Справа № 365/200/19
Номер провадження: 1-кп/365/31/19
В И Р О К

іменем України

24.05.2019 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
секретар
судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання кримінальне провадження № № 70000015 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Курган-Тюбе Таджикистан, росіянина, громадянина Таджикистану, жителя АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, працездатного, непрацюючого, неодруженого, який перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4
представника органу
пробації ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 , по АДРЕСА_1 02 березня 2019 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна та обернення на власну користь, через незачинену хвіртку зайшов до огородженої території садиби ОСОБА_6 , де через вікно веранди проник у середину житлового будинку. Після чого у різних кімнатах будинку розхитав руками три чавунні опалювальні батареї, які складались відповідно із 12, 10 та 5 секцій, відламав їх від труби опалювальної системи, переніс на вулицю та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди у розмірі 1439,91 грн.

Злочин вчинено з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів.

Відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена ч. 3 ст. 185 КК.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю та показав, що він 02 березня 2019 року приблизно о 18 годині 30 хвилин через вікно, у якому було відсутнє скло, проник всередину житлового будинку номер АДРЕСА_1 , звідки викрав три чавунні опалювальні батареї, які демонтував шляхом розхитування, та виніс на вулицю. Після чого викликав таксі та відвіз батареї на пункт прийому металобрухту, де їх залишив до з`ясування власника. Потім до нього приїхали працівники правоохоронних органів, яким він зізнався у вчиненні злочину. З потерпілим не зустрічався та завдану шкоду не відшкодовував. В скоєному щиро кається, усвідомлює протиправність своїх дій, жалкує з приводу вчиненого.
Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі Закон), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Згідно з ч. 5 ст. 9 КК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Відповідно до ст. 17 КПК та (усталеної практики ЄСПЛ), зокрема висновків Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 винуватість має бути доведена поза розумним сумнівом.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Проти цього не заперечують учасники судового провадження, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин і суд не має сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Докази не досліджувались.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Змагальність сторін у цьому кримінальному провадженні забезпечується стороною обвинувачення та захисту. Державне обвинувачення підтримується у суді прокурором, обвинувачений здійснює захист самостійно.
За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах висунутого обвинувачення, керуючись законом, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме, у тому, що він своїми умисними протиправними діями вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у житло.
Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, ті, що він щиро кається у вчиненому та активно спряв розкриттю злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження і встановлено під час судового розгляду, обвинувачений відразу визнав свою вину у вчиненому, не змінював такої своєї позиції, сприяв розгляду справи і в повному обсязі надав показання суду щодо обставин вчинення злочину, не допускав зриву процесуальних дій з його участю, що сприяло швидкому встановленню усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом на встановлено.

При призначенні покарання суд враховує вимоги статей 50 та 65 КПК України та керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова від 24.10.2003 № 7), відповідно до яких суд має урахувати ступінь тяжкості, обставини злочину, його наслідки і дані про особу.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд виходить із класифікації злочину відповідно до ст. 12 КК України, який є тяжким злочином, також із його особливостей й обставин вчинення, визнаних судом доведеними (одноепізодний закінчений злочин, вчинений одноособово).

Суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, який вину у вчиненому визнав повністю, щиро кається, відтак щиро жалкує з приводу вчиненого злочину та засуджує таку свою поведінку, що виразилось у його бажанні виправити наслідки вчиненого.

Також суд враховує наявність декількох встановлених пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин.

Дослідивши дані про особу, суд з`ясував, що обвинувачений раніше був двічі судимий за аналогічні злочини, є таким, що не має судимості, протягом року тричі притягувався до адміністративної відповідальності,має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є працездатним, у трудових відносинах не перебуває, не працює, не має постійного законного джерела доходу, по місцю проживання характеризується негативно.

Суд приймає до відома досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої обвинувачений може досягти виправлення без застосування покарань, пов`язаних із ізоляцією від суспільства.

З`ясувавши позицію потерпілого ОСОБА_6 , викладену письмово до суду, який не має до обвинуваченого будь-яких претензій та при призначенні покарання покладається на розсуд суду, суд дійшов висновку про призначення для обвинуваченого необхідного і достатнього, а також і справедливого, для його виправлення та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі.

Розглядаючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, з урахуванням загальних засад призначення покарання, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, встановити іспитовий строк та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки вбачається, що його виправлення можливе без відбування призначеного покарання.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази три чавунні опалювальні батареї відповідно на 12 секцій, 10 секцій та 5 секцій, які перебувають на зберіганні у потерпілого, повернути йому як власнику.
Стягнути із обвинуваченого на користь держави витрати на залучення експерта.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, враховуючи належне виконання обвинуваченим під час розгляду справи процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,-

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази три чавунні опалювальні батареї відповідно на 12 секцій, 10 секцій та 5 секцій, які перебувають на зберіганні у ОСОБА_6 , повернути йому як власнику.
Стягнути із ОСОБА_3 , на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1