Справа № 510/2188/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2019 року м. Рені

Слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

- за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на: 2 ліскові сітки; мотоцикл марки МТ-10 чорного кольору д/з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ; дерев`яний човен чорного кольору.

Як виходить з наданого суду клопотання, 30.10.2019 до Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від керівника водної поліції ГУНП в Одеській області, про те що, 30.10.2019 під час заходу співробітниками водної поліції, вздовж берегової смуги озера Картал Ренійського району, було викрите грубе порушення , мешканцем с. Орлівка Ренійського району Одеської області, ОСОБА_6 , 1973 р.н., який о 16:30 год. був затриманий з забороненими знаряддями лову сітками лісковими в кількості 2 од., та 15 кг. риби, чим своїми діями спричинив збиток рибним запасам України приблизно на суму 2600 грн.
За вищевказаним повідомленням, на місце події виїхала слідчо-оперативна група. 30.10.2019 в ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено: сітки ліскові в кількості 2 од., розмірами: висотою 1 м., довжиною 70м., розмір вічка 55 мм.; мотоцикл марки МТ-10 чорного кольору д/з НОМЕР_1 , власником якого згідно довідки МВС України РСЦ в Одеській області територіального сервісного центру 5151 від 07.11.2019р. №627 є ОСОБА_5 (що зареєстрований в АДРЕСА_1 ); дерев`яний човен чорного кольору.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2019 за № 0000346 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Вищевказані вилучені предмети були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги все вищевикладене, слідчий зазначає, що вищевказані об`єкти по даному кримінальному провадженню мають значення речових доказів, підлягають огляду, як речові докази, можуть бути предметом дослідження експертизи, конфіскації, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, враховуючі реальну можливість зацікавлених осіб знищити їх, сховати, просить суд накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий у судове засідання не явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання матеріали, перевіривши доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з витягу по кримінальному провадженню №0000346 від 31.10.2019р., до ЄРДР внесені данні про злочин з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 249 КК України.
З матеріалів, які надані слідчим в обґрунтування клопотання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя вбачає наявність вчинення суспільно небезпечного діяння, а щодо речових доказів, таких, як :
сітки ліскові в кількості 2 од., розмірами: висотою 1 м., довжиною 70м., розмір вічка 55 мм.;
дерев`яний човен чорного кольору,
- реальну можливість зацікавлених осіб знищити, приховати їх. Тому, з метою запобігання вищевказаних можливостей щодо речових доказів, з метою їх збереження та доцільно накласти на них арешт.
Що стосується іншого речового доказу, такого як мотоцикл марки МТ-10 чорного кольору д/з НОМЕР_1 , власником якого згідно довідки МВС України РСЦ в Одеській області територіального сервісного центру 5151 від 07.11.2019р. №627 є ОСОБА_5 (що зареєстрований в АДРЕСА_1 ), то слідчий суддя вважає, що в накладенні арешту на нього слід відмовити.
Відповідно до змісту ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу. За змістом частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, з поміж іншого, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Пред`являючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий поліції не вказав та не обґрунтував обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за допомогою вищевказаного транспортного засобу, не зазначив правову підставу для арешту цього майна, можливість використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності іншої особи (власника транспортного засобу) під час розслідування даного кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного та наслідки арешту такого майна для його власника.
Крім того, пред`являючи вимоги у клопотанні, слідчий поліції просив вищевказаний транспортний засіб здати на зберігання до спеціалізованої кімнати речових доказів Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області. Дана вимога взагалі не може бути виконана, оскільки це фізично неможливо виконати і, як правило, навіть у випадку накладення на транспортний засіб арешту, він повинен бути переданий на відповідальне зберігання його власникові до розгляду кримінального провадження по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 132, 170 - 173, ст. 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання СВ Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.

З метою збереження речових доказів - накласти арешт на майно, яке визнане речовими доказами по кримінальному провадженню №0000346 від 31.10.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а саме на:

сітки ліскові в кількості 2 од., розмірами: висотою 1 м., довжиною 70м., розмір вічка 55 мм.;
дерев`яний човен чорного кольору,
-які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області згідно постанови слідчого від 31.10.2019р.

У задоволенні клопотання про арешт майна в іншій частині відмовити.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1