Дата документу 16.09.2019 Справа № 334/7552/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7552/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1556/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року, якою у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, -

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 жовтня 2019 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді справа за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, ОСОБА_10 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, а клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 18 жовтня 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких умисних корисливих злочинів (бандитизм та розбій), за які передбачено покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, раніше судимий, в тому числі за вчинення тяжкого умисного корисливого злочину, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, які на теперішній час у судовому засіданні ще не допитані, перешкоджати розгляду кримінального провадження або вчинити інші кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, вказане питання в судовому засіданні не розглядалось, що суперечить вимогам ст.ст. 177-184 КПК України.
Також зазначає, що прокурор та суд тільки констатували, але не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вважає, що перебування ОСОБА_7 під вартою протягом 3 років 3 місяців та необхідність подальшого тримання під вартою обґрунтовується переважно тяжкістю інкримінованих злочинів.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано, чому ОСОБА_7 буде скоювати нові злочини, впливати на свідків або переховуватись від суду, враховуючи, що він все життя прожив у м. Запоріжжі, має в ньому житло, де мешкає з батьками, протягом 3 років від потерпілих не надходило заяв про тиск і спроби впливати на них.
Недоцільність переховування від суду підтверджується тим, що обвинувачений ще до вироку вже відбув 6 років 3 місяці позбавлення волі, а ризику впливу на свідків та потерпілих можна запобігти шляхом заборони спілкування з ними.
Також просить врахувати міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який має батьків, власне житло, де він зареєстрований та проживає разом з батьками.
З урахуванням викладеного вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосування електронного засобу контролю за місцем реєстрації та фактичного проживання, із забороною спілкування з потерпілими та свідками може забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього КПК України обов`язків.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, пояснив, що раніше дійсно був судимий, але з того часу нових злочинів не вчинював, має на утриманні хвору матір.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану ним апеляційну скаргу та вважав, що не дивлячись на те, що ОСОБА_7 раніше був судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі, сталої кримінальної направленості він не має, обґрунтування подальшого тримання під вартою виключно тяжкістю обвинувачення не відповідає практиці ЄСПЛ.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що в даному кримінальному провадженні суспільний інтерес у подальшому триманні обвинуваченого під вартою превалює над його правом на свободу. З огляду на фактичні обставини обвинувачення, вчинення особливо тяжких злочинів у складі банди, велику кількість потерпілих та свідків, які ще не були допитані судом перебування ОСОБА_7 на волі буде становитиме великі ризики для провадження. Щодо тривалості розгляду провадження судом першої інстанції прокурор пояснив, що це обумовлено тим, що складу суду змінювався і після цього сторона захисту наполягала на дослідженні доказів з самого початку.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 19 серпня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоречним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких умисних корисливих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, раніше судимий, в тому числі за вчинення тяжкого умисного корисливого злочину, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, що вказує на ризики переховування від суду, впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, що перешкоджатиме судовому провадженню.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, стабільного джерела доходу, існування за рахунок здобутого злочинним шляхом майна, існують ризики вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність у нього попередніх судимостей, а також суворість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, існує ризик того, що він буде переховуватись від суду.

Також не виключається можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки обвинуваченому можуть бути відомі адреси їх проживання.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність місця реєстрації та постійного місця проживання, де він проживає разом з батьками, не є підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, були перевірені колегією суддів першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження судом при продовженні ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 жовтня 2019 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4