ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11сс/819/526/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку
запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000143 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2019 року відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь Автономної Республіки Крим, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,

в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 та продовжено строк тримання його під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 16.10.2019 року та визначено заставу, в розмірі 321120 грн.
Органами досудового розслідування, ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 27.02.2014, він, будучи «бійцем т.зв. Самооборони Криму», разом із іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, які незаконно мали на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, проходив службу на блокпосту, розташованому при в`їзді до м. Севастополь Автономної Республіки Крим, на автодорозі сполученням Сімферополь Севастополь.
Того ж дня, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , разом із іншими особами зі складу «Самооборони Криму», виконуючи протиправні накази «ватажків» зазначеного формування відповідно до розподіленої йому ролі, перебуваючи на блокпосту, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, здійснював контрольно-пропускний режим, перевіряв документи у громадян, обшукував транспортні засоби, які рухались у напрямку м. Севастополь, з метою виконання завдань незаконного створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадсько політичного характеру методами військових операцій.
У подальшому, після окупації території Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 представниками окупаційної влади нагороджений грамотою «За активное участие в выполнении боевых задач по защите города Севастополя в составе сил народной обороны».
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали на неї апеляційну скаргу в якій вказують на незаконність та необґрунтованість останньої.

Так, захисники зазначають, що слідчим суддею було об`єднано в одне провадження клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо зміни запобіжного заходу підозрюваному та продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є неприпустимим в розумінні ст.334 КПК України. Крім того апелянти вказують про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, в обґрунтування доводів посилаються на протоколи допитів свідків ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , з пояснень яких не встановлено причетність підозрюваного до участі в підрозділах самооборони Криму, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не містять необхідних відомостей щодо ознак осіб, фотокартки із зображеннями яких надані для впізнання, що в цілому вказує на недоведеність в діях підозрюваного складу злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. Апелянти вважають, що під час розгляду клопотань сторони обвинувачення та захисту допущено порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_9 та не долучено до матеріалів провадження заперечення сторони захисту на клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного. Захисники також наголошують, що слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у судовому засіданні безпідставно не допитано свідків, а стороною обвинувачення не було виконано вичерпного переліку заходів для організації такого допиту. Крім того, стороною захисту вказано про відсутність підстав, заявлених у клопотанні сторони обвинувачення, про наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування як таких, що виправдовують продовження терміну дії запобіжного заходу. Наголошують, що постанова про продовження строків досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є незаконною та винесена неуповноваженою особою, в порушення вимог ст.294 КПК України.

Також, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, слідчим суддею безпідставно вказано про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, таке рішення суперечить положення ЄСПЛ, а стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених у клопотання ризиків, не вмотивовано підстави застосування найсуворішого запобіжного заходу. В апеляційній скарзі апелянти посилаються на рішення Конституційного Суду України №7-р/2019 від 25.06.2019 року, яким визнано неконституційними положення ч.5 ст.176 КПК України, згідно якої більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не можуть застосовуватись до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України та вказують, що у слідчого судді були підстави для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Сторона захисту зазначає, що всупереч вимогам ст.178 КПК України слідчим суддею не враховано особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, зокрема наявність у підозрюваного житла, що підтверджено відповідним договором оренди, наявність родини, утриманців, не враховано стан здоров`я ОСОБА_9 , який проходить курс лікування і йому необхідна госпіталізація, що підтверджено копіями медичних документів.

Просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисників та підозрюваного ОСОБА_9 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з обґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, і встановлених у справі ризиків того, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, проти основ національної безпеки України, має подвійне громадянство, є штатним працівником російської урядової установи, щодо якою Україною введено санкції, має зв`язки з громадянами Російської Федерації, перебуваючи на свободі, буде мати можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду та уникнення від кримінальної відповідальності, перетнути державний кордон України, що свідчить про наявність реального ризику його втечі.
Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
03.08.2018 складено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України.
У зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_9 було невідомо, 22.08.2018 кримінальне провадження було зупинено та останнього оголошено у розшук.
11.06.2019 при перетині адміністративного кордону з тимчасово окупованою територією АР Крим встановлено підозрюваного ОСОБА_9 та вручено останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України.
11.06.2019 слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.07.2019 включно.
15.07.2019 року слідчим подано клопотання про продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до трьох місяців в межах строку досудового розслідування.
12.07.2019 року стороною захисту подано клопотання про зміну запобіжного заходу, який обрано відносно ОСОБА_9

18.07.2019 року ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області вказані клопотання об`єднано в одне провадження.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 осіб для впізнання за фотознімками; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який повідомив обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_12 осіб для впізнання за фотознімками; протоколами огляду відомостей загальнодоступної мережі «Інтернет», в ході яких зафіксовано відомості, які свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення; іншими доказами та матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.
Як вбачається із матеріалів клопотання, на теперішній час, у ході досудового розслідування, необхідно забезпечити явку та допитати свідка, який проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, показання якого мають істотне значення для кримінального провадження; пред`явити свідку осіб для впізнання за фотознімками; провести судову портретну експертизу за експертною спеціальністю 6.2 (ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями) з урахуванням отриманих доказів визначити кінцеву правову кваліфікацію та прийняти рішення відповідно до вимог ст.ст. 278, 279 КПК України; витребувати відповіді на запити, надані Службі Безпеки України, ГУ СБУ в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон), Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України та Азово-Чорноморському регіональному управлінні ДПС України; повідомити сторін кримінального провадження про його завершення; повідомити сторонам кримінального провадження про відкриття матеріалів досудового розслідування; виконати вимоги ст.290 КПК України, скласти обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області строк досудового розслідування у вказаному провадженні продовжено до 20.11.2019 року.

З огляду на обставини, які вказують, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання до восьми років позбавлення волі, має двох дітей, працевлаштований, одружений, сім`я підозрюваного проживає на тимчасово окупованій території, що дає достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також враховуючи те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою не зменшилися, колегія суддів погоджується з висновком, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не має.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки надані стороною обвинувачення факти та обставини в повному обсязі вказують про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та необхідність проведення ряду процесуальних дій для завершення досудового розслідування.
Зазначені висновки узгоджуєтюся з положеннями ЄСПЛ, відповідно до яких повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення "Ільгар Маммадов проти Азербайджану" і рішення "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства"), що має місце в даному випадку.
Більш того, у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.
Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження, під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.
Твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного, є безпідставними та спростовуються матеріалами проваждення.
Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Підстави для скасування чи зміни застосованого підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, заявлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 ризики не зменшилися і дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Доказом зазначеного ризику є те, що санкція ч.2 ст.260 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також те, що з серпня 2018 року до 11.06.2019 ОСОБА_9 перебував у розшуку, достовірно розуміючи, що згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 та роз`яснювального листа Генеральної прокуратури України № 14/2/2-67-14741 від 02.10.2014 року на тимчасово окупованій території неможливо проводити слідчі дії та оперативно-розшукові заходи. Крім того, на даний час досудовим розслідування установлено, що одразу після фактичної окупації території АР Крим, 08.04.2014 року підозрюваний ОСОБА_9 отримав від незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади паспорт громадянина Російської Федерації та в будь-яку мить, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може вжити всіх заходів до переховування від органу досудового розслідування та суду, в тому числі у звязку із тим, що його родина проживає на тимчасово окупованій території.
Крім того, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Доказом зазначеного ризику є той факт, що на сьогоднішній день не встановлено місцезнаходження нагород, які були вручені підозрюваному ОСОБА_9 незаконно створеними органами влади на тимчасово окупованій території АР Крим та органами влади країни-агресора.
Також, ОСОБА_9 може незаконно впливати на допитаних в рамках кримінального провадження свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показання яких на даний час відомі та вручались підозрюваному ОСОБА_9 , з метою їх зміни, спотворення.Незаконно впливати на інших свідків та осіб, причетних до діяльності не передбаченого Конституцією та законами України збройного формування під назвою «самооборона Крим», оскільки на даний час органом досудового розслідування встановлено понад 1 400 осіб, які входили до його складу, відносно яких вживаються всі можливі заходи для встановлення їх місцезнаходження, в тому числі дружина підозрюваного ОСОБА_13 ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотань сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , оскільки таких порушень не було виявлено під час апеляційного перегляду, а доводи скарги фактично зводяться до не згоди із прийнятим процесуальним рушенням.
Вказівки апелянтів про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України спростовані дослідженими слідчим суддею відомостями та перевіреними колегією суддів матеріалами кримінального провадження. Доводи сторони захисту про недоведеність наявності конкретних доказів вчинення ОСОБА_9 злочину, суперечать практиці ЄСПЛ, відповідно до якої на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, не заслуговують на увагу, оскільки докази, що містять матеріали провадження в сукупності та взаємозв`язку вірогідно свідчать про причетність підозрюваного до інкримінованого злочину.
Так, доводи апелянтів про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, були предметом розгляду в суді першої інстанції та не зменшують ступінь встановлених ризиків. Вказівки захисників про те, що судом не враховано наявність у ОСОБА_9 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та необхідність проходження курсу лікування опорно-рухового апарату, не спростовують заявлених ризиків, оскільки не встановлено місцезнаходження дружини підозрюваного, договір оренди квартири №00-07/10/2019, укладений 10.07.2019 року між ОСОБА_14 та підозрюваним ОСОБА_9 не є доказом наявності постійного місця проживання, який з 11.06.2019 року утримується під вартою і відсутні докази того, що останній мав можливість 10.07.2019 року укласти такий договір, Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження копії трудової книжки ОСОБА_9 , звільнений 31.05.2018 року і доказів про подальше працевлаштування останнього відсутні.
Викладене жодним чином не підтверджує наявність достатніх правових підстав, які би спростовували заявлені ризики та надавали б можливість обрати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.
Відомості, що містяться у виписці з карти стаціонарного хворого відносно ОСОБА_9 не передбачають заборони утримання особи за станом здоров`я в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст.5 Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегія суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисників щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, а зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді не є визначеними законом підставами для скасування судового рішення.
Крім того, слідчим суддею було застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави. Враховуючи особу підозрюваного, його матеріальний стан, обставини кримінального провадження в сукупності та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава, в розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є відповідною та достатньою у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя, врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, майновий стан підозрюваного, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам п.1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи захисників щодо порушення прав на захист підозрюваного ОСОБА_9 під час розгляду в суді першої інстанції за участю захисника ОСОБА_15 є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було завчасно повідомлено про розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою судовими повістками, телефонограмою ОСОБА_7 , СМС повідомленнями. За їх клопотанням ухвалою слідчого судді призначено розгляд у режимі відеоконференції з Дарницьким районним судом м. Києва. Відповідно до довідки секретаря судового засідання телефонний номер захисника ОСОБА_8 знаходився поза зоною досяжності. Тобто суд першої інстанції вжив всіх заходів для виклику захисників в судове засідання, які не з`явилися з невідомих причин.

Тому слідчий суддя, у відповідності до ст. 53КПК України, правильно залучив захисника ОСОБА_15 для проведення розгляду клопотання слідчого з метою недопущення прав на захист підозрюваного ОСОБА_9 .

Згідно із ст.53 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисників про відмову в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 - без зміни.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2