ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1764/18
Провадження № 11-кп/818/1603/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 0000571 за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Таранівка Зміївського району Харківської області, непрацююча, не заміжня, із середньою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- 23.11.2011 року за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнена 09.03.2016 року по закінченню строку відбуття покарання;
- 03.08.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням на строк 2 роки,-
визнана винною та засуджена:

- за ч. 2 ст. 383 КК України 2 роки 3 місяці позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 384 КК України 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднано 3 місяці невідбутого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.08.2016 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня фактичного затримання, тобто - 29.11.2018 року.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 03.07.2018 року, перебуваючи в с.Таранівка Зміївського району Харківської області, діючи умисно, зі свого мобільного телефону НОМЕР_1 зробила дзвінок до служби «102» і, назвавшись анкетними даними своєї сусідки ОСОБА_8 , в телефонному режимі повідомила оператору служби «102» про те, що 03.07.2018 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 мало відомий чоловік наніс тілесні ушкодження та заволодів майном, вказане повідомлення було зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №5105 від 03.07.2018 року.
Після прибуття на вказане місце слідчо-оперативної групи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, ОСОБА_7 повідомила, що злочин здійснено відносно неї та, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину за ст.383 КК України, маючи умисел на надання завідомо неправдивого повідомлення та звинувачення осіб в тяжкому злочині, подала письмову заяву з неправдивими відомостями про те, що 03.07.2018 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проникли до її житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснили таємне викрадення її майна (крадіжку), а саме цифрового ТВ приймача, торгова марка якого їй не відома, DVD плеєру, торгова марка якого не відома, та грошових коштів у сумі 300 гривень, що не відповідає дійсності та спростувалося в ході проведення першочергових заходів за вказаною заявою.
Крім того, 03.07.2018 року ОСОБА_7 слідчому було надано письмову заяву з неправдивими відомостями, про вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме про те, що 03.07.2018 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проникли до її житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснили таємне викрадення її майна (крадіжку), а саме цифрового ТВ приймача, торгова марка якого їй не відома, DVD плеєру, торгова марка якого не відома та грошових коштів у сумі 300 гривень, що не відповідає дійсності та спростувалося в ході проведення першочергових заходів за вказаною заявою.
04.07.2018 року відомості за фактом звернення ОСОБА_7 внесені до ЄРДР за №0000553 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.т185 КК України та розпочато досудове розслідування.
04.07.2018 року, в період часу з 16 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, за дачу завідомо неправдивих показань під час досудового розслідування, про що поставила свій підпис у протоколі допиту потерпілого від 04.07.2018, в ході якого остання з метою приховання істини у кримінальному провадженні, умисно надала завідомо неправдиві показання про те, що 03.07.2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проникли до її житла, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснили таємне викрадення її майна (крадіжку), а саме цифрового ТВ приймача, торгова марка якого їй не відома, DVD плеєру, торгова марка якого не відома та грошових коштів у сумі 300 гривень, що не відповідає дійсності та спростувалося в ході проведення першочергових заходів за вказаною заявою.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано те, що вона визнала вину в повному обсязі, розкаялася у скоєному, сприяла розкриттю злочину. Водночас обвинувачена просить зарахувати їй строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з моменту її затримання за попереднім вироком від 03.08.2016року, оскільки їй призначене покарання за сукупністю вироків.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена зазначила, що кримінальна справа щодо неї порушена незаконно, оскільки в неї дійсно пропали речі, тому вона викликала поліцію, але потім вона їх знайшла, однак слідчий все одно порушив стосовно неї кримінальну справу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченої, яка не працює, незаміжня, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово була судима за умисні злочини, має непогашені судимості, на шлях виправлення не стала та нові злочини вчинила в період іспитового строку

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїла злочини середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання до 5 років позбавлення волі; неодноразово була засуджена, дані злочини вчинила в період іспитового строку, що свідчить про стійку антисоціальну направленість її особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченої про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, обвинувачена подала клопотання про зарахування їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.08.2016 року.

Однак таке твердження не узгоджується з вимогами ч.5 ст.72 КК України, які не передбачають підстави для зарахування такого строку, оскільки підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення, в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про зарахування їй попереднього ув`язнення за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.08.2016 року у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про недостатність зібраних доказів на підтвердження її винуватості, то, виходячи з вимог ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості їх перевірити шляхом дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскільки про дослідження таких доказів учасники судового провадження не заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: