31.07.2019

Справа № 642/4355/19
Провадження № 1-кп/642/669/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ревда Ловозерського району Мурманської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, -

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення судового розгляду для надання суду доказів наявності у нього статусу тимчасово переміщеної особи, та інших даних , що його характеризують.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти заявленого клопотання, вважав необхідним продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, наявні передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання ним процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що повністю визнав себе винним, щиро покаявся у скоєному, має постійне місце проживання в м. Лиман Донецької області, має сім`ю, одружений, має на утриманні двох дітей. Просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає необхідним задовольнити клопотання обвинуваченого та відкласти судовий розгляд, надати йому час для надання суду даних, що його характеризують, зокрема, довідки про надання йому статусу тимчасово переміщеної особи.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу суд керується наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до нього вказаного запобіжного заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 6 червня 2019 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі на 60 днів, до 4 серпня 2019 року.

У зв`язку з задоволенням клопотання обвинуваченого про відкладення судового розгляду з наведених ним підстав, враховуючи, що 4 серпня2019 року спливає строк тримання його під вартою, судовий розгляд до спливу цього строку не може бути закінчений.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 р. у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до зазначених положень, суд вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 врахувати також правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодних підстав, окрім тих, що були наведені стороною обвинувачення при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , прокурором не наведено, а судом не встановленого нових ризиків, які виправдовують його тримання під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має биту «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Крім того, суд враховує, що обмеження розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ОСОБА_4 є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції, що прямо суперечить правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у справах «Харченко проти України» та «Белевитський проти Росії».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за яке передбачене покарання від 4 до 6 років позбавлення волі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

В судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_5 , 1987 року народження дружина обвинуваченого ОСОБА_4 та мати останнього ОСОБА_6 , 1956 року народження, пенсіонерка, які позитивно характеризують обвинуваченого. Зазначили, що він є єдиним годувальником в сім`ї, має на утриманні двох дітей. Він тривалий час, 8 років, до окупації м. Горлівки працював на заводі «Стирол», після початку військових дій втратив роботу, переїхав з сім`єю у м. Лиман на підконтрольну Україні територією. Як вони свідки, та і обвинувачений, мають статус тимчасово переміщених осіб. Те, що він вчинив, не є притаманним йому стилем поведінки, вони шоковані тим, що сталося, та впевнені, що він не буде ухилятись від суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та разом з дружиною виховує її дитину від першого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З допиту вказаних осіб встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання в м. Лиман, має міцні сімейні зв`язки.

В судовому засіданні він повністю визнав себе винним. Потерпілий ОСОБА_7 також дав пояснення в судовому засіданні та просив не позбавляти його волі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Під час розгляду справи прокурором не було надано детального обґрунтування ризиків.

Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляд клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи наведені фактичні обставини та дані про особу обвинуваченого, а також недоведення стороною обвинувачення факту продовження існування ризиків, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є недоцільним та не є виправданим.

Суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, є достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 202, 322, 331, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Судовий розгляд відкласти на 15 серпня 2019 року 11 год.00 хвил., надати час обвинуваченому для надання суду довідки про його статус як тимчасово переміщеної особи.

У клопотанні прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на 2 місяці, заборонивши йому з 21 год. 00 хвил. до 7 год. 00 хвил. залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- з 21 год. 00 хвил. до 7 год. 00 хвил. не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи.

Термін дії вказаних обов`язків - два місяці.

Строк дії ухвали - до 31 вересня 2019 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Копію ухвали направити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на прокурора Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне рішення суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя - ОСОБА_1