УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 428/14654/18
провадження № 51-5735ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО»), на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Красноармійського району Донецької області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Цим вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 і постановлено стягнуто на її користь:
- з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 1 тис. 200 грн та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн;
- з ПрАТ «СК «ВУСО» матеріальну шкоду у сумі 13 тис. 577 грн витрат за пошкодження автомобіля і зобов`язано її, після отримання коштів від товариства, передати їм залишки транспортного засобу «ЗАЗ 1102», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до обставин установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, ОСОБА_5 засуджено за те, що він 25 вересня 2018 року о 18 год. 10 хв. керуючи автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи у м. Сєвєродонецьку Луганської області з вулиці Танкістів, яка є другорядною дорогою, на перехрестя з вулицею Енергетиків, яка є головною дорогою, внаслідок необережності та всупереч вимогам пункту 16.11 Правил дорожнього руху України не надав перевагу у русі автомобілю ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пасажир автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень помер, а водій і пасажир іншого автомобілю ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , отримали легкі тілесні ушкодження.
Не погоджуючись із вказаним вироком, представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року зазначена апеляційна скарга залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача порушує питання про скасування зазначених судових рішень у частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_6 до ПрАТ «СК «ВУСО», та призначення у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства. В обґрунтування зазначених вимог вказує на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, оскільки Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК України), а саме ст. 128 передбачено право особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, пред`явити цивільний позов до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Разом із тим, обов`язок ПрАТ «СК «ВУСО» з відшкодування заподіяної ОСОБА_5 шкоди встановлюється не законом, а договірними зобов`язаннями полісом від 27 серпня 2018 року № АМ/4855909.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 286 КК України відповідно до вимог ст. 433 КПК України Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині представником цивільного відповідача не оскаржуються.
Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Із долучених до касаційної скарги копій судових рішень видно, що місцевий суд, встановивши, що на момент вчинення ДТП був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АМ/4855909), який укладено 27 серпня 2018 року між засудженим ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «ВУСО», з якого вбачається, що забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ», моделі 2109, д.н.з. НОМЕР_2 і ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за шкоду заподіяну майну цим автомобілем становить 100 тис. грн, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 у частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь матеріальну шкоду у сумі 13 тис. 577 грн, в якості страхового відшкодування.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_6 відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому з урахуванням конкретних обставин справи, не вбачає підстав вважати цей висновок необґрунтованим.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що представник цивільного відповідача, не погоджуючись із вироком місцевого суду, в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» суми у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним ним у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені представником цивільного відповідача, у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
При цьому суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що цивільний позов потерпілої до страхової компанії підлягає розгляду у кримінальному провадженні.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо неможливості розгляду цивільного позову особи, яка зазнала майнової шкоди внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, з посиланням на положення ст. 128 КПК України, Верховний Суд виходить з наступного.
Як вже було зазначено, відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Представник цивільного відповідача посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень. Однак згідно з висновком, викладеним у цій постанові, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-ІV, не є обов`язковим. Отже Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено потерпілим у межах кримінального провадження до МТСБУ, як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону № 1961-ІV.
Представник цивільного відповідача трактує цей висновок як такий, що дозволяє потерпілому звернутися із цивільним позовом у межах кримінального провадження лише до МТСБУ, цивільно-правова відповідальність якого витікає безпосередньо з норм Закону № 1961-ІV, а не до страхової компанії (цивільно-правова відповідальність якої ґрунтується на договорі). Проте колегія суддів не погоджується із такою позицією.
По-перше Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо можливості подання в межах кримінального провадження цивільного позову до МТСБУ, оскільки в кримінальному провадженні, яке вона розглядала, позов було подано саме до МТСБУ.
По-друге, хоча зобов`язання страховика перед особою, яка зазнала шкоди внаслідок ДТП, ґрунтується на договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак воно має похідний характер від делікту (у даному випадку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України), та сама по собі обов`язковість такого страхування визначена ст. 21 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).
Таким чином, зобов`язання страховика щодо відшкодування особі шкоди, заподіяну її життю, здоров`ю та майну внаслідок ДТП, обумовлюється не тільки наявністю договору, але й вимогами відповідного закону (зокрема, ст. 22 Закону № 1961-IV).
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновком місцевого суду, рішення якого залишене без змін судом апеляційної інстанції, щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» коштів у рахунок відшкодування шкоди потерпілій та вважає, що він відповідає вимогам закону і є обґрунтованим, а оскаржувані судові рішення законними.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, Верховний Суд не встановив, а тому підстав для задоволення касаційної скарги представника цивільного відповідача відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 травня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3