Провадження № 11-кп/4820/578/19
Справа № 678/898/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000160, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08 серпня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Заполярний Мурманської області, Російської Федерації, жителю АДРЕСА_1

продовжено термін тримання під вартою на період судового провадження, але не більше ніж 60 діб з дня проголошення даної ухвали, тобто по 06 жовтня 2019 року, включно.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та продовжують існувати ризики визначені у ст.177 КПК України, зокрема можливість продовження злочинної діяльності та ухилення від суду.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08.08.2019 р. в частині продовження терміну дії запобіжного заходу відносно нього та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

При цьому вказує, що оголошена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України є необґрунтованою.

Суд не взяв до уваги покази ОСОБА_7 під час допиту в якості підозрюваного 14.06.2019 р., а саме про те, що обвинувачений наніс кілька ударів та спричинив тілесні ушкодження приймальнику пункту ОСОБА_9 з метою припинення її незаконних дій, що полягали в образі нецензурними словами і заподіянні фізичного болю внаслідок удару дерев`яною палицею. Мети заволодіння чужими грошовими коштами в обвинуваченого не було.

Тому обвинувачений може нести відповідальність лише за ч.2 ст.125 КК України.

Також ОСОБА_7 зазначає про наявність у нього міцних соціальних зв`язків а саме наявність місця проживання, сім`ї до якої входить п`ятеро неповнолітніх дітей, позитивної характеристики по місцю проживання. ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, проте має тимчасові заробітки, які дають можливість йому забезпечити сім`ю, не має судимості відповідно до ст.89 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурор не надала жодного доказу, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу або свідків. Не зазначено таких доказів і в ухвалі суду.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того при продовженні терміну дії запобіжного заходу суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи термін тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно виходив з того, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який є особливо тяжким злочином, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та продовжують існувати ризики визначені у ст.177 КПК України, зокрема можливість продовження злочинної діяльності та ухилення від суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_7 , тяжкість злочину у вчиненні якого він обвинувачується, обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження його ізоляції від суспільства.

Застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Зважаючи на те, що обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів підстав для скасування ухвали суду не знаходить.

Не впливають на законність ухвали суду доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що оголошена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України є необґрунтованою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: заявами про вчинення кримінального правопорушення; показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; показаннями свідків; протоколом огляду місця події від 13.06.2019 р.; протоколом затримання від 13.06.2019 р.; висновками експертиз, та іншими доказами.

На думку колегії суддів вказані докази обґрунтовують підозру обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений не мав мети на заволодіння чужими грошовими коштами, а тому може нести відповідальність лише за ч.2 ст.125 КК України на увагу не заслуговують, оскільки під час розгляду клопотання про продовження терміну тримання під вартою не може вирішуватися питання щодо перекваліфікації дій обвинуваченого.

Статтею 337 КПК України регламентовано визначення меж судового розгляду, зокрема ч. 3 цієї статті передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Крім того ст.338 КПК України також надає право прокурору на зміну обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації у випадках передбачених КПК України.
Не спростовують висновків суду посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а саме наявність у нього місця проживання, сім`ї, неповнолітніх дітей, позитивної характеристики по місцю проживання, наявність тимчасових заробітків, відсутність судимості відповідно до ст.89 КК України, та що суд не врахував стан здоров`я обвинуваченого.

Зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 обставини не є визначальними та такими, що давали б підстави суду не продовжувати термін тримання під вартою обвинуваченого та обрати більш м`який запобіжний захід.

При продовжені терміну дії обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував не лише тяжкість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а усі обставини, передбачені ст.178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Тому необґрунтованими є доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції врахував лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати,-

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08 серпня 2019 року про продовження терміну тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: