справа № 166/1562/18
провадження № 1-кп/166/28/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року смт. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ратне кримінальне провадження №00000398, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта ОСОБА_4 5 вересня 2018 року близько 00 год. 30 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в АДРЕСА_1 , зайшов на подвір`я ОСОБА_6 , де шляхом зірвання навісного замка, проник у літню кухню потерпілої, звідки таємно викрав такі, що були у використанні одні металеві дверцята та дві металеві плити, вартість яких, згідно висновку експерта № 560 від 01.10.2018, за ціною брухту чорних металів становить 411 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_4 органами досудового слідства кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснив, що жодного майна у літній кухні, яка розташована на території подвір`я, що належить ОСОБА_6 , не викрадав і туди не проникав. Вдень 04.09.2018 року він перебував на городі, де копав картоплю, після чого пішов на святкування весілля. Звідти ввечері (точну годину не пригадує) його забрала додому дружина ОСОБА_7 разом із товаришем на ім`я ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_4 в цей час перебував в нетверезому стані. Повернувшись додому останній одразу ліг спати і прокинувся лише зранку орієнтовно о 05 год. 05.09.2018 року. Надалі він повідомив, що його мати ОСОБА_9 сказала, що вночі приходив ОСОБА_10 по тютюн, який Обвинувачений вирощує. Після цього ОСОБА_4 пішов до ОСОБА_10 додому, де в той час перебував і ОСОБА_11 . Там вони разом вживали спиртне (горілку). ОСОБА_4 вказав, що горілку не приносив вона вже була там. Про що говорили точно не пам`ятає. Пригадує лише, що ОСОБА_10 питав його, чому він разом із ними не ходить за металом, що ОСОБА_4 обґрунтував відсутністю вільного часу. Надалі, як стверджує ОСОБА_4 , приблизно о 07 год. ранку його забрала додому мати ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_4 прийшов додому, він побачив біля подвір`я свого знайомого на ім`я ОСОБА_12 на прізвисько « ОСОБА_13 », якому запропонував випити спиртного, на що останній погодився і вони зайшли до помешкання ОСОБА_4 , де вживали горілку. Потім до будинку зайшла сусідка ОСОБА_14 , а знайомий на ім`я ОСОБА_12 (« ОСОБА_13 ») пішов додому, злякавшись, що остання може розповісти його родичам про вживання ним спиртного. ОСОБА_14 про щось спитавши ОСОБА_4 (про що саме, не пам`ятає) також пішла додому. Надалі, орієнтовно о 09 год. 00 хв, ОСОБА_4 вийшов на двір курити і побачив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . ОСОБА_14 запитала ОСОБА_16 , чи йому нічого невідомо про крадіжку в ОСОБА_6 . Злякавшись, що думають на нього, як вже було раніше, ОСОБА_4 самостійно зателефонував до поліції і повідомив про крадіжку. Коли приїхали працівники поліції, він на їхнє прохання покликав ОСОБА_14 . Надалі з ними не спілкувався, жодних пояснень їм не надавав. Лише близько 15 год. того дня ОСОБА_4 було затримано та направлено до Ратнівської ЦРЛ задля проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а звідти - до Ратнівського ВП ГУНП, де його примусили підписати чистий аркуш, погрожуючи, що не випустять, поки він не підпише цей папір. Після підписання даного аркушу ОСОБА_4 відпустили. До правоохоронних органів із заявою про протиправні дії працівників поліції ОСОБА_4 не звертався, оскільки не вірив в результативність такої скарги, а також боявся вчинення інших протиправних дій щодо себе працівниками поліції у відповідь на цю скаргу. Аналогічною є причина неподання заяв про неправомірні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_4 боявся тиску на нього з боку цих осіб та можливого вчинення останніми фізичної розправи.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Зокрема, слідчий, прокурор згідно з ст. 91 КПК України зобов`язані доказувати подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тому суд дає оцінку лише доводам сторін, які стосуються таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.

Разом з цим, Суд звертає увагу, що на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, Прокурор посилається на такідокази:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.09.2018 року у кримінальному провадженні № 00000398, відповідно до фабули якого в період часу з 18:00 04.09.2018 року по 07:00 05.09.2018 року невстановлена особа шляхом зриву навісного замка проникла до приміщення літньої кухні за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрала металеву плитку та дверцята, чим спричинила гр. ОСОБА_6 матеріальні збитки. Заявником або потерпілою особою у даному витязі зазначено: ОСОБА_14 ;

-Протокол огляду місця події від 05.09.2018 року, відповідно до якого 05.09.2018 року з 09:40 по 10:30 слідчий ОСОБА_17 в присутності понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , за участі власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи - ОСОБА_14 , із застосуванням цифрового фотоапарату «Nicon», провела огляд території господарства за адресою: АДРЕСА_1 , що належить гр. ОСОБА_6 , без зазначення правової підстави такої слідчої дії і проведеним оглядом встановлено, що на території знаходиться цегляний будинок, господарські та складські приміщення; територія огороджена; з західної сторони подвір`я розташований будинок, зі східної цегляне господарське приміщення з дерев`яними дверима, які зачиняються на металеву лямку з навісним замком; навісний замок відсутній; лямка пошкоджена; в літній кухні з протилежної від входу сторони розміщена пошкоджена цегляна піч, з якої вирвано частину металевої конструкції та на якій відсутні металеві дверцята. В ході огляду виявлено сліди рук на поверхні дверей, пачку від цигарок «Київ», а також вилучено липкі стрічки з відкопійованими слідами рук і виявлену пачку цигарок «Київ», які поміщено в полімерні пакети № 0011674 та № 0011765 відповідно;

-Протокол огляду місця події від 05.09.2018 року, відповідно до якого 05.09.2018 року з 11:18 по 11:40 слідчий ОСОБА_17 в присутності понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , за участі власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_22 , із застосуванням цифрового фотоапарату «Nicon», провела огляд території господарства за адресою: АДРЕСА_3 , що належить гр. ОСОБА_22 . Проведеним оглядом встановлено, що на території знаходиться цегляний будинок та складське приміщення; біля складського приміщення в мішках білого кольору виявлено двоє металевих плит та металеві дверцята частково пофарбовані фарбою білого кольору; розмір дверцят - 58х36 см; розмір металевої плити - 65х45 см; вага дверцят 5,10 кг; вага влити № 1 31,4 кг; вага плити № 2 31,35 кг. В ході огляду вилучено дві металеві плити та дверцята, які поміщені в мішки білого кольорута опечатані паперовими бирками з підписами понятих. Проводилось фотографування цифровим фотоапаратом «Nicon». До протоколу додано ілюстративні таблиці із зображеннями приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , де було виявлено метал, загальними зображеннями металевих виробів та зображеннями металевих дверцят і металевих виробів на вагах;

-Пояснення від 05.09.2018 року ОСОБА_4 , відібране оперуповноваженим СКП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції ОСОБА_23 , відповідно до яких Обвинувачений показав, що 05.09.2018 року близько 00 годин 30 хвилин він пішов на подвіря своєї сусідки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 та підійшов до літньої кухні, де ніхто не проживає і шляхом пошкодження навісного замка проник в приміщення кухні і викрав звідти дверцята від груби та два чугунці днища. Після цього, зазначив Обвинувачений у вказаних поясненнях, він пішов до своїх односельчан ОСОБА_24 та ОСОБА_25 та запропонував здати їм це все на металобрухт, на що вони погодились. Вони здали вказані речі на металобрухт ОСОБА_22 за 260 грн. Після цього Обвинувачений із вказаними особами розпивав алкогольні напої;

-Протокол № 159 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 05.09.2018 року, за змістом якого працівником Ратнівської ЦРЛ ОСОБА_26 о 15:30 05.09.2018 року проведено огляд ОСОБА_4 підозрюваного в дебоширстві та крадіжці і зроблено висновок, що обстежувана особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

-Ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 20.09.2018 року у справі № 166/1136/18, якою задоволено клопотання слідчого про проведення судової товарознавчої експертизи бувших у використанні двох металевих плит та одних металевих дверцят та доручено проведення цієї експертизи експертам Волинського НДЕКЦ МВС України;

-Квитанцію № 102045 про прийом речових доказів по кримінальній справі № 0000398 по обвинуваченню ОСОБА_4 , відповідно до якої 27.11.2018 року до камери схову речових доказів (без зазначення адреси камери схову) прийнято дві металеві плити; липкі стрічки з слідами рук; пачку від сигарет «Київ»; одні металеві дверцята;

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.10.2018 року у кримінальному провадженні № 00000398, за змістом якого в період часу з 18:00 04.09.2018 року по 07:00 05.09.2018 року невстановлена особа шляхом зриву навісного замка проникла до приміщення літньої кухні за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрала металеву плитку та дверцята, чим спричинила гр. ОСОБА_6 матеріальні збитки. Заявник, потерпіла особа - ОСОБА_14 ;

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2018 року у кримінальному провадженні № 00000398, за змістом якого в період часу з 18:00 04.09.2018 року по 07:00 05.09.2018 року невстановлена особа шляхом зриву навісного замка проникла до приміщення літньої кухні за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрала металеву плитку та дверцята, чим спричинила гр. ОСОБА_6 матеріальні збитки. Заявник або потерпіла особа - ОСОБА_14 . Особа, яку повідомлено про підозру, - ОСОБА_4 ;

-Рапорт помічника чергового Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_27 від 05.09.2018 року, згідно із яким ОСОБА_4 повідомив, що в нічний період часу невстановлена особа проникла в будинок його знайомої шляхом зламу замків та викрала невідомі речі. За наслідком прибуття на місце події встановлено: в період часу з 22:00 04.09.2018 року по 07:00 05.09.2018 року невстановлена особа проникла в господарське приміщення в АДРЕСА_2 , звідки викрала металеву плитку та дверцята від пічки; потерпіла особа ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_4 . Також встановлено очевидців події;

-Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05.09.2018 року, за змістом якого оперуповноваженим ОСОБА_23 прийнято усну заяву про крадіжку від ОСОБА_14 , яка повідомила, що 05.09.2018 року близько 09:00 вона прийшла до своєї сусідки ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , оскільки здійснює догляд за нею, та помітила, що в кухні відкриті двері та розібрана піч, а саме: двері та пічка, які вона оцінила в 500,00 грн;

-Висновок експерта від 01.10.2018 року № 560, згідно із яким ринкова вартість станом на 04.09.2018 року бувших у використанні двох металевих плит та одних металевих дверцят за ціною брухту чорних металів могла складати 411,00 грн. Окрім того, експертом надано детальну характеристику наданих на дослідження об`єктів: металеві плити розміром 54х35 см виготовлені з металу, ймовірно, сталі, які мають ознаки користування, а саме: забруднення експлуатаційного характеру, ушкодження у вигляді корозії металу; дверцята до пічного опалення являють собою пристрій для зачинення топкового отвору, де відбувається згоряння палива у грубці, мають ознаки користування, а саме: пошкодження, забруднення експлуатаційного характеру, наявність корозії металу, на дверцятах наявний напис «Горохів», дверцята розукомплектовані, оскільки відсутня нижня частина; загальна вага досліджуваних об`єктів складає 68,5 кг.;

-Довідка про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 00000398, відповідно до якої витрати на проведення експертизи становлять 858,00 грн.;

-Висновок судово-психіатричного експерта № 297 від 29.10.2018 року, відповідно до п. 22 резолютивної частини якого вказано, що на основі анамнестичних даних та результатів нинішнього клінічного дослідження, що виявили розлади зі сторони психіки, комісія приходить до заключення, що у ОСОБА_4 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення і виявляються в даний час ознаки емоційно нестійкого розладу особистості в стадії нестійкої компенсації. Однак ступінь зміни зі сторони психіки не така, що позбавляла чи позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру він на разі не потребує;

-Постанова про визнання та зберігання речових доказів від 05.10.2018 року, відповідно до резолютивної частини якої дві металеві плити, металеві дверцята, липкі стрічки з слідами рук та пачка з сигарет «Киів» визнані у даному кримінальному провадженні в якості речових доказів та передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області.

-Показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 та ОСОБА_14 .

Разом з цим, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, не знайшло свого відображення під час судового розгляду, а надані докази не доводять того факту, що обвинувачений вчинив даний злочин.

Так, допитані під час судового слідства свідки сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, які, зокрема, стосуються існування станом на 04.09.2018 року та належності вилучених під час проведення огляду місця події предметів саме потерпілій ОСОБА_6 , та причетності ОСОБА_4 до таємного викрадення вилученого майна, поєднаного з проникненням у житло, оскільки ніхто з цих свідків особисто процесу викрадення не бачив, щодо обставин крадіжки їм нічого невідомо і пояснити джерело походження вилученого слідством майна, вказані особи не можуть.

Зокрема, допитаний під час судового слідства як свідок оперуповноважений СКП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_23 дав показання, відповідно до яких він особисто разом із ОСОБА_28 приїздив на місце події 05.09.2018 року, де зустрів ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння і був вимазаний золою. Вказаний свідок брав участь в огляді місця події. Крім того, він повідомив, що з володіння потерпілої ОСОБА_6 працівники поліції одразу ж направились до місця скупки брухту чорних металів до житла ОСОБА_22 , який підтвердив під час його допиту, що йому вночі приносили ОСОБА_11 та ОСОБА_10 дверцята та металеві плити.

Окрім того, ОСОБА_23 дав показання, згідно з якими, не зміг навести ані індивідуальних, ні родових ознак вилучених слідством предметів, зазначивши, що вони є стандартними. Також, ОСОБА_23 підтвердив, що дозвіл на проникнення до володіння потерпілої ОСОБА_6 надавався не самою власницею, ОСОБА_14 , хоча й не надала жодного документа, який свідчив би право на представництво інтересів потерпілої саме ОСОБА_14 .

Допитаний свідок ОСОБА_22 повідомив, що вночі близько 24 години (точний день не пригадує) йому телефонував ОСОБА_4 і питав, чи можна здати брухт чорного металу. ОСОБА_22 відмовив ОСОБА_29 , та запропонував прийти вранці. При цьому, ОСОБА_22 наполягав, що телефонував йому саме ОСОБА_4 , оскільки він особисто добре з ним знайомий, хоча номера ОСОБА_4 він в телефонній книзі не має. Тобто, свідок ідентифікував особу ОСОБА_4 виключно за голосом. Також даний свідок повідомив, що орієнтовно о 5 год. ранку року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 привезли до нього дві металеві плити та дверцята, які в подальшому були вилучені слідчими органами, вказавши, що цей метал належить їм та не є краденим. ОСОБА_4 разом із ними не було. Привезене майно ОСОБА_22 назвав двома ребристими плитами та дверцятами.

Показання цього свідка суд не приймає як доказ вини обвинуваченого, оскільки цими показаннями не доведено що обвинувачений причетний до майна, яке привезли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а твердження що телефонував обвинувачений, є припущенням свідка.

Допитаний під час судового розгляду даного кримінального провадження свідок ОСОБА_10 повідомив, що восени 2018 року (точнішої дати пригадати не зміг) близько 24-ої години до нього додому прийшов ОСОБА_4 та запропонував здати металобрухт, на що свідок погодився. Після цього, зі слів ОСОБА_10 , вони вдвох пішли до ОСОБА_11 , в якого у власності є велосипед, який необхідний для транспортування металобрухту. ОСОБА_11 також погодився на пропозицію ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 пішли до домоволодіння, у якому проживає ОСОБА_4 , де зберігались дві металеві плити для печі, які Обвинувачений витягнув з копиці сіна. ОСОБА_4 сказав, що це його металобрухт. Надалі свідок вказав, що він разом із ОСОБА_11 здали металобрухт ОСОБА_22 , за що отримали більше 200,00 грн. (точно не пам`ятає). Кошти, за словами ОСОБА_10 , вони віддали ОСОБА_4 , щоб той купив горілку. Де саме куплялась горілка він не знає, особисто процесу крадіжки не бачив. При цьому свідчить, що в ОСОБА_4 були в сажі лице та руки, що він помітив в себе вдома після «здачі» металобрухту, внаслідок чого не виключає можливість такого забруднення в результаті процесу завантаження металобрухту на велосипед ОСОБА_11 . Надалі свідок пішов додому, куди в подальшому десь о 2 год. прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_4 з горілкою, яку вони вживали орієнтовно на протязі однієї години. Також ОСОБА_10 вказує, що на подвір`ї ОСОБА_4 він більше нікого не бачив. ОСОБА_4 був вимазаний золою і при вказівці на цю обставину, ОСОБА_10 припустив, що забруднитись Обвинувачений міг витягуючи з-під копиці зі сіном вказані плити.

Допитаний під час судового слідства свідок ОСОБА_11 дав показання, відповідно з якими, приблизно о 2 год. ночі (точної дати пригадати не зміг) до нього прийшов ОСОБА_4 разом із ОСОБА_10 та повідомили, що є металобрухт і запропонувалийого здати в брухт чорних металів, на що він погодився. Потім, з його слів, вони втрьох пішли на подвір`я до ОСОБА_4 , де лежав металобрухт (одна металева плита з дверцятами), а ОСОБА_4 , за словами свідка, вказав, що цей метал він взяв в батька з гаража. Потім, зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 погрузив на велосипед ОСОБА_11 металобрухт і вони втрьох відвезли його до ОСОБА_22 . ОСОБА_4 з ними не пішов, оскільки, як вказує ОСОБА_11 , він винен ОСОБА_22 400,00 грн.. В подальшому, за словами свідка, вони втрьох придбали горілку за отримані від ОСОБА_22 кошти (278,00 грн.), яку вживали вдома в ОСОБА_10 , звідки ОСОБА_4 прийшла забирати його мати ОСОБА_9 .

При цьому, Суд критично сприймає доводи Захисника обвинуваченого щодо того, що показання, надані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки вони перебувають у недружніх відносинах з ОСОБА_4 та мають судимості, зважаючи на те, що вказані свідки були попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а сама по собі відсутність дружніх відносин вказаних свідків з Обвинуваченим не свідчить про наявність підстав вважати, що свідки оговорюють Обвинуваченого.

Допитана в якості свідка на судовому слідстві ОСОБА_14 вказала, що особисто не бачила, як ОСОБА_4 вчиняв крадіжку майна потерпілої з проникненням до літньої кухні, яка є у власності ОСОБА_6 . Також вказала, що у неї відсутні та їй не видавались будь-які документи, які уповноважують її на представництво інтересів ОСОБА_6 , вона не є її родичкою чи близькою особою, а лише здійснює догляд за нею. Окрім того, вона вказала, що під час допиту потерпілої ОСОБА_6 вона весь час присутньою не була, хто проводив цей допит не пам`ятає, вилучені слідством речі їй до впізнання не пред`являлись, в літній кухні потерпілої була доволі давно, навести характеризуючі та ідентифікуючі відомості предметів злочину не змогла, оскільки не пам`ятає їх. Зазначила, що не може точно вказати також те, коли саме зникли викрадені речі. Також ОСОБА_14 вказує, що ставила підпис лише в одному процесуальному документі «про виправлення якоїсь помилки», хоча впізнала свій підпис на протоколах допиту від 05.09.2018 року потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_14 , на заяві про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 року та в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05.09.2018 року.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_4 під час його допиту в суді вказав, що вдень 04.09.2018 року він перебував на городі, де копав картоплю.Після цього ОСОБА_4 разом з дружиною пішов на святкування весілля. Звідти ввечері (точну годину не пригадує) його забрала додому дружина ОСОБА_7 разом із товаришем на ім`я ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_4 в цей час перебував в нетверезому стані. Повернувшись додому останній одразу ліг спати і прокинувся лише зранку орієнтовно о 05 год. 05.09.2018 року. Надалі він повідомив, що його мати ОСОБА_9 сказала, що вночі приходив ОСОБА_10 (прізвисько « ОСОБА_30 ») по тютюн, який ОСОБА_4 вирощує для власних потреб. Після цього ОСОБА_4 пішов до ОСОБА_10 додому, де в той час перебував і ОСОБА_11 . Там вони разом вживали спиртне (горілку). ОСОБА_4 стверджує, що горілку не приносив вона вже була вдома у ОСОБА_10 . Про що говорили точно не пам`ятає. Пригадує лише, що ОСОБА_10 питав його, чому він разом із ними не ходить за металом. Надалі, як стверджує ОСОБА_4 , десь близько 07 год. ранку його забрала додому мати ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_4 прийшов додому, він побачив біля подвір`я свого знайомого на ім`я ОСОБА_12 (прізвисько « ОСОБА_13 »), якому запропонував випити спиртного, на що останній погодився і вони зайшли до помешкання ОСОБА_4 , де вживали горілку. Потім до будинку зайшла сусідка ОСОБА_14 , а знайомий на ім`я ОСОБА_12 (« ОСОБА_13 ») пішов додому, злякавшись, що остання може розповісти його батькам про вживання ним спиртного. ОСОБА_14 , про щось спитавши ОСОБА_4 (про що саме, не пам`ятає) також пішла додому. Надалі орієнтовно о 09 год. ОСОБА_4 вийшов на двір курити і побачив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . ОСОБА_14 питала ОСОБА_4 , чи йому нічого невідомо про крадіжку в ОСОБА_6 . Злякавшись, що його звинувачують у крадіжці, ОСОБА_4 зателефонував до поліції і повідомив про крадіжку. Коли приїхали працівники поліції, він на їхнє прохання покликав ОСОБА_14 . Надалі з ними не спілкувався, жодних пояснень їм не надавав. Лише близько 15 год. того дня ОСОБА_4 було затримано та направлено до Ратнівської ЦРЛ задля проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а звідти - до Ратнівського ВП ГУНП, де йому надали пустий аркуш паперу та примусили його підписати, пригрозивши, що не випустять, поки він його не підпише. Після підписання даного аркушу ОСОБА_4 відпустили. До правоохоронних органів із заявою про протиправні дії працівників поліції ОСОБА_4 не звертався. Із заявами до правоохоронних органів про дачу завідомо неправдивих свідчень щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_4 також не звертався, оскільки боявся тиску на нього з боку цих осіб та можливого вчинення останніми фізичної розправи.

З огляду на наведене, Суд звертає увагу на ту обставину, що показання наведених вище свідків та показання Обвинуваченого не містять доказової бази щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки жоден із вказаних свідків, з врахуванням позиції Обвинуваченого щодо невизнання вини у вчиненні вказаного кримінально караного діяння, не дав показання стосовно того, що був свідком крадіжки ОСОБА_4 металевих плит та дверцят від печі у літній кухні, належній ОСОБА_6 . Саме по собі твердження свідків про те, що бачили ОСОБА_4 вимазаним в золі не робить його причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з цим, показання вказаних свідків частково спростовуються свідками, допитаними на клопотання сторони ОСОБА_31 та ОСОБА_7 .

Так, допитана в судовому засіданні дружина обвинуваченого - ОСОБА_7 повідомила, що протягом ночі з 4 на 5 вересня 2018 року її чоловік ОСОБА_4 спав разом із нею. Спати лягли близько22-00 год. 04.09.2018 року. Також повідомила, що протягом ночі спала не міцно, оскільки почувала себе погано, у зв`язку з чим вона часто прокидалась протягом усієї ночі і бачила ОСОБА_4 сплячим весь час поруч, з хати він не виходив.

Допитана в судовому засіданні мати обвинуваченого - ОСОБА_9 повідомила, що ввечері десь о 10 год. 04.09.2018 року її син ОСОБА_4 повернувся з весілля в нетверезому стані та ліг спати. Всю ніч був вдома. Приблизно о 3 год ночі вона вийшла на подвір`я до туалету, біля якого зустріла ОСОБА_10 , який сказав, що прийшов до ОСОБА_32 по тютюн. Вона сказала ОСОБА_10 , що ОСОБА_33 тютюн не продає і пішла до хати, де пересвідчилась, що ОСОБА_33 спить. Надалі вона також лягла спати. Також ОСОБА_9 показала, що зранку вона повідомила сина про те, що вночі до нього приходив ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_4 десь о 5 год. ранку пішов до ОСОБА_10 . Надалі ОСОБА_9 дала свідчення, що близько 6 год. ранку пішла забирати сина від ОСОБА_10 . Також ОСОБА_9 вказала, що її чоловіком десь через тиждень після цих подій було виявлено зникнення зі свого гаража двох металевих плит, які було заплановано використати під час ремонту власних господарських будівель, однак до поліції вона із відповідною заявою не зверталась. Одну з даних плит було придбано в жительки с. Замшани ОСОБА_34 , а другу їй дала дочка жителька с. Сереховичі Старовижівського р-ну ОСОБА_35 орієнтовно за півроку-рік до настання цієї події. Окрім того, ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_4 перед тим, як йти на весілля був на городі, де вимазався, однак після цього він не мився та весь час ходив забруднений.

За таких обставин, Суд вважає взаємосуперечливими показання свідків як зі сторони Захисту, так і зі сторони Державного обвинувачення, щодо місця перебування ОСОБА_4 у період часу з 00 годин 00 хвилин по 5 годину 00 хвилин 05.08.2019 року (приблизний час вчинення злочину та подальших дій, спрямованих на реалізацію викраденого).

Даючи оцінку показанням цих свідків, Cуд зазначає про розбіжність в змісті показань ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які надали свої показання, що обвинувачений разом із ними вночі 05.09.2018 року зі свого подвір`я транспортував одні металеві дверцята та дві металеві плити ( ОСОБА_11 повідомив про три об`єкти, в той час як ОСОБА_10 повідомив лише про два об`єкти плиту і дверцята) до володіння ОСОБА_22 з метою їх подальшої реалізації, при цьому останній обвинуваченого в ту ніч не бачив.

Водночас ОСОБА_22 вказав, що саме в невстановлений точно час та день ОСОБА_4 телефонував йому та питав, чи можна буде здати металобрухт, що не свідчить про факт вчинення Обвинуваченим діяння, яке ставиться йому в вину.

Крім того, наведені вище показання не узгоджуються із показаннями допитаних свідків сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які стверджують, що обвинувачений всю ніч перебував вдома та нікуди не відлучався, спав поряд із дружиною. Оскільки показання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 різняться в частині предметів, що ними транспортувались, - ОСОБА_11 говорить про три об`єкта, а ОСОБА_10 про два, суд не бере їх до уваги.

Сторона обвинувачення не змогла усунути наявні розбіжності в показаннях свідків іншими належними та допустимими доказами по справі.

Сторона обвинувачення не надала доказів того, що вилучені у ОСОБА_22 речі дійсно були викрадені в потерпілої.

Окрім того, Суд вважає за доцільне звернути увагу на ту обставину, що стаття 229 КПК України визначає процедуру пред`явлення до впізнання речей особам за певними їх ознаками. Тобто, процесуальний закон покладає обов`язок на орган досудового слідства, пред`явити до впізнання майна особам, які потенційно можуть його впізнати, у разі виявлення такого майна.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази пред`явлення до впізнання знайдених предметів злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Окрім того, такими, що заслуговують на увагу та неспростованими представником Державного обвинувачення вважає Суд і посилання Захисника обвинуваченого на ту обставину, що станом на 05.08.2018 року предмет злочину існував до моменту його викрадення та те, що він дійсно перебував у володінні ОСОБА_6 . Жоден документ в кримінальному проваджені не містить фактичних даних про те, коли потерпіла набула у власність предмети злочину, чи знаходились вони на момент проникнення до її володіння в цьому приміщенні та чи не були відчужені ще до 04.09.2018 року на користь іншої особи.

З`ясування вказаних обставин, зокрема, є актуальним з врахуванням показань ОСОБА_14 , яка, як вже було зазначено вище, була в приміщенні літньої кухні, належної ОСОБА_6 , доволі давно та не може пригадати ознаки використаних речей., відсутності в матеріалах кримінального провадження протоколів допиту потерпілої ОСОБА_6 та відсутності документів, які надають повноваження ОСОБА_36 представляти інтереси ОСОБА_6 .

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» встановлено, що предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Отже, з метою належної кваліфікації злочинів проти власності, обов`язковим є доведення фактів належності майна (предмета злочину) певній потерпілій особі.

При цьому, з об`єктивної сторони злочини проти власності характеризуються, зазвичай, активними діями, що спричиняють матеріальну шкоду певній особі, колективу чи державі. Важливе значення при кваліфікації злочинів проти власності має предмет, до якого належить чуже майно, яке має певну вартість (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 року у справі № 205/7762/15)

В постанові ж від 13.12.2018 року по праві № 708/120/15-к Верховний Суд погодився із судом першої інстанції, зазначивши: «За встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд прийшов до правильного висновку про відсутність в діянні обвинуваченого складу інкримінованого йому правопорушення пославшись на те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено факт вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Суд першої інстанції, даючи у вироку оцінку наявним у кримінальному провадженні доказам послався на те, що в обвинувальному акті та в наданих прокурором доказах відсутні будь-які дані, які б конкретизували й ідентифікували майно, про викрадення якого вказано в обвинувальному акті, а саме: немає будь-яких даних про марку, модель, рік випуску викрадених речей; їх колір, не встановлено вартість майна, яка повинна бути підтверджена висновками експерта, тобто не доведено предмет злочину; критично оцінив показання свідків з приводу належності потерпілій майна, що вказане в обвинувальному акті, та щодо періодів (років) придбання майна.»

Отже, з метою належної правової кваліфікації злочинів проти власності обов`язковому доведенню підлягає предмет злочину, а саме: його належність потерпілій особі, час, з якого в неї виникло право власності на цей об`єкт (чи об`єкти), характеризуючі, конкретизуючі та ідентифікуючі відомості про це майно.

Проте, в даному кримінальному провадженні відсутні будь-які докази існування предмету злочину станом на дату, коли орган досудового слідства вважає закінченим злочин, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 3 ст. 185 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , а саме: не встановлено, чи є ОСОБА_6 дійсним власником вилучених предметів та з якого часу, чи не було ці предмети відчужено на користь інших осіб та чи перебували вони на момент проникнення у володінні потерпілої, які наявні конкретизуючі та ідентифікуючі відомості вилучених предметів, оскільки стороною обвинувачення до Суду не було надано для безпосереднього дослідження зазначені об`єкти та взагалі в ході досудового розслідування й судового розгляду потерпілою не було ідентифіковано ці речі у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Згідно норми ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.86 КПК України).

Згідно ст. 87 КПК України Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Даючи оцінку наявним у справі письмовим доказам, Суд звертає увагу на наступне:

Відповідно до протоколу огляду місця події від 05.09.2018 року території господарства ОСОБА_22 були вилучені наступні предмети з відповідними розмірами: металеві дверцята частково пофарбовані фарбою білого кольору розміром 58 см х 36 см; дві металеві плити з наступними розмірами 65х45 см кожна. Загальна вага вказаних дверцят та плит становить 67,85 кг та визначається шляхом математичного підрахунку ваги кожного із зазначених у протоколі об`єктів 67,85 кг = (5,10 кг + 31,4 кг + 31,35 кг)

Разом з цим, при визначенні ринкової вартості металевих дверцят та плит а у висновку експерта №560 від 01.10.2018 розмір дається наступний опис досліджуваних об`єктів: розмір кожної металевої плити - 54х35 см., металеві дверцята без зазначення її розмірів. При цьому, загальна маса вказаних об`єктів експертом визначена як така, що складає 68,5 кг.

За таких обставин, та з врахуванням відсутності доказів про наявність в літній кухні домоволодіння ОСОБА_6 станом на 05.08.2018 року дверцят від печі та металевих плит, Суд позбавлений можливості ідентифікувати вказані об`єкти як такі, що були викрадені у ОСОБА_6 .

Окрім того, з об`єктивної сторони крадіжка відноситься до злочинів з матеріальним складом, кримінальна відповідальність за який настає лише у випадку заподіяння особі певної матеріальної шкоди, розмір якої визначається у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 30.10.2018 року по справі № 333/7353/15-к). Тому, крім самого діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Проте, враховуючи, що є недоведеним факт належності вилученого органами досудового слідства майна потерпілій ОСОБА_6 , належним чином у відповідній процесуальній формі ця обставина свого відображення не знайшла, Суд зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено й фактів наявності таких обов`язкових ознак крадіжки, як матеріальна шкода, завдана потерпілій, та, відповідно, причинний зв`язок між цією шкодою і діями обвинуваченого, вчинення яких також є недоведеним.

Разом з цим, досліджуючи обставини представництва інтересів ОСОБА_6 ОСОБА_14 , Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

Згідно з приписом ч. 1 ст. 58 КПК України Потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Згідно ч. 3 ст. 58 КПК України повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні;

2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа;

3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Згідно ч. 1 ст. 59 КПК України якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.

Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями статті 44 цього Кодексу (ч. 2 ст. 59 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 44 КПК України як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Тобто, перелік осіб, які можуть бути законними представниками потерпілого, передбачений наведеними вище нормами процесуального законодавства, є вичерпним та не підлягає розширеному трактуванню.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів, наявних у справі, постановою слідчого Ратнівського відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_37 від 05.10.2018 року, в порушення вищенаведених положень процесуального Закону, ОСОБА_14 було залучено як представника потерпілої особи ОСОБА_6 .

При цьому, посилання Прокурора на п. 9 Постанови Пленуму ВС України №13 від 02.07.2004 року не може бути визнане Судом обґрунтованим, оскільки зазначена постанова Пленуму регулювала питання застосування вимог чинного на той час процесуального Закону (а саме КПК 1960 року) без врахування норм чинного КПК України. Таким чином, постанова слідчого про залучення представника потерпілої винесена в порушення вимог КПК.

За таких обставин, Суд вважає постанову про залучення представника потерпілого від 05.10.2018 року неналежним доказом наявності у ОСОБА_14 повноважень на представництво інтересів ОСОБА_6 .

Відтак, Суд погоджується з доводами захисника, які в ході судового розгляду не спростовані прокурором, про необхідність визнання недопустимими таких наданих стороною обвинувачення доказів, як заява ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 року; постанови про залучення представника потерпілого від 05.10.2018 року.

Суд також вважає недопустимими і відкидає наступні докази сторони обвинувачення:

Щодо клопотання Захисника обвинуваченого про визнання недопустимими доказів, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

У клопотанні Захисник обвинуваченого просить визнати недопустимими наступні докази: протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 05.10.2018 року; заява ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 року; постанова про залучення представника потерпілого від 05.10.2018 року; витяг з ЄРДР від 05.10.2018 року; протокол огляду місця події (володіння ОСОБА_22 ) від 05.09.2018 року; протокол огляду місця події (володіння ОСОБА_6 ) від 05.09.2018 року; вилучені під час огляду 05.09.2018 року та визнані речовими доказами постановою слідчого від 05.10.2018 року, об`єкти дві металеві плити та металеві дверцята; висновок експерта від 01.10.2018 року № 560; письмові пояснення ОСОБА_4 від 05.09.2018 року; надані свідком ОСОБА_23 03.06.2019 року показання.

Так, Суд констатує, що огляди місць події (володінь ОСОБА_6 та ОСОБА_22 ) проведені органами досудового слідства із порушенням вимог процесуального законодавства (ст.ст. 13, 16, 233-237 КПК України).

Зокрема, при проникненні до приміщень ОСОБА_6 стороною обвинувачення не було отримано її чи хоча б її законних представників згоди на таке проникнення. Натомість, ОСОБА_14 , яка таку згоду надала за змістом протоколу, стороною обвинувачення було визнано законним представником потерпілої лише через місяць після проведення цього огляду 05.10.2018 року, що свідчить про необхідність належного санкціонування слідчим суддею вказаної процесуальної дії відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, оскільки під час огляду місця події 05.09.2018 року не було дотримано конституційних прав ОСОБА_6 на недоторканність її житла, власності, а також її права надавати свої пояснення, зауваження до процесуальних дій, брати в них особисту участь. З огляду на очевидні порушення прав особи під час огляду місця події її володіння, протокол, який вказану слідчу дію зафіксував, є недопустимим доказом у справі. Отже, суд відкидає даний доказ, наданий стороною обвинувачення.

Також стороною обвинувачення не було у встановленому законом порядку отримано дозвіл слідчого судді на проведення обшуку в володінні ОСОБА_22 , який свою згоду на проникнення до його житла хоча й надавав, проте фактично огляд цього місця події був латентним обшуком, який підлягає обов`язковому санкціонуванню слідчим суддею незалежно від наявності згоди власника приміщення відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, оскільки єдиною метою вказаного огляду було саме виявлення та вилучення зданих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вранці 05.09.2018 року предметів, що підтвердили під час допиту ОСОБА_23 та сам ОСОБА_22 та чого й не заперечували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , допитані в якості свідків.

Таким чином, наведений протокол огляду місця події є також недопустимим доказом, як і похідні від нього докази вилучені предмети та висновок експерта про їх ринкову вартість, про що було вказано у клопотанні сторони захисту від 18.07.2019 року із посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 07.06.2018 року по справі № 740/5066/15-к, від 22.02.2018 року по справі № 380/1461/16-к, від 15.05.2018 року по справі № 741/248/16, від 12.02.2019 року по справі № 159/451/16-к, від 05.02.2019 року по справі № 754/12820/15-к, від 26.02.2019 року по справі № 266/4000/14-к, від 19.03.2019 року по справі № 380/157/14-к.

Отже, суд відкидає наданий стороною обвинувачення дані докази - протокол огляду місця події та висновок експерта про ринкову вартість, і не може покласти їх в основу вироку.

Окрім того, як вже було зазначено вище, під час огляду місця події домоволодіння ОСОБА_6 , органами слідства було відібрано зразки відбитків пальців на липких стрічках. Проте, в матеріалах справи відсутні висновки експертів про визначення приналежності відповідних відбитків, зокрема до Обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

При цьому, Суд звертає увагу на ту обставину, що самі металеві плити та дверцята не були предметом судового дослідження, оскільки жодна зі сторін не заявила клопотання про їх безпосереднє дослідження в судовому процесі з відповідним обґрунтуванням процесуального значення такого дослідження у випадку з даним кримінальним провадженням.

Також, стороною обвинувачення не допитувалась відповідно до вимог КПК України потерпіла ОСОБА_6 , в усіх процесуальних документах за її участі відсутній її підпис (в заяві про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 року, протокол допиту потерпілого від 05.10.2018 року). Натомість слідством, всупереч чинному законодавству, безпідставно було залучено в якості законного представника потерпілої ОСОБА_14 , яка таким представником бути не може в силу наведених вище підстав. З огляду на наведене, усі процесуальні документи, які складені за участю ОСОБА_14 вимог, про що стороною захисту було вказано в клопотанні від 18.07.2019 року про визнання доказів (Протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 05.10.2018 року; Протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 05.10.2018 року; Заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 року; Постанови про залучення представника потерпілого від 05.10.2018 року; Витягу з ЄРДР від 05.10.2018 року) є недопустимими.

Сторона обвинувачення також посилається (як на доказ вини Обвинуваченого) на пояснення ОСОБА_4 від 05.09.2018 року, які відбирались оперуповноваженим СКП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_23 .. Згідно з цими поясненнями, на думку сторони обвинувачення, він надав зізнавальні показання у вчиненні крадіжки.

Проте, ці пояснення не можуть слугувати допустимим доказом наявності вини Обвинуваченого з таких підстав:

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а пояснення від 05.09.2018 року ОСОБА_4 надавав під час досудового розслідування, тому Суд відкидає даний доказ сторони обвинувачення.

При цьому, суд також вважає за доцільне зазначити про ряд таких порушень. Як вказав сам свідок ОСОБА_23 , обставина роз`яснення ОСОБА_4 права скористатись послугами адвоката відповідним чином зафіксована не була, сам ОСОБА_4 заперечує факт роз`яснення йому такого права, та на момент дачі таких пояснень у ОСОБА_4 не було статусу підозрюваного у справі. Окрім того, надаючи оцінку вказаному поясненню, суд враховує також і ту обставину, що його було відібрано у ОСОБА_4 в умовах перебування його в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості давати належну адекватну оцінку своїм діям.

Твердження Обвинуваченого про те, що він поставив свій підпис на пустому аркуші паперу під впливом тиску, є необґрунтованим, оскільки, ці обставини не віднайшли свого розвитку у відповідному реагуванні Овинуваченого чи його Захисника та відповідній процесуальній поведінці сторони захисту.

Отже даний доказ є недопустимими і суд не бере його до уваги.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04. 2011 року (п. 150), «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року (п. 253), чого у даному кримінальному провадженні не досягнуто.

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед Судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину (постанови Верховного Суду від 30.05.2019 року по справі № 736/1627/17 та від 01.08.2019 року по справі № 242/3846/14-к).

Обставинами, які підлягають доказуванню стороною обвинувачення (ст. 92 КПК України) згідно ст. 91 КПК України є у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), а також винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета.

Як вбачається із вищенаведеного, обвинувачення базується лише на показаннях двох свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які надали суду свої покази, що обвинувачений разом із ними вночі 05.09.2018 року зі свого подвір`я транспортував одні металеві дверцята та дві металеві плити ( ОСОБА_11 повідомив про три об`єкти, в той час як ОСОБА_10 повідомив лише про два об`єкти плиту і дверцята) до володіння ОСОБА_22 з метою їх подальшої реалізації, при цьому останній обвинуваченого в ту ніч не бачив.

Водночас ОСОБА_22 вказав, що вилучені слідством об`єкти йому принесли тієї ночі саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . З показань ОСОБА_22 вбачається лише, що в невстановлений точно час та день ОСОБА_4 телефонував йому та питав, чи можна буде здати металобрухт. Ці покази не свідчать про факт вчинення Обвинуваченим діяння, яке смтавиться йому в вину.

Крім того, наведені вище показання не узгоджуються із показаннями допитаних свідків сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які стверджують, що обвинувачений всю ніч перебував вдома та нікуди не відлучався, спав поряд із дружиною. Також показання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 різняться в частині предметів, що ними транспортувались, - ОСОБА_11 говорить про три об`єкта, а ОСОБА_10 про два.

Сторона обвинувачення не змогла усунути наявні розбіжності в показаннях свідків іншими належними та допустимими доказами по справі.

Слідством в ході огляду місця події (володіння потерпілої ОСОБА_6 ) 05.09.2018 року було вилучено за допомогою липкої стрічки сліди рук з поверхні дверей літньої кухні та пачку цигарок «Київ» з самого приміщення літньої кухні, на якій могли зберегтись сліди рук особи, що проникала до володіння ОСОБА_6 (якщо таке проникнення взагалі мало місце). Однак матеріали кримінального провадження не містять жодної інформації про проведену дактилоскопічну експертизу даних слідів рук і пачки цигарок та про факти звернення слідчого чи прокурора із відповідним клопотанням до слідчого судді, що також свідчить про неповноту досудового розслідування всупереч вимогам ст. 2 КПК України.

Інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність вини Обвинуваченого, сторона обвинувачення не надала.

Таким чином, в ході судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено що Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки докази сторони обвинувачення ні самі по собі, ні у своїй сукупності, не підтверджують цих обставин.

Стаття 92 КПК України чітко покладає обов`язок доказування всіх необхідних обставин саме на сторону обвинувачення. Винуватість не може ґрунтуватися на припущеннях або міркуваннях сторони обвинувачення. А тому сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини Обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину та не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено у законному порядку, що також відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи трактуються на її користь. А згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 КУ основами судочинства у тому числі є забезпечення доведеності вини.

Положенням ст. 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Роз`яснення суворого додержання, закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, передбачені також у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, то згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України, ухвалюється виправдувальний вирок.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу норм ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» 42914/98 від 13.01.2005 року «в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Європейської конвенції прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення».

А у п. 54 рішення по справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» 18731/91 від 08.02.1996 року ЄСПЛ дійшов такого висновку: «виведення розумних висновків з поведінки заявника мало наслідком перекладення тягаря доведення з обвинувачення на захист, а отже, і порушення принципу презумпції невинуватості».

Окрім того, п. 53 рішення ЄСПЛ від 20.09.12 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України» вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Такий же висновок зроблено ЄСПЛ і в п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), де зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄС від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

Крім того, у п. 146 рішення по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25.03.1983 року № 49, у п. 30 Суд зазначає, що принцип презумпції невинуватості є одним з елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, сторона обвинувачення повинна довести «кожний факт», пов`язаний із злочином та вказаний в обвинувальному акті, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку, що у справі відсутні достатні та достовірні докази, які би вказували на наявність вини ОСОБА_38 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана.

У відповідності до вимог ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено: 1). вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2). кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, 3). в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. При цьому згідно з ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку має міститися формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В судовому засіданні даних які б доводили, що діями ОСОБА_4 було вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднано з проникненням у житло, не встановлено, а тому його слід виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368 - 371, 373-375КПК України, Суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення, обвинуваченим, який перебуває під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити Обвинуваченому та Прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1