печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про звернення застави у дохід держави у кримінальному провадженні № 000027,

В С Т А Н О В И В:

21.06.2019 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про звернення застави у дохід держави у кримінальному провадженні № 0000273 від 21.04.2017 року.

В обґрунтування клопотання прокурор ОСОБА_3 зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 від 21.04.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 263-1 КК України.

Підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_5 (проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_1 ).

Прокурором в обґрунтування свого клопотання зазначено, що 14.06.2019 слідчим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 було здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_5 для повідомлення про нову підозру та проведення допиту підозрюваного ОСОБА_5 .

Виклик було здійснено слідчим ГСУ НПУ ОСОБА_6 на 09 годину 00 хвилин на 19.06.2019 у формі надсилання сканованої повістки на електронну адресу підозрюваного ОСОБА_5

18.06.2019 аналогічну повістку у паперовому вигляді було вручено підозрюваному ОСОБА_5 оперативними працівниками Національної поліції України у невказаний слідчим час повторно.

18.06.2019 та 19.06.2019 на електронну скриньку старшого слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 надійшли електронні листи підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 про неможливість явки на вказаний час 19.06.2019 з причин того, як зазначили слідчий та прокурор, що у підозрюваного ОСОБА_5 на фактичному утриманні перебуває його бабуся ОСОБА_7 , якій підозрюваний ОСОБА_5 надає соціальні послуги, а відтак підозрюваний та його захисник просять перенести проведення слідчих дій, призначених слідчим на 19.06.2019.

У зв`язку з неявкою підозрюваного ОСОБА_5 , який перебуває під заставою, внесеною за нього його матір`ю ОСОБА_8 , прокурор ОСОБА_3 просить суд звернути цю заставу у розмірі 500000 (п`ятсот) тисяч гривень в дохід держави, а до самого підозрюваного ОСОБА_5 застосувати єдино можливий, як на думку прокурора ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (абзац перший 16-го аркушу клопотання).

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд задовольнити подане клопотання, звернути заставу, внесену за ОСОБА_5 , в дохід держави, а до самого ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечував у судовому засідання як законність внесеного прокурором клопотання, так і доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 будь-яких засобів процесуального примусу, надавши суду свої численні письмові клопотання та звірені копії документів, які, як на думку захисника, абсолютно спростовують доводи прокурора. На думку захисника внесення клопотання прокурором є формою помсти ОСОБА_5 з боку прокурора та слідчого за його відмову ОСОБА_5 співпрацювати зі слідством та надавати викривальні свідчення проти себе та інших підозрюваних.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали клопотання прокурора, клопотання та заяви сторони захисту разом з долученими завіреними копіями документів, суд доходить наступного.

31.08.2018 слідчий суддя Київського районного суду м. Одеса розглянув у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України. За результатами розгляду клопотання слідчий суддя Київського районного суду м. Одеса ухвалив клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП УДПтС України в Одеській області.

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ухвалив визначити розмір застави, як запобіжного заходу, у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, яка згодом була внесена матір`ю підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_8 .

06.03.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва було відмовлено прокурору Генеральної прокуратури України у продовження дії обов`язків підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000273 (справа № 757/9803/19-к).

29.05.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 до 11 місяців, тобто 30.06.2019 (справа № 757/25299/19-к).

Прокурор стверджує, що застава, внесене за ОСОБА_5 , як на думку прокурора, підлягає зверненню у дохід держави за 8 днів до спливу 11-місячного строку досудового розслідування лише через одну неявку підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ОСОБА_6 за викликом останнього. У зв`язку з цим суд зазначає, що клопотання про звернення застави у дохід держави подано прокурором ОСОБА_3 за 8 днів до закінчення строку досудовою розслідування, з яких три дні випадає на вихідні та святкові дні.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 КПК України слідчий під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Відповідно до статті 138 КПК України поважними причинами неприбуття особи на виклик є: 1) затримання, тримання під вартою або відбування покарання; 2) обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; 3) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 4) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; 5) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 6) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 7) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 8) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик підозрюваний зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Прокурором не надано доказів того, шо підозрюваний ОСОБА_5 був ознайомлений за 72 години з текстом повістки, надісланої електронним листом з електронної поштової скриньки слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 на електронну поштову адресу підозрюваного ОСОБА_5 .

Натомість сторона захисту стверджує, що підозрюваний ОСОБА_9 ознайомився з електронним листом слідчого лише вранці 18.06.2019, чого ані слідчий, ані прокурор не спростував будь-яким чином.

Щодо отримання підозрюваним ОСОБА_5 роздрукованої повістки, то, відповідно до заяв та клопотань захисника ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_5 дійсно отримав повістку з викликом на 9.00 19.06.2019 лише ввечері 18.06.2019, про що, власне, також стверджує і прокурор.

Відповідно до пояснень сторони захисту, ще 18.06.2019 підозрюваний ОСОБА_5 , ознайомившись з текстом повістки на 19.06.2019, надіслав слідчому ОСОБА_6 електронного листа наступного змісту:

«Шановний пане слідчий ГСУ НПУ ОСОБА_6 ! Сповіщаю Вас, що сьогодні я отримав Вашу повістку про виклик мене на 19.06.2019 на 9.00. Сповіщаю Вас про таке. Відповідно до ст. 138 КПК України, поважними причинами неприбуття особи на виклик є, серед всього іншого, таке: 1) серйозна загроза життю членів сім`ї чи інших близьких осіб; 2) несвоєчасне одержання повістки про виклик; 3) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик. З цього приводу вкотре роз`яснюю Вам наступне. По-перше, у мене на утриманні перебуває моя бабуся ОСОБА_7 , якій я в офіційному порядку надаю соціальні послуги, про що Вам достовірно відомо і Ви були проінформовані про це неодноразово. Відтак, на превеликий жаль, я не можу реагувати на Ваші виклики так блискавично, як Вам того б хотілося, адже мушу організувати собі заміну для надання допомоги для бабусі. По-друге, повістку про виклик я отримав сьогодні вранці (тобто 18.06.2019), у зв`язку з чим мушу наголосити, що Вами не було дотримано вимог КПК України щодо своєчасного вручення повістки. По-третє, існують «інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик», адже на 19.06.2019 призначене судове засідання, де я маю обов`язок брати участь. Документи будуть Вам надані згодом. У зв`язку з цим прошу Вас: 1) взяти до уваги, що я і на майбутнє буду неухильно дотримуватися покладених на мене процесуальних обов`язків та негайно з`являтися на першу є вимогу слідчого, прокурора або судді; 2) зареєструвати цю заяву, якою я за своєю власною ініціативою засвідчую перебування за місцем проживання та виконання своїх процесуальних обов`язків; 3) враховуючи мій тяжкий матеріальний стан, прошу вжити процесуальних заходів у порядку, передбаченому законом, щодо зміни мені запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання; 4) перенести процесуальні та слідчі дії, призначені на 19.06.2019, з підстав та причин, викладених вище».

Подібні електронні листи однакового змісту надсилалися на електронні адреси слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 , приймальні громадян Національної поліції України, Головного слідчого управління Національної поліції України, Генеральної прокуратури України та електронної скриньки довіри Національної поліції України щонайменше 4 (чотири) рази упродовж періоду з 16 години 28 хвилини 18.06.2019 до 10 години 42 хвилини 19.06.2019, що підтверджується як слідчим ГСУ НПУ ОСОБА_6 , так і заявами захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до частини сьомої статті 42 КПК України підозрюваний зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

У зв`язку з наведеним вище суд доходить висновку, що власне саме клопотання прокурора ОСОБА_3 містить докази того, що повістка підозрюваному ОСОБА_5 була вручена несвоєчасно, що виключає застосування до підозрюваного ОСОБА_5 будь-яких процесуальних санкцій згідно КПК України за таку неявку за викликом слідчого ОСОБА_6 .

Крім того, ані прокурор, ані слідчий не заперечують факт перебування на фактичному утриманні підозрюваного ОСОБА_5 його бабусі ОСОБА_7 , яка має відповідний медичний діагноз, прикута до ліжка з медичних причин та потребує постійного догляду, який, відповідно до поданих стороною захисту документів, здійснює підозрюваний ОСОБА_5 , що також не оспорюється стороною обвинувачення.

Відтак наявність на утриманні підозрюваного ОСОБА_5 його бабусі ОСОБА_7 є обставиною, яка додатково свідчить про поважність неявки підозрюваного ОСОБА_5 за викликом слідчого ОСОБА_6 , беручи до уваги, що про цей факт слідчого було також повідомлено чотири рази електронними листами, що додатково виключає застосування підозрюваного ОСОБА_5 будь-яких процесуальних санкцій згідно КПК України за таку неявку за викликом слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 .

Крім того, суд додатково бере до уваги факт того, що строк дії обов`язків підозрюваного ОСОБА_5 (прибувати до слідчого, прокурора або суду із встановленою періодичністю, повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання) сплив ще 27.02.2019 (ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2019, справа № 757/1167/19-к).

Крім того, суд додатково бере до уваги факт того, що підозрюваний ОСОБА_5 упродовж періоду з грудня 2018 року і до цього часу за своєю власною ініціативою відвідує орган поліції за місцем свого проживання (м. Камянське Дніпропетровської області) та подає регулярно заяви про постійне перебування за місцем проживання та готовність прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим же викликом, що свідчить про підозрюваний ОСОБА_5 виконує свої процесуальні обов`язки навіть у більшому обсязі, аніж це покладено на нього законом за своєю власною ініціативою.

З цього, відповідно, випливає те, що доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від органів досудового розслідування, є голослівними та не підтверджено будь-якими доказами, а тому підлягають відхиленню, в силу того, що обов`язок доказування покладається на прокурора (стаття 92 КПК України).

Крім того, суд, проаналізувавши ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 31.08.2018, зауважує наступне.

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя Київського районного суду м. Одеса ухвалив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОУВП УДПтС України в Одеській області.

Проте, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від № 343 від 18.05.2016 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», Державна пенітенціарна служба України (ДПтСУ) була ліквідована.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від № 348 від 18.05.2016 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції», Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (УДПтС України в Одеській області) було ліквідоване.

Відповідно до Додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 18.05.2016 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції», «Перелік територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби, що ліквідуються», Управління Державної пенітенціарної служби в Одеській області було ліквідоване.

Отже, 31.08.2018 слідчий суддя Київського районного суду м. Одеса ухвалив тримати підозрюваного ОСОБА_10 в установі, яка вже була ліквідована станом на травень 2016 року.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги той факт, що станом на момент розгляду Печерським районним судом м. Києва клопотання прокурора ОСОБА_3 про звернення застави у дохід держави (справа № 757/32120/19-к) водночас Печерський районний суд м. Києва розглядає клопотання того ж самого прокурора ОСОБА_3 про обрання підозрюваному ОСОБА_5 обов`язків за заставою (справа № 757/12741/19-к), причому до судових засідань, призначених на 20.06.2019 та 24.06.2019 прокурор ОСОБА_3 не звився. Зазначена обставина свідчить про суперечливість позицій прокурора ОСОБА_3 .

Крім того, суд, заслухавши доводи сторін, окремо досліджує питання законності та доцільності звернення застави у дохід держави.

Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основна мета статті 1 Першого протоколу це захист особи від свавільного втручання з боку держави в її право на мирне володіння своїм майном. Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції кожна Договірна держава «гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права та свободи, визначені в Конвенції». Дотримання цього загального обов`язку може включати виконання позитивних зобов`язань, що випливають з необхідності забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих Конвенцією. У контексті статті 1 Першого протоколу ці позитивні зобов`язання можуть вимагати від держави вжити заходів, необхідних для захисту права власності («Алішіч та інші проти Боснії та Герцеговини, п. 100; «Саргсян проти Азербайджану», п. 219).

Передусім слідчий суддя зазначає, що розгляд клопотання прокурора ОСОБА_3 про звернення застави у дохід держави підпадає під дію Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та відповідної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ): «Звернення застави в доход держави являє собою втручання з боку держави у здійснення заставодавцем свого права власності» («Лавречов проти Чеської Республіки», п. 43).

Для того, щоб бути сумісним з цим положенням, втручання має бути законним, відповідати загальним інтересам суспільства і бути пропорційним, тобто забезпечувати «справедливу рівновагу» між вимогою дотримання загальних інтересів суспільства і необхідністю захисту основних прав особистості. Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен брати до уваги, з одного боку, важливість визначеної мети, а з іншого боку, тягар, що накладається на заявника, у тому числі характер втручання, поведінку заявника та дії державних органів («Суханов та Іщенко проти України», п. 34; «Лавречов проти Чеської Республіки», п. 44).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, яка гарантує по суті право власності, складається з трьох норм: перша, яка сформульована у першому реченні першого пункту та має загальний характер, встановлює принцип мирного володіння майном. Друга норма у другому реченні того ж пункту охоплює питання позбавлення власності та встановлює щодо нього певні умови. Третя, яка міститься у другому пункті, визнає, що Договірні Держави вправі, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загального інтересу («Зеленчук та Цицюра проти України», п. 97).

Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне. Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» («Андрій Руденко проти України», п. 38; «Ятрідіс проти Греції [ВП]», п. 58).

Слідчий суддя, аналізуючи першу складову тесту, звертається до аналізу питання «Чи дотрималася держава принципу законності?», у зв`язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним («Неділенко та інші проти України», п. 74).

Будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту надає право на позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держава має право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Принцип законності також передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні («Зеленчук та Цицюра проти України», п. 98; «Будченко проти України», п. 40).

Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і відповідності верховенству права, яке включає в себе свободу від свавілля («ТОВ «Полімерконтейнер» проти України», п. 16; «Зеленчук та Цицюра проти України», п. 98).

У зв`язку з цим суд наголошує, що питання про звернення застави у дохід держави порушено прокурором ОСОБА_3 фактично за вісім (8) днів до закінчення строку досудовою розслідування, з яких три (3) дні випадає на вихідні та святкові дні.

Водночас у судовому засіданні суд встановив, що заставодавець ОСОБА_8 неодноразово зверталася до Генеральної прокуратури України (включаючи прокурора ОСОБА_3 ), слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 та Печерського районного суду м. Києва із заявами про те, що вона відмовляється бути заставодавцем у цьому кримінальному провадженні щонайменше 20 (двадцять) разів, починаючи з лютого 2019 року.

Водночас і підозрюваний ОСОБА_5 неодноразово звертався до Генеральної прокуратури України (включаючи прокурора ОСОБА_3 ), слідчого ГСУ НПУ ОСОБА_6 та Печерського районного суду м. Києва про зміну запобіжного заходу щонайменше 20 (двадцять) разів, починаючи з лютого 2019 року.

Беручи до уваги кумулятивне значення таких фактів, які не заперечуються прокурором, та усі зазначені вище обставини кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що стягнення застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_5 не відповідає вимозі законності, а відтак суперечить зобов`язанням України за Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини.

Суд також звертається до аналізу питання «Чи переслідувала держава законну мету?»

Будь-яке втручання в користування правом повинне переслідувати законну мету. Так само, у справах, пов`язаних з позитивним обов`язком, повинне бути законне обґрунтування бездіяльності держави. Принцип «справедливого балансу», втілений в статті 1 Першого протоколу, сам по собі припускає наявність загального інтересу спільноти. «Втручання» в користування правом на мирне володіння майном за змістом першого речення статті 1 Першого протоколу також повинне переслідувати мету в інтересах суспільства («Зеленчук та Цицюра проти України», п. 99).

Беручи до уваги кумулятивне значення зазначених вище фактів, які не заперечуються прокурором, та усі зазначені вище обставини кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що стягнення застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_5 не відповідає вимозі законної мети втручання, а відтак суперечить зобов`язанням України за Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини.

Суд також звертається до аналізу питання: «Чи дотрималася держава принципу справедливого балансу?»

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в мирне володіння майном і бездіяльність повинні забезпечити справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Іншими словами, в кожному випадку, пов`язаному зі стверджуваним порушенням статті 1 Першого протоколу, суд повинен встановити, чи вимушена була певна особа понести непропорційний та надмірний тягар з причини дії держави. При оцінці дотримання цієї вимоги суд повинен дати загальну оцінку різних інтересів, що розглядаються, не забуваючи при цьому, що Конвенція покликана гарантувати права, які є «реальними і ефективними» («Зеленчук та Цицюра проти України», п. 101).

Беручи до уваги кумулятивне значення зазначених вище фактів, які не заперечуються прокурором, та усі зазначені вище обставини кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що стягнення застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_5 очевидно порушує «справдливий баланс», а відтак суперечить зобов`язанням України за Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини.

Щодо доводів сторони захисту щодо провокації злочинів з боку таємного поліцейського агента-провокатора ОСОБА_11 , то суд зазначає, що ці питання не є предметом цього судового розгляду.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини, ст. ст. 2, 3, 8, 9, 182, 192 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про звернення у дохід держави застави у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений 02.07.2019 року о 17-30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1