ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/6770/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3251/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 4 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) .

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, названих прокурором, й те, що ризики ці не зменшилися та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нове рішення, яким відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що будь яких доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313 КК України, немає.

Вказує, що суд формально підійшов до вирішення питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченої.

Посилається на практику ЄСПЛ, згідно якої не можна без належних підстав утримувати особу під вартою.

Також, апелянт зазначає, що ризики не розкриті та не аргументовані ані прокурором ані судом.

Вказує, що обвинувачена не може впливати на свідків, оскільки їх дані засекречені.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде запобігати ризикам тиску на свідків, оскільки обвинувачена не матиме змоги пересуватися по місту.

Крім того наголошує, що інший обвинувачений ОСОБА_9 , брат ОСОБА_10 перебуває під домашнім арештом, виконує покладені на нього обов`язки, запобіжний захід не порушує.

Також зазначає, що обвинувачена після затримання інших фігурантів справи, з`являлася до органів слідства та суду, наміру переховуватися не мала і не має.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Із клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вбачається, що зібрані під час досудового розслідування докази обґрунтовують підозру ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжких злочинів, а саме ч.3 ст.307 та ч.3 ст. 313 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

При цьому, колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченою переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , яка не працює, законних джерел заробітку не має і не судима в силу ст. 89 КК України.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до матеріалів провадження, злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, в особливо великих розмірах. Такі злочини носять підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, органами досудового розслідування, ОСОБА_8 інкримінується роль активного учасника злочинної, організованої групи.

Що стосується доводів захисника, щодо незгоди з обвинуваченням, колегія суддів позбавлена можливості розглядати такі доводи сторони захисту, оскільки предметом апеляційного перегляду не є розгляд справи по суті, колегія суддів переглядає ухвалу суду першої інстанції лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Захисник вказує що з одного боку ризик впливу на свідків неможливий, оскільки їх дані засекречені, а з іншого боку в разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений не зможе пересуватися по місту, а отже не зможе впливати на свідків.

Проте вплив може чинитися різними способами, зокрема шляхом здійснення телефонних дзвінків, використанням соціальних мереж та допомогою третіх осіб, для впливу на свідків, а отже ці довди є неприйнятими.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, які інкримінуються ОСОБА_8 , наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків чи обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, які на даний час не були допитані у судовому засіданні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 4 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді