст. 121 КПК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, наслідки вчиненого, дані про особу ОСОБА_5 , яка раніше не судима, має дочку та двох онуків, згідно характеристики № 1296 від 25 вересня 2018 року виданої квартальним комітетом «Поділля» асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниця, за час проживання скарг від сусідів будинку, родичів, з національної поліції про порушення громадського спокою та неналежну поведінку не надходило. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав добровільне відшкодування шкоди потерпілому, обставин, які б його обтяжували не встановлено. Крім того, колегія суддів зауважила, що доводи ОСОБА_5 про її щире каяття у вчиненому злочині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а відтак відсутні й підстави для застосування до неї положень ст. 69 КК України та призначення їй більш м`якого покарання.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не порушив загальних засад призначення покарання встановлених КК України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, за якою він визнав її винуватою.
Таке покарання, на думку Верховного Суду, відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності. Підстав вважати його явно несправедливим унаслідок суворості Верховний Суд не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду, в частині визначення виду і розміру призначеного засудженій ОСОБА_5 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_5 покарання захисник у касаційній скарзі не навела.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п.2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3