ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2921/19 Справа № 202/4048/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000529 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в республіці Азербайджан, громадянина Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким поданий ним позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 30 050,81 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з розрахунку АТ КБ ПриватБанк вбачається, що загальна сума заборгованості, станом на 09.10.2018 року, становить 30 050,81 грн, з яких 15 512,72 грн - тіло кредиту.
Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 придбаний товар брав через кредитну картку, тобто в борг, а тому заборгованість за ці товари продовжує зніматись банком з рахунку його картки, незважаючи на те, що вона заблокована.
Зазначає, що обвинувачений не доклав зусиль, щоб припинити свої дії, не звернувся до магазинів, де придбав товари, не погасив борг, тобто дія злочину продовжується.
Посилається на те, що вказівка суду про те, що він продовжує листуватися з банком, що також стало причиною для часткового задоволення позову, є необгрунтованою, оскільки саме судом йому було рекомендовано звернутись із заявою до банку.
Крім того, для повного і всебічного розгляду справи, саме він, за свій рахунок, замовляв у банка розрахунки заборгованості.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та на нього покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України; також вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 10 387,55 грн..
За обставин, викладених у вироку, в кінці липня 2017 року, більш точного часу встановити не вдалось, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходився в приміщенні станції технічного обслуговування «СЕУЛ», за адресою м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, 3а, разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , у якого при собі знаходилась власна кредитна банківська карка ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 . Побачивши вказану банківську картку, яка належить ОСОБА_7 , у обвинуваченого ОСОБА_8 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), при цьому, останній визначив грошові кошти, які знаходились на банківській картці та були кредитним лімітом, предметом свого злочинного посягання.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою власного збагачення, під приводом зняття особистих грошових коштів, переведених на вказану картку в якості оплати за його роботу, попросив у потерпілого ОСОБА_7 кредитну банківську картку ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , при цьому не маючи наміру її повертати. В свою чергу ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинного наміру обвинуваченого ОСОБА_8 , спрямованого на заволодіння його грошовими коштами шахрайським шляхом, передав останньому належну йому кредитну банківську карку ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 у користування, для отримання заробітної плати, яка повинна була надходити на зазначений вище рахунок.
Далі, обвинувачений ОСОБА_8 , доводячи свій злочинний намір до кінця, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), у період часу з кінця 01.09.2017 року по 15.03.2018 року систематично знімав грошові кошти з кредитної банківської карки ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , що були кредитним лімітом, в різних банкоматах м. Дніпра, поповнював рахунок мобільного телефону, а також розраховувався нею за придбаний товар, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 10 387,55 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу потерпілого, а саме, в частині скасування вироку, що стосується цивільного позову, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України,судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України, передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_8 було визнано винним в тому, що він, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , заволодів його банківською карткою, та систематично знімав з неї грошові кошти, що були кредитним лімітом, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду.
ОСОБА_7 було подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на його користь суми в розмірі 30050,81 грн, та додано до нього копію цивільного позову АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_7 , в якому зазначено про порушення ОСОБА_7 зобов`язань за кредитним договором та щодо стягнення з нього заборгованості в сумі 30050,81 грн, при цьому, у вказаному цивільному позові зазначено, що заборгованість складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом, пені, а також штрафу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення з ОСОБА_8 пені та відсотків за користування кредитом, у вироку не послався на правові підстави, відповідно до яких було ухвалено таке рішення.
Також, суд стягуючи з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 лише 10 387,55 грн на відшкодування матеріальної шкоди, не зазначив, які докази підтверджують такі висновки суду, не надав дослідженим доказам оцінки, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_8 скасувати, призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4