Справа № 740/4885/17
Провадження № 1-кс/740/1598/19
УХВАЛА

04 жовтня 2019 року м.Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою, яка обґрунтована тим, що в провадженні Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001747, внесені до ЄРДР 13 жовтня 2015 року за її заявою про пошкодження, належної їй, сільськогосподарської техніки, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 194, ст. 356 КК України. В рамках даного провадження ОСОБА_4 звернулася до слідчого з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_6 та СТОВ «РІД». Слідчим СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 заявлене клопотання не було задоволено, при цьому постанова про відмову в задоволенні клопотання було винесена з порушенням ст. 220 КПК України, у ній відсутні мотиви її прийняття та обґрунтування, з посиланням на відповідні статті Кодексу, самої відмови. Просить постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 15 липня 2019 року скасувати та зобов`язати його накласти арешт на зазначену у клопотанні техніку, з метою відшкодування заподіяних потерпілій матеріальних збитків, які встановлені в ході проведених в рамках досудового слідства оцінок.
Представник скаржника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про судове засідання належним чином, суд розглянув справу у його відсутність.
Дослідивши надані матеріали скарги приходжу до наступних висновків.
Оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого, передбачено вимогами ч. 1 ст. 303 КПК України.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність як рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження № 0001747, внесено до ЄРДР 13 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 194, ст. 356 КК України.
Як вбачається з копії клопотання, яке було отримано СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області 12 липня 2019 року, потерпіла ОСОБА_4 просить накласти арешт на все належне на праві власності СТОВ «РІД» майно в межах суми заподіяних їй збитків, а саме на зернозбиральний комбайн. Повідомити винним особам, зокрема ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 194, ст.. 356, ч.ч. 1, 4 ст. 358, ст.. 192 КК України, допитати цих осіб в якості підозрюваних, звернутись до слідчого судді з клопотанням про обрання їм запобіжного заходу, внести до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України та закінчити досудове розслідування в розумні строки.
Вирішуючи дане клопотання 15 липня 2019 року слідчим було винесено постанову про відмову у його задоволенні.
Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданого на запит суду, 15 липня 2019 року слідчий ОСОБА_5 розглянув клопотання потерпілої та виніс постанову, якою відмовив у його задоволенні у повному обсязі, мотивувавши причину відмови окремо по кожному пункту, з посиланням на норми закону. Так слідчим було зазначено, що на даній стадії досудового слідства відсутні докази для пред`явлення будь-якій особі підозри у вчиненні зазначених злочинів. Тому, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства, підстав для накладення арешту на майно особи чи товариства, відповідно до яких не має підстав вважати, що вони будуть нести майнову відповідальність за завдані збитки не має підстав. Стосовно не внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого ст. 290 КК України, то слідчий зазначив, що підстави відсутні, оскільки ті факти про які зазначає потерпіла у своєму клопотанні кваліфікуються за ст. 194 КК України, яка розслідується в рамках даного провадження.
Таким чином, суть даного клопотання потерпілої зводиться в основному до пред`явлення підозри у вчиненні кримінальних правопорушень винним особам, та вчиненні ряду слідчих дій, які повинні бути виконанні після даної процесуальної дії, а саме: накладення арешту на їх майно, допит в новому статусі, обрання запобіжних заходів.
Статтями 170-171 передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення, збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Аналізуючи вищезазначені статті КПК України суд приходить до висновку, що накладення арешту допускається зокрема при встановленні наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину чи матеріальної відповідальності юридичної особи.
Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85, 94 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Аналізуючи зазначені норми закону слідчий суддя приходить до висновку, що сторона обвинувачення, зокрема слідчий, збираючи докази оцінює їх кожен з точки зору необхідності та допустимості для досягнення завдань кримінального провадження, а будь-які сумніви чи припущення є недопустимими, тому спонукання слідчого до здійснення процесуальних дій повідомленнь про підозру без якої не можливо накласти арешт на належне особі майно при відсутності підстав вважати, що воно є речовим доказом, у проведенні яких він вмотивовано відмовив, суперечить вимогам процесуального законодавства.
Таким чином при відсутності підстав для повідомлення підозри особам причетним до вчинення правопаорушення, відсутні підстави у накладенні арешту на належне їм майно.
Враховуючи все вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність відмовити у задоволенні вимог скарги.
Керуючись ст.ст. 242-243,303, 306-307 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 15.07.2019 року про відмову в задоволенні клопотання, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1