КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 серпня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши заяву захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року за виключними обставинами, та вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за заявою,
в с т а н о в и в :

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2018 залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2018 у частині застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
30.07.2019 захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду у порядку ч. 1 ст. 459 КПК України із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2018, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2018.
Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, з таких підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Частина перша статті 129 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим для виконання. Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У численних рішеннях, зокрема, у рішенні у справі «Рябих проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів.
Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51-52).
У відповідності до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Системне тлумачення глави 34 КПК України, у сукупності з наведеними вище положеннями приводить до висновку, що перегляд за виключними обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Цей висновок підтверджується, крім іншого, і самим змістом ч. 3 ст. 459 КПК України, відповідно до якої, виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Відповідно до цього положення, виключні обставини мають стосуватися лише судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Таким чином, за виключними обставинами можуть бути переглянуті лише судові рішення по суті кримінального обвинувачення, що набрали законної сили, у випадку, коли кримінальне провадження закінчено і рішення стали остаточними.
Як убачається із матеріалів судового провадження, захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду у порядку ч. 1 ст. 459 КПК України із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2018, якою залишено без змін ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2018 у частині застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У заяві захисник просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23.03.2018.
Вищевказана ухвала апеляційного суду за своїм змістом не є судовим рішенням,постановленим за наслідками перегляду вироку чи ухвали у кримінальному провадженні по суті обвинувачення,визнаного судом доведеним, та не віднесена до рішень, які можуть бути предметом перегляду за виключними обставинами в порядку, передбаченому главою 34 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.
Оскільки у загальному розумінні кримінального процесуального закону ухвала Апеляційного суду міста Києва від 29.03.2018 не належить до остаточних рішень, які можуть бути переглянуті за виключними обставинами відповідно до глави 34 КПК України, то вважаю, що підстави для відкриття провадження за заявою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відсутні.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 399, 459, 464 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за заявою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про перегляд ухвали Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2018 року за виключними обставинами.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського
апеляційного суду ОСОБА_1