Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4180/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24.01.19 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кмитів Коростишівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, у кримінальному провадженні №0001721,

за участю:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24.01.2019 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні інкримінуємого злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що вирок ухвалений на підставі доказів, що є недопустимими, а саме на висновку експерта № 164 від 23.12.14, що ґрунтується на показаннях ОСОБА_8 як свідка та висновку судово медичної експертизи № 134 від 09.08.18 , в основу якого покладені медичні документи, отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Апелянт також звертає увагу, що слідчий не вжив належних заходів для забезпечення присутності його та захисника під час проведення слідчого експерименту від 11 червня 2014 року, а тому зазначені докази отримані із порушенням порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законом, що свідчить про їх недопустимість.

Також вказує, що суд, всупереч вимогам ст.349 КПК України, не визначив обсяг доказів та порядок їх дослідження.

Вказав, що вирок ухвалений на підставі припущень, суперечливих та недопустимих доказах, з порушенням презумпції невинуватості і тлумаченням сумнівів не на користь обвинуваченого. В основу вироку покладено лише показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 , яким суд не надав належної правової оцінки з точки зору їх належності та достовірності. Разом з тим, суд безпідставно не прийняв до уваги покази ОСОБА_8 щодо подій, які мали місце 06 квітня 2014року.

Також звертає увагу на те, що судом взагалі не розглянуто клопотання сторони захисту від 26.02.18 № 335.2.1331 про визначення обсягу доказів та порядку їх дослідження.

Вказав, що висновок суду про штовхання ОСОБА_8 ОСОБА_12 є хибний та спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 , який вказав, що самого моменту поштовху він не бачив, а ОСОБА_8 та ОСОБА_12 впали разом.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілою ОСОБА_12 та прокурором ОСОБА_15 подані письмові заперечення, в яких просять вирок Богунського районного суду м. Житомира від 24.01.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24.01.2019 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначено йому покарання - 1 рік обмеження волі. На підставі ст.ст.49,74 ч.5 КК України звільнено обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_8 користь ОСОБА_12 14701грн. 82коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Головного фінансового управління Житомирської обласної державної адміністрації - 4553грн. 64коп. витрат на лікування.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Головного фінансового управління Житомирської міської ради - 11971грн. 39коп. витрат на лікування.
Речові докази: CD-R диск з написом "RIDATA" - зберігати в матеріалах судового провадження (т.1 а.с.171).
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 06 квітня 2014 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, що раптово виник між ним та ОСОБА_12 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, відштовхнув останню від себе обома руками в область грудної клітини, внаслідок чого ОСОБА_12 , втративши рівновагу, упала на асфальтовану поверхню та отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростку великогомілкової кістки, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу ОСОБА_12 та її представника адвоката ОСОБА_13 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У вироку суд, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого стосовно того, що ним не було заподіяно потерпілій необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки така позиція обвинуваченого спростовується сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, посилання апелянта на те, що судом безпідставно не прийнято до уваги його покази з приводу обставин події, які мали місце 06 квітня 2014року, є неспроможними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо недоведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на відсутність доказів його вини у вчиненні інкримінуємого злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження, безпосередньо дослідивши надані докази та надавши їм оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, належним чином, мотивувавши це у вироку.

Цей висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 яка пояснила, що 06 квітня 2014 року вона перебувала в автомобілі свого сина, рухалися по вул. Київській, де двічі невідомий автомобіль заважав їх руху. Під`їхавши до свого дому, вийшла та побачила цей автомобіль, який припаркувався біля її вікон. Вона підійшла до автомобіля зі сторони пасажира, відкрила двері, запитала водія, чому він їздить порушуючи правила дорожнього руху. У відповідь останній почав її обзивати, а жінка- пасажир почала відштовхувати, а тому схопила її за волосся, потім відпустила та пішла до під`їзду. Обвинувачений вискочив з автомобіля, ображав, вона зупинилася і стала до нього обличчям, а потім він двома руками вдарив її в грудну клітку, від удару вона впала. Зазначила, що асфальтне покриття було рівним. Обвинувачений допоміг їй встати, а свідок ОСОБА_16 викликав швидку.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом належної оцінки цьому доказу спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді потерпіла ОСОБА_12 показала, що до скоєння злочину не була знайомою із обвинуваченим, ніяких відносин вони не мали. Обвинувачений цей факт не заперечував.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, аудиозаписів фіксування судових засідань за допомогою технічних засобів, який був прослуханий апеляційним судом в порядку підготовки до апеляційного розгляду, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши у судовому засіданні докази у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про належність та достовірність показів потерпілої, оскільки вони узгоджується з іншими доказами.

Зокрема: - з показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він перебував у дворі по вул. Кафедральній,6, куди заїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_8 . До автомобіля підійшла ОСОБА_17 , відкрила пасажирські дверцята, почала сваритися і потягнула дівчину-пасажирку за коси. Водій вийшов з автомобіля і підбіг до потерпілої. Детально події за значним спливом часу не пам`ятає, але однозначно ствердив, що контакт між обвинуваченим та потерпілою був, наслідком якого стало падіння потерпілої на землю;
- показами свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що після того, як він від`їхав з двору будинку своєї матері ОСОБА_12 , йому подзвонив чоловік та повідомив, що його матір зламала ногу. Швидко приїхавши до будинку, у дворі побачив свою мать, яка сиділа на накритті і тримала за курку молодого чоловіка. Від матері та свідка ОСОБА_14 дізнався, що саме ОСОБА_8 штовхнув потерпілу і вона пошкодила ногу;
-з дослідженими судом письмовими доказами:
протоколом огляду місця події від 11.09.2014 року, під час якої оглянуто ділянку місцевості у дворі буд. АДРЕСА_2 за участю потерпілої ОСОБА_12 , де остання показала місце, де вона отримала тілесні ушкодження; протоколом слідчого експерименту від 11 червня 2014року, під час проведення якого ОСОБА_12 детально розповіла та показала, за допомогою статиста, при яких обставинах і де вона отримала тілесні ушкодження, які їй спричинив ОСОБА_8 (т.1 а.с.73-75); протоколом пред`явленні особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2014 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 вказала на фото особи під № 4, яким є обвинувачений, який 06.04.2014 року спричинив їй тілесні ушкодження (т.1 а.с.71-72); висновком судово-медичної експертизи №1382 від 16.06.2014року, згідно якого, враховуючи характер виявленого перелому у ОСОБА_12 , його утворення за обставин, про які зазначила потерпіла у протоколі слідчого експерименту, не виключається ( т.1 а.с.69-70); висновками судово-медичних експертиз № 1381 від 16.06.2014 року та № 164 від 23.12.2014 року, відповідно до яких у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростку великогомілкової кістки, який міг утворитися в результати непрямої травми ( при падінні на прямі ноги або при відхиленні гомілки дозовні або досередини) та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, який не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу (т.1 а.с.62-63, а.с.80-83).
Проаналізувавши вказані докази у вироку суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вони узгоджуються між собою і іншими зібраними по кримінальному провадженні доказами, що викривають ОСОБА_8 у вчиненні інкримінуємого злочину. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, про те, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, а саме: висновку експерта № 164 від 23.12.2014, в основу якого покладено показаннях ОСОБА_8 як свідка та висновку судово медичної експертизи № 134 від 09.08.2018, в основу якого покладені медичні документи, отримані з порушенням порядку КПК України є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №164 від 23.12.2014року, який було безпосередньо досліджено судом, його зроблено на підставі наданих судово-медичних даних (запису з історії хвороби №33592 травматологічного відділення ЦГБ №2), з врахуванням яких встановлена ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Доводи апелянта про те, що в основу висновку судово медичної експертизи № 134 від 09.08.2018 року покладені медичні документи, отримані з порушенням вимог КПК, були перевірені судом першої інстанції, який визнав їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з чим погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції розглянув клопотання захисника обвинуваченого щодо визнання доказів недопустимими та визнав як недопустимий доказ згідно вимог ч.3ст.87 КПК України висновок судово-медичної експертизи №2147 від 16.06.2014року, так як цей висновок зроблено з урахуванням показів ОСОБА_8 як свідка під час проведення слідчого експерименту.

Крім того, судом за клопотанням сторони обвинувачення, було призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої за №134 від 09.08.2018року виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, що не виключає як покази потерпілої під час слідчого експерименту від 11.06.2014року, так і покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним безпосередньо під час судового розгляду провадження 26.03.2018року та свідка ОСОБА_14 .

Суд, оцінивши вказаний доказ у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами кримінального провадження, дійшов до висновку, що отримані потерпілою тілесні ушкодження могли виникнути при наданні тілу прискорення в результаті поштовху, про що в своїх показах зазначали потерпіла ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_14 .

Також є безпідставними твердження обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що слідчий не вжив належних заходів для забезпечення присутності його та захисника під час проведення слідчого експерименту від 11 червня 2014 року з участю потерпілої ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вважає, що цей доказ отриманий із порушенням порядку, передбаченого КПК, та є недопустимим.

Так, правилами ст.240 КПК України, яка встановлює мету та порядок проведення слідчого експерименту, не передбачено обов`язкового залучення підозрюваного та його захисника під час здійснення вказаної процесуальної дії з участю потерпілої.

Що ж стосується доводів апелянта, що судом взагалі не розглянуто клопотання сторони захисту від 26.02.18 № 335.2.1331 про визначення обсягу доказів та порядку їх дослідження, колегія суддів визнає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Як вбачається з журналу судового засідання від 26.02.2018 року та аудиозапису кримінального провадження захисником ОСОБА_11 було заявлено клопотання щодо винесення письмової ухвали про обсяг дослідження доказів. Судом роз`яснено захиснику, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено винесення вказаної ухвали. Разом з тим, судом в судовому засіданні розглянуто питання щодо обсягу доказів та порядку їх дослідження, а саме вирішено допитати потерпілу, свідка, обвинуваченого, дослідити матеріали відповідно до реєстру матеріалів кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення у зв`язку з порушенням процедури відкриття доказів стороні захисту, були предметом перевірки в суді першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час виконання вимог ст.290 КПК України були присутніми обвинувачений та його захисник, які своїм підписом засвідчили факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, будь-яких заяв та клопотань не подавали ( т.1 а.п.97-98).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді кримінального провадження були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, раніше не судимий, характеризується позитивно, має молодий вік, вину не визнав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду міста Житомира від 24.01.2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: