Провадження № 1-кс/344/6137/19
У Х В А Л А

08 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

Встановив:

в клопотанні вказано, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку, під час якого вилучено автоцистерну, одинадцять резервуарів, нафтопродукти в кількості 236109 літрів. Оскільки необхідність в арешті відпала, тому суб?єкт звернення з клопотанням д осуду просив суд скасувати арешт зазначеного майна.

В судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримали клопотання з підстав, що в ній зазначені та надали перед судом пояснення про те, що арешт з установки переробки скасовано ухвалою слідчого судді, а з іншого майна арешт не знято; майно перебуває в оренді суб?єкта звернення до суду із клопотанням, нафтопродукти є результатом переробки нафти.

В судовому засіданні слідчий заперечив клопотання та надав перед судом пояснення про те, що потреба в арешті майна не відпала, органом досудового розслідування встановлено множинні випадки постачання викраденої нафти за адресою арешту цистерн і нафтопродуктів, на території знаходження цистерн і нафтопродуктів здійснюють діяльність кілька суб?єктів, тому обставина належності і походження нафтопродуктів встановлюється, на даний час тривають судова товарознавча і комплексна експертизи щодо походження нафтопродуктів, частина матеріалів кримінального провадження виділена і передана за обвинувальним актом до суду, частина матеріалів кримінального провадження, в якій здійснено арешт зазначеного майна перебуває в провадженні органу досудового розслідування, нафтопродукти потрібні для проведення експертиз, було відібрано зразки нафтопродуктів, які на даний час досліджуються.

Надані суду копії договорів поставки і накладні не спростовують доводів слідчого щодо арешту майна на підставі ухвали суду про надання дозволу на обшук для відшукання та вилучення викраденої нафти та продуктів з неї.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18/06/2019 вирішено кримінальний процесуальний спір за клопотанням арешту автоцистерни, резервуарів з нафтопродуктами в кількості 11 штук в кримінальному провадженні №0000051, накладеного ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12/03/2019.

Таким чином директор ТОВ «Укрнафта-Пром» ОСОБА_7 вже подав скаргу про скасування арешту автоцистерни, резервуарів з нафтопродуктами в кількості 11 штук в кримінальному провадженні №0000051. Представництво у зазначеному судовому засіданні ТОВ «Укрнафта-Пром» здійснювали адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В даному судовому засіданні зазначені адвокати повторно просили суд про скасування арешту того самого майна, в тому самому кримінальному провадженні, але в інтересі ТОВ «Енерготрейд-Ойл» з підстави належності майна ТОВ «Енерготрейд-Ойл».

В задоволенні клопотання, що розглянуто за ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18/06/2019 було відмовлено з підстав збереження необхідності арешту на речові докази і передчасності клопотання про скасування арешту.

Відповідно до змісту ухвали Івано-Франківського міського суду від 18/06/2019 слідчий ОСОБА_5 надав в судовому засіданні ті самі заперечення щодо клопотання, які він надав в даному судовому засіданні.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

В ст. 170 КПК України вказано, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Отже спірні речі мають значення речових доказів в кримінальному провадженні, а тому існує легітимна мета для їх утримання органом досудового розслідування.

Таким чином перед судом не доведено незаконності арешту майна. Ухвала про арешт майна не оскаржувалась заінтересованими суб?єктами та не скасована. В судовому засіданні слідчий та прокурор надали пояснення про те, що потреба в арешті майна не відпала, арешт необхідний для забезпечення досягнення легітимної мети, що визначена процесуальним законом.

Будь-якого неправомірного втручання у права, передбачені в ст. 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не здійснюється, оскільки спірні речі визнано речовими доказами, отже відповідні дії здійснено на основі положення кримінального-процесуального закону, такі дії мають легітимну мету, що виправдана інтересами досудового слідства, а тому здійснюються в інтересах суспільства.

Два різні суб?єкти за опосередкуванням одних і тих же адвокатів звернулись із аналогічними клопотаннями про скасування арешту одних і тих же речей в одному і тому ж кримінальному провадженні.

У свою чергу відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Отже за даних обставин перед судом не доведено правових підстав для скасування арешту майна.

Відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже перед судом не доведено відмову уповноваженого процесуальним законом суб?єкта на підтримання обвинувачення на підставі відповідного речового доказу. Потреба в дослідженні відповідного доказу зберігається до часу здійснення судового розгляду. В судовому засіданні слідчий надав перед судом пояснення про те, що на розгляді суду перебуває обвинувальний акт стосовно трьох осіб у вчиненні злочину, а інша частина кримінального провадження перебуває в провадженні органу досудового розслідування.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже перед судом не доведено тієї обставини, що у органу досудового розслідування відпала потреба в утриманні спірних речових доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

Постановив:

в задоволенні клопотання відмовити;

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1