Справа №577/262/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/632/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/262/18 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги:

- захисника ОСОБА_10 , згідно якої вирок підлягає скасуванню, а провадження закриттю за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 ;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої вирок підлягає скасуванню, а провадження закриттю за відсутністю достатніх доказів для доведення його вини;

- прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , згідно якої вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на один рік та покладенням обов?язків: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В порядку часткового задоволення цивільного позову, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 3000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 зазначає, що суд не усунув суперечності по кримінальному провадженню, зокрема, шляхом призначення судово медичної експертизи, яка б могла дати відповідь на питання механізму заподіяння тілесного ушкодження потерпілій, чи могло таке ушкодження бути результатом удару потерпілої об тверду поверхню чи частину тіла іншої особи. Крім того, сума стягнутої моральної шкоди 3000 грн. нічим не обґрунтована.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок ґрунтується на припущеннях та поясненнях його колишньої дружини та доньки, які з ним перебувають у неприязних стосунках. Також, у справі відсутній висновок лікаря рентгенолога та не допитаний в судовому засіданні експерт, висновок якого був підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності. Безпідставно не призначена комісійна судово медична експертиза за участю лікарів: травматолога, рентгенолога.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 зазначає, що суд призначаючи покарання належним чином не врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, обставини та характер вчинення злочину обвинуваченою особою. Не прийнято до уваги судом і той факт, що обвинувачений перед своєю донькою не вибачився, неодноразово вчиняв сварки в родині.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 15 березня 2017 року близько 19 год. 00 хв. у кв. АДРЕСА_2 , в ході сварки, умисно спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_11 у виді гвинтоподібного перелому ІV п?ясної кісти без змішення відламків.

Вислухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, яка не підтримала подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, а аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження.

Так, допитаний в суді першої інстанції та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що своєї вини він не визнавав, а більш того стверджував, що ініціатором конфлікту він не був, оскільки після тяжкої роботи на дачній ділянці приїхав до себе до дому, та пішов відпочивати у свою кімнату, а прокинувся від крику та ударів які йому наносила його донька ОСОБА_11 . Він підвівся і своїм торсом виштовхав доньку в коридор квартири де на стіні висіла шафка, увесь цей час коли обвинувачений своїм тілом витісняв доньку зі своєї кімнати в коридор, остання наносила йому удари та кричала. Під час конфлікту помітив як донька зачепила рукою шафу, що висіла на стіні. Після чого донька відразу закричала і пішла у іншу кімнату, викликали швидку допомогу та поліцію.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений акцентував увагу, що не він був ініціатором конфлікту і він не наносив своїй доньці жодних ударів, а навпаки своїм тілом намагався її витіснити із своєї кімнати, а активні дії (нанесення ударів) йшли виключно з боку доньки.

Зважаючи на повідомлені обвинуваченим обставини, суд першої інстанції взагалі не перевірив наявність чи відсутність в його діях необхідної оборони, оскільки зі слів потерпілої та свідка саме потерпіла (яка у квартирі обвинуваченого і свідка не проживає) прийшла в кімнату обвинуваченого і саме вона влаштувала сварку, яка переросла у сутичку.

Також, обвинувачений зазначив, що він зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_12 , яка є свідком та своєю донькою ОСОБА_11 перебувають тривалий час у неприязних стосунках, однак суд першої інстанції обмежившись відносно цього лише висновками про відсутність доказів неприязних стосунків, однак із досудової доповіді органу пробації (а. п. 42) прямо вбачається, що сусідка обвинуваченого охарактеризувала сім`ю обвинуваченого як таку, в якій постійно відбуваються сварки.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив показання обвинуваченого з приводу самостійного отримання потерпілою тілесних ушкоджень в ході сварки, оскільки з висновку судово медичної експертизи № 92 (а. п. 17 - 19) вбачається, що ушкодження могло утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути кулаки рук, ноги у взутті та інші предмети, однак у висновку нічого не зазначено про можливість заподіяння такого тілесного ушкодження шляхом захоплення та викручування руки, як про це вказують потерпіла та свідок у своїх показаннях.

В основу обвинувачення суд першої інстанції поклав показання потерпілої ОСОБА_11 доньки обвинуваченого, які зводилися до того, що потерпіла 15 березня 2017 року близько 19 год. перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 зайшла до кімнати батька, який спав. Розбудила його вголос, при цьому захищаючи матір словесно. Батько черевом та руками виштовхав її у коридор, куди також вийшла матір і стала між ними. Батько схопив її за руку і вивернув, а вона відчула глухий звук та біль. Після чого викликали швидку допомогу та поліцію.

Також, суд взяв за основу і показання свідка ОСОБА_12 колишньої дружини обвинуваченого, які зводилися до того, що 15 березня 2017 року близько 19 год. свідок знаходилася у своїй кімнаті кв. АДРЕСА_2 . Зайшов ОСОБА_7 та почав ображати і погрожувати вбивством. Коли пізніше пришла донька ОСОБА_11 , вона їй розповіла про сварку. Остання пішла до батька захистити її. Почула сварку між обвинуваченим та потерпілою, вийшовши у коридор побачила, як ОСОБА_7 штовхав ОСОБА_11 , схватив її за праву руку та різко вивернув. Донька сказала «Дуже боляче, мама зламана рука». Оскільки в подальшому рука напухла, то викликали швидку допомогу та поліцію. Пізніше з`ясувалося, що у доньки перелом.

Суд першої інстанції беручи за основу показання потерпілої і свідка виходив з того, що вони співпадали з даними слідчого експерименту та висновками судово медичних експертиз.

Однак, роблячи такі висновки суд не надав належної оцінки тому факту, що протокол слідчого експерименту від 25 квітня 2017 року за участю потерпілої ОСОБА_11 (а. п. 20 - 22) та протокол слідчого експерименту від 26 квітня 2017 року за участю свідка ОСОБА_12 (а. п. 28 - 30) містять в собі явні суперечності, оскільки свідок і потерпіла вказують на різні руки потерпілої де мав місце перелом спричинений обвинуваченим. Крім того, учасники слідчого експерименту вказують на різні механізми спричинення ушкодження руки потерпілої.

Що стосується висновків експертиз № 147 (а. п. 24 - 25), № 149 (а. п. 32 - 33) та № 18 (а. п. 42 - 44) на які суд першої інстанції послався у вироку для підтвердження показань потерпілої та свідка наданих під час слідчих експериментів, то вказані висновки не чіткі, а їх заключні частини не є однозначними, а тому вони мали б бути ретельно досліджені судом першої інстанції із обо?язковим висновком того, в якій саме частині вони підтверджують показання потерпілої та свідка, а в якій ні.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично суд переніс у вирок заключні частини висновків експертизи однак аналізу їм не надав, зокрема, в якій частині вони чи підтверджують чи спростовують показання учасників кримінального провадження і чи узгоджуються вони із іншими доказами по даному кримінальному провадженню.

Вище викладене свідчить про допущену неповноту, поверхове дослідження зібраних та наданих доказів, які не оцінені відповідно до вищенаведених вимог закону.

Оскільки, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки при апеляційному розгляді кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а всі подані апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як таки, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Ван де Хурк проти Нідерландів», «Гарсія Руїс проти Іспанії», «Іро Баланіт проти Іспанії», «Кузнєцов та інші проти Росії», «Руїс Торіха проти Іспанії», «Серявін та інші проти України», «Суомінен проти Фінляндії», «Татішвілі проти Росії», «Хаджіанастасіус проти Греції», «Хіггінс та інші проти Франції», «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Допущені судом порушення є істотними, ставлять під сумнів повноту та об`єктивність розгляду судом першої інстанції обставин провадження, впливають на законність та обґрунтованість вироку в цілому та відповідно до положень п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування оскарженого вироку, оскільки висновки суду містять істотні суперечності, суд не зазначив, чому взяв до уваги одні докази, і відкинув інші, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст. ст. 409, 411, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки діючи в межах, передбачених ст. 404 ПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене у даній ухвалі, усунути вищевикладені недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно вимог ст. 415 КПК України при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Якщо під час нового розгляду кримінального провадження не будуть встановлені інші обставини, які можуть вплинути на висновки суду щодо винності, виду та розміру покарання ОСОБА_7 , то призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не слід вважати несправедливим внаслідок м`якості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4