Справа № 646/1584/17
Провадження № 1-кп/645/595/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Харків

Судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області радника юстиції ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000103 від 05.12.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво, Донецької області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному 05.12.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

У підготовчому судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо можливості призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

Прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження на підставі обвинувального акту до судового розгляду.

Крім того, 29.05.2019 року до суду надійшло клопотання прокурора (вх. № 13384), в якому він просив суд постановити ухвалу суду про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-З КК України; обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без застосування застави; надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання вартою; виконання ухвали суду щодо здійснення розшуку обвинуваченого, його затримання та доставляння до суду доручити Ізюмському ВП ГУМП в Xapкiвській області.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти призначення справи до судового розгляду та розгляду заявленого прокурором клопотання у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що вона жодного разу не спілкувалася зі своїм підзахисним, тому вибудувати лінію захисту вона позбавлена можливості. Захисник наголосила, що їй не відомо, чи обізнаний взагалі ОСОБА_7 про існування відносно нього кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. З урахуванням наведеного, захисник вважає, що розгляд вищевказаного клопотання прокурора та призначення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого призведе до порушення права на захист ОСОБА_7 .

Обвинувачений в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судової повістки, яка повернулася до суду з поміткою поштового відділення про причини її невручення «не обслуговується». Судом встановлено, що оскільки обвинувачений зареєстрований у м. Єнакієво Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України і належить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 р. № 79-р), поштова кореспонденція на адресу останнього не доставляється.

Суд, вислухавши думку прокурора та захисника обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений у ст. 291 КПК України.

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Отже, слід зробити висновок що обвинувальний акт є спеціальним процесуальним рішенням, в якому відображаються підсумки досудового розслідування, зроблені слідчим та прокурором, що в свою чергу обґрунтовуються належними та допустимими доказами, визначенням юридичної кваліфікації діянь підозрюваного та формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Саме тому він повинен бути складений із суворим дотриманням вищевказаних норм діючого законодавства.

Проте, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 викладенні лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, без конкретного формулювання обвинувачення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України злочином є створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

В обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення не зазначено яке саме сприяння ставиться у вину ОСОБА_7 : організаційне чи інше, якщо інше, то яке саме, що не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України, та унеможливлює, у даному випадку, встановити об`єктивну сторону складу злочину.

Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.

Згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки йому фактично не висунуте конкретне обвинувачення. Як вбачається з положень пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що гарантує кожній особі право на справедливий суд, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд наголошує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того, відповідно до завдань кримінального судочинства, яке максимально гарантує право на судовий захист, рівність громадян перед законом, створює умови для дійсної змагальності і реалізації презумпції невинності та загальних засад кримінального провадження - панування права в суспільстві, яке вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться: верховенство права, законність, таємне спілкування, забезпечення права на захист, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, диспозитивність. Під час кримінального провадження прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України та всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положення п.п. 9 п «а» розділу 3 рекомендації № 6R/87/18 Комітету міністрів РЄ державам-членам «Стосовно спрощеного кримінального правосуддя» від 17 вересня 1987 року зобов`язують держави-члени розглянути й дозволити судам першої інстанції заслуховувати справи та прийняти в них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що останній поінформований належним чином про дату слухань та про своє право на законне або інше представництво.

Європейський суд неодноразово у рішеннях «Колоцца проти Італії» /1985/, «Ейнгорн проти Франції» /2001/, «Кромбах проти Франції» /2001/, «Баттисті проти Франції» /2006/, тощо відзначав, що застосування інституту заочного розгляду, який забезпечує слухання кримінальної справи в розумний строк, можливе за умов виконання вищевказаних рекомендацій.

Крім того, ЄСПЛ наполягає на дотриманні гарантованого права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, що включає: право бути присутніми при розгляді справи; право виробити лінію захисту; право бути вислуханим; право оскаржити заочний вирок.

КПК України із цього приводу зобов`язує сторону обвинувачення використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема прав на захист, доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання в приватне життя) в разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 374 цього Кодексу у випадку постановлення вироку за наслідками кримінального провадження, в якому здійснювалося спеціальне досудове провадження, суд окремо зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 5 ст. 374 КПК України участь захисника в спеціальному судовому провадженні є обов`язковою. Якщо підозрюваний самостійно не визначив свого захисника, слідчий суддя зобов`язаний відповідно до ч. 1 ст. 297-3 КПК України вжити необхідних заходів для його залучення.

Діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування.

Проте, захисник у даному кримінальному провадженні виконує свою функцію не тільки без обвинуваченого, а й без можливості особисто поспілкуватися з ним й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.

Враховуючи вищезазначені вимоги, встановлені судом недоліки обвинувального акту, окрім невідповідності вимогам КПК України, також є суттєвим порушенням права особи за захист.

З урахуванням наведеного, судове колегія прийшла до висновку про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

У зв`язку з поверненням обвинувального акта прокуророві, судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про постановлення ухвали про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-З КК України; про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування застави; про надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання вартою.

Керуючись статтями 291, 314 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000103 від 05.12 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України, повернути прокурору відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області.

Клопотання прокурора (вх. № 13384) від 29.05.2019 року про постановлення ухвали про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-З КК України; про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування застави; про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання вартою - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали виготовлено 30.05.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3