Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

9 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0006640,

у с т а н о в и в :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.342 КК України штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень; за ч.2 ст.345 КК України із застосуванням ст.69 КК України штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

18.10.2019 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив: вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_2 покарання скасувати; «призначити ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.342 КК України у вигляді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1 700 гривень, за ч.2 ст.345 КК України призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст.70 КК України кожне покарання виконувати окремо».

Апеляційні вимоги прокурор обґрунтовував неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ст.69 КК України.
Оскільки апеляційна скарга була подана без додержання вимог ст.396 КПК України, а саме, в ній було невірно зазначено найменування суду апеляційної інстанції, скарга не містила обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а вимоги не були чітко сформульовані, не відповідали положенням ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, і не узгоджувалися з іншими положеннями кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, ухвалою Київського апеляційного суду від 20.11.2019 року її залишено без руху і встановлено строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.
Так апеляційна скарга була подана до Апеляційного суду міста Києва, ліквідованого Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року № 452/2017.
Порушуючи питання про скасування вироку в частині покарання, прокурор не вказував: яке рішення відповідно до своїх повноважень, передбачених ст.407 КПК України, повинен був ухвалити суд апеляційної інстанції; який вид покарання належало призначити ОСОБА_2 за ч.2 ст.342 КК України; від відбування якого покарання його слід було звільнити на підставі ст.75 КК України і не звернув увагу на необхідність покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Не містила апеляційна скарга обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість вироку, і необхідності на підставі ст.70 КК України виконання покарань окремо.

Акцентував апеляційний суд увагу і на численних граматичних і стилістичних помилках в апеляційній скарзі, викладі змісту підозри, а не формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним тощо.
Вказані обставини унеможливлювали апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
25.11.2019 року копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримана уповноваженою особою відділу Київської місцевої прокуратури № 10, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та даними про пошук поштового відправлення за трек-номером на сайті ПАТ Укрпошта.
02.12.2019 року прокурор подав апеляційну скаргу на виконання ухвали про залишення її без руху, в якій просить: вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_2 покарання скасувати; визнати ОСОБА_2 винним за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1 700 гривень, за ч.2 ст.345 КК України у виді 1 року позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Також прокурор просить відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання за кожний злочин окремо і відповідно до вимог ч.4 ст.72 КК України основне та додаткове покарання виконувати самостійно.
Разом з тим, прокурор так і не вказав в апеляційній скарзі: яке рішення має ухвалити суд апеляційної інстанції після скасування вироку в частині покарання; який вид покарання пропонує призначити ОСОБА_2 за ч.2 ст.342 КК України, оскільки 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є розміром покарання, а не його видом; від відбування якого покарання ОСОБА_2 слід звільнити на підставі ст.75 КК України.

Нова вимога прокурора згідно з ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання за кожний злочин окремо, взагалі, є незрозумілою, оскільки за змістом цієї норми при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Апеляційна скарга не містить даних про те, у який спосіб прокурор просить застосувати вказану норму.

Недоречною є і вимога на підставі ч.4 ст.72 КК України основне і додаткове покарання виконувати самостійно, оскільки прокурор не порушує питання про призначення ОСОБА_2 додаткового покарання ані за ч.2 ст.342, ані за ч.2 ст.345 КК України.
Згідно з п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без руху, суд апеляційної інстанції в ухвалі детально виклав, які недоліки вона містить, встановив достатній строк для усунення цих недоліків та роз`яснив наслідки невиконання ухвали. Оскільки, як зазначено раніше, недоліки прокурором усунуто не було, апеляційна скарга підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_2 повернути.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1