Номер провадження:1-кс/521/7274/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2019 року слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Орлівка, Ямпільського району, Сумської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання слідчого вбачається, що у невстановлений на даній стадії досудового слідства час, у невстановленому місці, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбали у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичні засоби та психотропні речовини, масу яких на даній стадії досудового слідства не встановлено. У подальшому, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою збуту, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 стали зберігати дані речовини з метою збуту у приміщенні квартири АДРЕСА_3 .

У подальшому, в період часу з 21 години 57 хвилин 21 листопада 2019 року по 03 годину 23 хвилин 22 листопада 2019 року слідчим Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області, працівниками УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області та прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду було проведено обшук квартири АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено та вилучено велику кількість різноманітних речовин, а саме рослинного походження, порошкоподібних, кристалічних та пігулок. В ході обшуку було проведено експрес-тест порошкоподібної речовини білого кольору, який вказав на алкалоїдну основу, про що свідчить приналежність даної речовини до наркотичних засобів чи психотропних речовин.

За даним фактом слідчим Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0001743, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
22 листопада 2019 року о 04 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
22 листопада 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області звернувся до суду з клопотанням, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Слідчий у своєму клопотанні просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків та підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином, що на думку сторони обвинувачення, унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.

ОСОБА_11 та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, при цьому захисник ОСОБА_5 вважав його необґрунтованим з огляду на недоведеність прокурором ризиків відповідно до ст.177 КПК України. Крім того, вважав, що відсутня обґрунтована підозра.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного і його захисників, дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0001743, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

23 листопада 2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Право на свободу й особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

Таким чином, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішуватись абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення за результатами розгляду клопотання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний враховувати підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, і навести їх у мотивувальній частині ухвали.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про тримання під вартиою слідчий суддя повинен оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним.

Розглядаючи клопотання про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчий суддя ставить під сумнів правильність кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 307 КК України.

Як зазначено у клопотанні слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом обшуку, допитами свідків, впізнаннями по фотознімкам.

Про те з таким висновком слідчого погодитись не можна.

Матеріали перевірки вказують, що слідчим 22.11.2019 були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . При цьому ніхто з вказаних осіб під час допитів не стверджував про вчинення ОСОБА_7 дій щодо придбання та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою збуту.

Так, будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_12 показала, що приблизно у вересні 2019 року вона разом з ОСОБА_15 знаходилась в квартирі АДРЕСА_3 . Коли вони знаходились на кухні, у цей час в квартиру зайшов ОСОБА_16 , який є товаришем ОСОБА_15 та ОСОБА_17 . ОСОБА_16 прослідував в кімнату і тут же покинув квартиру. Вона запитала у ОСОБА_18 : «Що це?», ОСОБА_19 відповів, це ОСОБА_16 і у нього є ключі від квартири. 21.11.2019 року під час проведення обшуку працівниками поліції у квартирі АДРЕСА_5 , окрім неї та ОСОБА_15 в квартирі також знаходився ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_13 під час проведення процесуальної дії 22.11.2019, а саме пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками, впізнав особу яка зображена під №4 ОСОБА_20 , який забирав у нього посилки із наркотиками.

З цього протоколу вбачається те, що свідок впізнав ОСОБА_20 . Однак не зрозуміло, що за фото під №4. Довідка з якої було б видно, що за особи зображені на фотознімках в матеріалах долучених до клопотання відсутня.

Із протоколів обшуку від 22.11.2019 також не вбачається причетність ОСОБА_7 до збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Також до клопотання не додані висновки експертиз, щодо речовин вилучених під час обшуків проведених 22.11.2019 в квартирі АДРЕСА_3 та в автомобілі БМВ, який належить ОСОБА_7 .

Будучи допитаним 22.11.2019 в якості підозрюваного ОСОБА_7 , показав, що він неодноразово приходив в квартиру АДРЕСА_3 де купував канабіс для особистого вживання. У цій квартирі проживає ОСОБА_21 , який на даний час перебуває в рейсі. За один грам канабісу він платив Вадиму 190 гривень. Приблизно на початку жовтня 2019, незадовго перед тим як піти в рейс, ОСОБА_21 його познайомив з ОСОБА_15 . Під час знайомства, ОСОБА_21 сказав, що я зможу в подальшому купувати у ОСОБА_15 канабіс. Після від`їзду ОСОБА_21 він зустрівся з ОСОБА_15 , який йому передав зв`язку ключів від квартири. Під час зустрічі зі мною ОСОБА_22 сказав, що я можу приходити в квартиру АДРЕСА_5 за канабісом, а кошти за товар залишати в квартирі. Канабіс він брав із пластикових відер особисто для себе. Окрім цього ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_21 інколи його просив забрати якусь посилку, щоб її кудись завезти. Також 21.11.2019 приблизно о 14 годині біля університету «Водний» ОСОБА_15 передав йому запакований пакет із невідомим вмістом, який він мав відвезти на АДРЕСА_6 і положити його в шину. Однак працівники поліції в ході обшуку 22.11.2019 вилучили пакет в якому знаходились речовини, передані йому ОСОБА_15 . Стосовно посилки, яка знаходилась у нього в автомобілі, він добровільно повідомив працівників поліції.

На думку слідчого судді, такі відомості не можуть бути складовими мотивування слідчим рішення, що саме ці докази, підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 .

Отже в матеріалах долучених до клопотання не міститься вагомих, беззаперечних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7 здійснював дії щодо незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою збуту за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином в даному випадку слідчий суддя вважає про відсутність обґрунтованої підозри та свідому надуману слідчим підозру, що дає можливість поставити питання слідчому про взяття ОСОБА_7 під варту.

У судовому засіданні, під час встановлення особи підозрюваного та загальних обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 не є особою, яка потребує в теперішній час застосуванню найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні була допитана в якості свідка дружина підозрюваного - ОСОБА_23 , яка зарекомендувала свого чоловіка як дбайливого батька, порядного чоловіка та гарного сина. З наданих у судовому засіданні свідчень ОСОБА_23 вбачається, що на утриманні у чоловіка знаходяться батько інвалід третьої групи, мати яка є інвалідом другої групи та бабуся похилого віку.
Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною і логічною є позиція Європейського суду, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.
Варто відзначити, що тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, не може свідчити про намір ОСОБА_23 переховуватись від органу досудового слідства або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як зазначено в п.143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорсткого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною,або наявність зв`язків в іншому місці ( «Панченко проти Росії»).

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Що стосується ризику вчинення нового кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , то прокурором у судовому засіданні не доведено існування вказаного ризику. Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на теперішній час офіційного місця роботи немає, однак, зі слів підозрюваного та показів його дружини, ОСОБА_7 займається програмним забезпеченням по найму, роботу знаходить через інтернет, та таким чином забезпечує родину та допомагає матеріально своїм батькам.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

На думку слідчого судді прокурор не навів мотивів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ст.181 КПК України в якості запобіжного заходу може бути застосований домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що існують певні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, приходжу до обґрунтованого висновку про необхідність обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт з забороною підозрюваному залишати житло у нічний час, а також з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 певних процесуальних обов`язків, які на думку слідчого судді будуть достатні для належної поведінки підозрюваного.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вбачає наявність підстав, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та вважає, що даний запобіжний захід є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя також враховує презумпцію невинуватості, та обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме відсутність вагомих, беззаперечних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання ОСОБА_7 (підозрюваний з 2014 року одружений, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьків мати інвалід ІІ-ої групи, батько інвалід ІІІ-ої групи і бабусю похилого віку), має постійне місце мешкання в місті Одесі, за яким з 2017 року мешкає спільно з дружиною та дітьми, раніше не судимий, відсутність матеріального збитку.

Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не має.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне встановити заборону підозрюваному залишати житло у певний період доби, та надати таким чином ОСОБА_7 забезпечувати матеріально свою сім`ю та родину,
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 202, 203, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки строком на п`ятдесят днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає (місто Одеса) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

4) утриматись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали слідчого судді становить п`ятдесят днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 24 листопада 2019 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 13 січня 2020 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1