ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/166/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа №612/709/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 190 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року затверджено угоду від 17 листопада 2017 року про примирення між підозрюваною ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 .
Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Близнюки Харківської області, громадянку України, заміжню, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючу, з середньо-технічною освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судиму,

визнано винною за ч.1 ст.190 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді 100 годин громадських робіт.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 повністю звільнено від відбування покарання.

Вироком районного суду встановлено, що близько 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 , перебуваючи біля торгівельного кіоску «Паляничка» ФО-П ОСОБА_10 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи при собі предмет, який не є національною валютою України гривнею, а являється сувеніром, схожим на купюру номіналом 200 гривень, та знаючи про це, вирішила шляхом обману продавця вказаного кіоску розраховуватись за придбаний товар таким сувеніром. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману продавця торгівельного кіоску «Паляничка» ОСОБА_12 , вона розрахувалася за придбаний товар - одного рулету з маком 100 г на суму 3 грн. 60 коп. сувеніром, схожим на купюру номіналом 200 грн., та отримала здачу у розмірі 196 грн. 40 коп., чим завдав потерпілій ФО-П ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 200 грн.
В подальшому, утримуючи при собі гроші та один рулет з маком 100 г, ОСОБА_7 з місця події зникла та даним майном розпорядилась на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину, який скоєно 20.10.2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», тому просить апеляційний суд ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 100 годин громадських робіт й виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» при призначенні покарання обвинуваченій.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування апеляційних вимог наводить доводи, аналогічні доводам прокурора у кримінальному провадженні, й просить ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 100 годин громадських робіт й виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» при призначенні покарання обвинуваченій.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційні скарги, обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти апеляцій; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, на підставі ст. 475 КПК України, ухвалено вирок, яким затверджено угоду між потерпілою та обвинуваченою ОСОБА_7 .

Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст. 190 КК України учасниками розгляду не оспорюється.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності призначення покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте вирок суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, а доводи апеляційних скарг прокурорів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Так, згідно зі ст.85 КК України на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання, а також засудженому може бути замінено покарання або невідбуту його частину більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.2 ст.86 КК України, законом про амністію особи, які вчинили злочини, можуть бути повністю або частково звільнені від кримінальної відповідальності чи покарання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року набув чинності 07.09.2017 року.

Стаття 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» містить вичерпний перелік осіб, які підпадають під дію вказаного Закону.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 09.01.2018 року встановлено, що злочин ОСОБА_7 скоїла 20 жовтня 2017 року.

Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року набув чинності 07.09.2017 року, про що також зазначено в оскаржуваному вироці.
Проте мотивувальна частина вироку містить суперечливі висновки, оскільки проаналізувавши вищевказані норми Закону, районний суд дійшов висновку, що норма ст. 1 п «В» Закону України «Про амністію у 2016 році» може бути застосована до обвинуваченої ОСОБА_7 , яка вчинила злочин після набрання законної сили відповідного Закону.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст. 475 КПК України, районний суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» вийшов за межі угоди про примирення, укладеної між обвинуваченої та потерпілою, оскільки дана угода не передбачала такого звільнення (т.1 а.с. 8-10), а відтак призначене покарання не відповідає узгодженій сторонами мірі покарання.

Вказані обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у неправильному звільненню обвинуваченої від відбування покарання, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КК України є підставою для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг прокурорів.

У зв`язку з наведеним, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 підлягають задоволенню, обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання за вчинення інкримінованого їй злочину у визначеному угодою про примирення розмірі, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідатиме вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченої та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, скасувати і ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді: