ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/138/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.128 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000345 від 07 липня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року,-

В с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, непрацюючого, несудимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 4438,48 грн. (чотири тисячі чотириста тридцять вісім гривень сорок вісім копійок) та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень).

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації (місцезнаходження м. Тернопіль вул. Грушевського, 8, ) до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації (р/р 9001, ГУК у Тернопільській області, 24060300, ГУК у Тернопільській області, місто Тернопіль, , МФО 899998) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 в сумі 2410 грн. (дві тисячі чотириста десять гривень).

Згідно вироку, 06 липня 2018 року близько 22.00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу Символічної могили борцям за волю України, що знаходиться по вул. Соломії Крушельницької у селі Біла Тернопільського району Тернопільської області, вступив з потерпілим ОСОБА_9 у словесний конфлікт з приводу ненадання ОСОБА_7 , який рухався на автомобілі марки "М-21412", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переваги в русі автомобілю марки "Nissan" моделі "X-TRAIL 2.5", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

В ході словесного конфлікту ОСОБА_7 сів на сидіння водія автомобіля марки «М-21412» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зачинивши при цьому водійські дверцята. В цей час ОСОБА_9 підійшов до автомобіля ОСОБА_7 та тримаючись лівою рукою за водійські дверцята автомобіля марки «М-21412» правою рукою намагався дотягнутися до ключів запалювання з метою недопущення подальшого руху автомобіля, до приїзду працівників поліції.

Після цього ОСОБА_7 , діючи з необережності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, різко розпочав рух вперед даним автомобілем внаслідок чого за інерцією руху автомобіля, передні дверцята водія зачинилися та нанесли удар по правій кисті руки ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав закритий внутрішньо-суглобовий перелом проксимального кінця основної фаланги другого пальця правої кисті, які відповідно до п.п.2.2.1 (в) і 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), за ознакою тривалого (більше як 21 добу) розладу здоров`я, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вищевказаний вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити.
Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Стверджує, що не може бути визнаний допустимим доказом висновок експерта №993 від 13 вересня 2018 року, оскільки в його вступній частині не зазначено повного переліку медичної документації, які надійшли експерту.
Крім того вказана медична документація містить відомості, що належать до лікарської таємниці, тому повинна була вилучатися на підставі ухвали слідчого судді, але така в матеріалах справи відсутня, тому вказані докази отримані з порушеннями.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого потерпілий просить вищевказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а вина обвинуваченого доведена належними доказами, наявними у матеріалах провадження.
Вважає, що висновок експерта №993 від 13 вересня 2018 року є належним доказом, оскільки допитаний під час судового засідання експерт пояснив, що висновок ним складено на підставі медичних документів, які були надані слідчим і будь-яких сумнівів щодо повноти та достовірності щодо даних про характер ушкоджень потерпілого, їх клінічний перебіг не викликали. З огляду на наявність достатності медичної документації обстеження потерпілого не вимагалося.
Також свідок ОСОБА_10 підтвердила надані потерпілим пояснення з приводу обставин події.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять вирок суду скасувати та закрити провадження у справі, міркування прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою, і є обґрунтованим.
Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями: потерпілого ОСОБА_9 про те, що 06 липня 2018 року, маючи намір перешкодити ОСОБА_7 рухатися автомобілем, який на його думку перебував у нетверезому стані, останній різко розпочав рух автомобілем, внаслідок чого за інерцією руху автомобіля зачинилися дверцята автомобіля зі сторони водія та нанесли удар по правій кисті його руки від чого він отримав закритий перелом пальця правої кисті; свідка ОСОБА_10 , яка підтвердили, що між обвинуваченим і потерпілим виник конфлікт через ситуацію, що виникла на дорозі, під час якого ОСОБА_9 намагався вийняти з автомобіля Москвич, під керуванням ОСОБА_7 , ключі запалювання, оскільки, на думку потерпілого, обвинувачений перебував у нетверезому стані. Не зважаючи на те, що потерпілий тримався за стійку автомобіля, ОСОБА_7 розпочав рух автомобілем під час якого захлопнулися дверцята і деякий час ОСОБА_9 ще пробіг за автомобілем; свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля, під час конфлікту з ОСОБА_12 , різко розпочав рух автомобілем.

Повідомлені свідками і потерпілим обставини суд вірно оцінив, як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою та з даними усіх інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених судом та вірно оціненими, зокрема:
- даними протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 24 вересня 2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 упізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 06.07.2018 року спричинила тілесні ушкодження з необережності дверцятами автомобіля потерпілому ОСОБА_9 (а.с.78-80; 81-83);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25 вересня 2018 року з долученою до нього фототаблицею за участю свідка ОСОБА_11 , який повідомив по обставинам справи та зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля Москвич різко розпочав рух в той час, коли потерпілий ОСОБА_9 лівою рукою тримав дверцята автомобіля Москвич, а правою намагався дотягнутися до ключів у замку запалювання. Самого моменту удару дверцят автомобіля по руці ОСОБА_9 він не бачив (а.с.84-87);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 вересня 2018 року з долученою до нього фототаблицею за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказав, що в момент, коли ОСОБА_9 намагався забрати ключі від автомобіля, які знаходилися у замку запалювання, він знаходився за кермом даного автомобіля, різко розпочав рух, дверцята автомобіля за інерцією руху зачинилися і вдарили по руці потерпілого (а.с. 88-92).
Згідно висновку експерта №993 судово медичної експертизи від 13 вересня 2018 року, нга підставі судово- медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_9 , встановлено, що при вступі на стаціонарне лікування в ортопедичне відділення комунального закладу Тернопільської обласної ради Тернопільська університетська лікарня, у нього, клініко-інструментальним дослідженням було встановлено закритий внутрішньо-суглобовий перелом проксимального кінця основної фаланги другого пальця правої кисті, з приводу якого у день госпіталізації було проведене оперативне втручання відкрита репозиція, металоостеосинтез перелому.
Вказана травма кисті спричинена в результаті дії тупого предмету, незадовго до звернення ОСОБА_9 . За медичною допомогою, не виключено у термін і за обставин, наведених в ухвалі та протоколі допиту потерпілого від 14.08.2018 року 06.07.2018 року, при травмуванні пальця дверима автомобіля.
Виявлені у ОСОБА_9 травма правої кисті, за ознакою тривалого ( більше як 21 добу) розладу здоров`я, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.75-76).
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недопустимість висновку експерта внаслідок порушення вимог кримінального процесуального закону щодо збирання доказів і зокрема отримання органом досудового розслідування медичної документації потерпілого без ухвали слідчого судді про надання доступу до речей та документів, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів у тому числі шляхом їх витребування та одержання від підприємств, установ та організацій, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Також, згідно ст.55 КПК України, потерпілий вправі надавати докази під час досудового розслідування.

З огляду на вказані положення закону, той факт, що медична документація стаціонарного хворого (потерпілого) лікувальною установою була видана без ухвали слідчого судді про доступ до документів з правом їх вилучення, не є підставою вважати недопустимим доказом проведену судово-медичну експертизу.

Висновки цієї експертизи були належним чином досліджені судом. Вони є чіткими, однозначними і повністю узгоджуються з даними інших доказів, та який був повністю підтриманий під час розгляду справи в суді першої інстанції експертом ОСОБА_13 , а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність клопотання сторони захисту про визнання такого висновку недопустимим доказом, що у вироку достатньо мотивовано.

Таким чином, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що його клопотання про визнання недопустимим доказом вказаного висновку експерта залишилося поза увагою суду першої інстанції є надуманими, які спростовуються матеріалами провадження.

Також відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані в наслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Інформація, яка міститься в медичній карті потерпілого стосується виключного його прав та свобод, а від потерпілого не надходило ніяких заяв про їх порушення при отриманні цих відомостей. Більше того, в ході судового та апеляційного розгляду потерпілий наполягав на достовірності медичної документації та допустимості висновку експерта як доказу.
Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Будь-яких порушень вимог КПК України, у тому числі викладених у апеляційній скарзі, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 за ст.128 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи