Дата документу 05.11.2019 Справа № 319/447/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1049/19Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №319/447/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.383 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Куйбишевським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000051, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Титове Більмацького району Запорізької області, є громадянкою України, не працює, не одружена, освіта середня, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та виправдано її.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2018 року ОСОБА_7 надала до Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області завідомо неправдиве повідомлення про скоєння кримінального правопорушення, а саме про нанесення їй ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 27.01.2018 року о 10:00 в магазині «Океан», який розташований за адресою: Запорізька область, Більмацький район, смт. Більмак, вул. Євтушенка, буд. 1В.

При цьому, працівником поліції було складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_7 була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. 29 січня 2018 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в черговій частині Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області за №263 зареєстровано вказану заяву від ОСОБА_7 . Під час проведення першочергових заходів, спрямованих на встановлення обставин, викладених в заяві ОСОБА_7 про скоєний відносно неї злочин, було з`ясовано, що ОСОБА_7 надала неправдиві відомості, викладені в її заяві, що підтверджується відеозаписами із камер спостереження, які розміщені в приміщенні магазину «Океан», які оглянуті 02.02.2018 року в період часу з 09 години 27 хвилин до 11 години 36 хвилин, де встановлено відсутність факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а також допитами свідків.

Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину.

Внаслідок проведеного судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. Суд вважав, що в даному випадку взагалі не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, не відповідністю висновків суду обставинам провадження. Вважає, що судом не повно та упереджено здійснено судовий розгляд кримінального провадження, неналежним чином досліджено всі обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та не у повному обсязі досліджено докази, надані суду стороною обвинувачення, та не надано їм належної оцінки. Вказує, що суд у своєму рішенні констатував обставини, встановлені під час досудового розслідування, а не досліджені судом безпосередньо у суді. Під час винесення вироку суд керувався лише показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , яка вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала, та показаннями свідка ОСОБА_11 , з показань якої не встановлено, що ОСОБА_7 було нанесено будь-яких ударів або поштовхів. Суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 звернулася до поліції з повідомленням про факт спричинення їй тілесних ушкоджень лише через 2 дні. Також суд не взяв до уваги протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були очевидцями події та надали пояснення про відсутність будь-якого застосування насилля до ОСОБА_7 , що також підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема відеозаписом з камер спостережень. Суд не взяв до уваги та визнав неналежним доказом протокол слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_7 , на якому остання демонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень охоронцем магазину «Океан» ОСОБА_10 , а саме удари в спину долонями правої та лівої руки, кулаками, проте вказана слідча дія підтверджує факт вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а також те, що остання під час судового розгляду надавала інші показання, які суперечать наданим під час проведення слідчого експерименту. На думку апелянта, стороною обвинувачення доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та суду були надані достатні докази на підтвердження її вини.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинувачену, зокрема і в останньому слові, та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно до ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, в разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було висунуто обвинувачення ОСОБА_7 , навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності та у взаємозв`язку.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у завідомо неправдивому повідомленні органу досудового розслідування про вчинення злочину, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КПК України.

Об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом, бо вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення свідчить про усвідомлення винним того, що спрямовані ним на адресу відповідних органів відомості не відповідають дійсності, і його бажання вчинити такі дії. Помилкова думка особи про відповідність відомостей дійсності виключає відповідальність за ст. 383 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

При цьому, згідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно, та відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

З показань ОСОБА_7 , наданих в суді першої інстанції, вбачається, що вину в інкримінованому їй злочині, вона не визнала, вказавши, що 27 січня 2018 року в магазині «Океан» охоронець ОСОБА_10 ображав її нецензурною лайкою, наніс їй три або чотири удари у спину, погрожував відправити її до психіатричної лікарні. Тому вона все розповіла матері, а та зателефонувала до поліції. Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.01.2018 року підписаний нею. До поліції звернулася, оскільки охоронець дійсно її ображав нецензурною лайкою та погрожував відправити до психіатричної лікарні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і знайшло своє відображення у вироку суду, на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, сторона обвинувачення послалася на показання свідків та письмові докази у справі.

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , наданих ним в суді першої інстанції, взимку, можливо 27.01.2018 року (точної дати він не пам`ятає), десь о 10 годині, до магазину «Океан» прийшла ОСОБА_7 , де він працював охоронцем. Він був біля каси, ОСОБА_7 направилася до прилавку з випічкою, взяла два пиріжка руками, поклала їх до пакету, поклала знов на полку, третій пиріжок взяла щипчиками. Він попросив ОСОБА_7 взяти пиріжки, яких вона торкалася руками, оскільки їх вже ніхто не візьме, на що остання відмовилась. Він взяв її за руку, десь за лікоть, сказав, щоб йшла з магазину. Провів її до перших дверей. При цьому, не штовхав, ударів не наносив. Також сказав, щоб більше не приходила. Завжди, коли до магазину приходила ОСОБА_7 він за нею уважно спостерігав, оскільки про це просили касирки. ОСОБА_7 в них викликала недовіру, начебто зникав товар.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_12 , наданих нею в суді першої інстанції, остання показала, що працює продавцем в магазині «Океан» в смт. Більмак. З робочого місця їй добре видно прилавок з пиріжками. В той день, точну дату не пам`ятає, ОСОБА_7 підійшла до прилавку з пиріжками та почала брати їх руками, класти назад на прилавок. Охоронець зробив зауваження, на що ОСОБА_7 підвищила голос. Охоронець сказав, щоб вона забрала ці пиріжки. ОСОБА_7 почала кричати. Була й нецензурна лайка з обох сторін. Охоронець сказав, щоб ОСОБА_7 вийшла з магазину. Поштовхів чи ударів, які б наніс охоронець ОСОБА_7 не бачила. В цей час обслуговувала покупців, яких було не багато. Періодично відволікалася, спостерігала за конфліктом. Якихось рухів ОСОБА_7 , які б вказували на те, що їй спричиняють удари або поштовхи, не бачила. Криків щодо вчинення побоїв, нанесення ударів, поштовхів також не було. ОСОБА_7 часто купує пиріжки, не однократно їй робили зауваження щодо того, що вона брала пиріжки руками. Години через дві після того, як ОСОБА_7 покинула магазин, прийшла її мати, почала кричати та погрожувати, що всіх посадить.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що коли почався конфлікт, він стояв в черзі біля каси та бачив, як охоронець попросив ОСОБА_7 не брати пиріжки руками, на що остання почала обурюватися. Охоронець попросив ОСОБА_7 вийти, взяв її під руку. Охоронець вів себе адекватно та пристойно. Він розрахувався за товар на касі та вийшов з магазину, продовження конфлікту не бачив. При ньому охоронець ударів ОСОБА_7 не наносив.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 , показав, що точну дату події не пам`ятає, десь перед обідом він прийшов за пиріжками до магазину «Океан». Підійшов до прилавку з пиріжками. Там знаходилась ОСОБА_7 , біля неї стояв охоронець магазину, ближче до кас. Охоронець просив ОСОБА_7 забрати пиріжки. Зі слів охоронця зрозумів, що та брала, торкалася пиріжки руками. Тоді він розвернувся і пішов до магазину. Продовження конфлікту не бачив. При ньому охоронець обвинувачену не бив і не штовхав. Криків не чув. Коли він повернувся до прилавку з пиріжками, нікого там вже не було.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що в той день, дату не пам`ятає, перебувала на касі. До магазину зайшла ОСОБА_7 , підійшла до пиріжків, взяла їх руками, потім поклала назад. До неї підійшов охоронець ОСОБА_10 , попросив взяти пиріжки, оплатити та вийти з магазину. ОСОБА_7 кинула пиріжки та сказала, щоб її не чіпали. Охоронець казав: «Вийдіть, будь-ласка, з магазину». При цьому, охоронець ударів не наносив, але торкався її одягу з боку спини, як би обійняв. Торкання відбувалося протягом декількох секунд. Проводив слідом до дверей. Вона перебувала на касі, яка ближче до пиріжків. В той час на касі людей не було, тому вона могла спостерігати, що відбувається. ОСОБА_7 й раніше приходила до магазину, брала пиріжки руками, на що їй робили зауваження. Через декілька годин прийшла мати ОСОБА_7 та звинувачувала усіх у побитті доньки.

Згідно дослідженого в суді першої інстанції протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 29.01.2018 року, ОСОБА_7 попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України та працівником поліції було прийнято усну заяву ОСОБА_7 наступного змісту: «27.01.2018 року близько 10 години в смт. Більмак по вул. Євтушенка в магазині «Океан» охоронець ОСОБА_10 безпідставно виганяв з магазину, наносив удари кулаками по спині та погрожував мені, що відправить мене до психіатричної лікарні. Прошу Вас надати мені направлення до Пологівського бюро СМЕ». При цьому, в протоколі зазначено про застосування фізичного насильства або погрози його застосування, заподіяння тілесних ушкоджень, вказано на конкретну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення - ОСОБА_10 , зазначено очевидців вчинення кримінального правопорушення - продавців магазину «Океан». Заявником зазначено, що з її слів записано вірно, нею прочитано. Тобто, обвинувачена ОСОБА_7 повідомила орган досудового розслідування про те, що відносно неї в магазині «Океан», що розташований у смт. Більмак, охоронцем ОСОБА_10 відносно неї вчинено наступні дії: безпідставно виганяв з магазину; наносив удари кулаками по спині; погрожував їй, що відправить до психіатричної лікарні.

Під час судового розгляду судом першої інстанції також було досліджено протокол огляду від 02.02.2018 року (а.п. 34-37), предметом якого є диск CD-R марки «Verbatim» 700 MB з відеозаписом камер спостереження в магазині «Океан» 27.01.2018 року, на якому містяться три файли, відповідно до яких вбачається, що 27.01.2018 року в першій половині дня в приміщенні магазину «Океан», яке розташоване по вул. Євтушенко, 1В у смт. Більмак Запорізької області, між ОСОБА_7 та охоронцем магазину ОСОБА_10 відбувся конфлікт внаслідок того, що ОСОБА_7 торкалася пиріжків руками, клала їх назад до прилавку та не купувала. Під час конфлікту з боку охоронця ОСОБА_10 по відношенню ОСОБА_7 мала місце нецензурна лайка, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , касира магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Під час конфлікту ОСОБА_10 вчинив дії, якими спочатку зупиняв ОСОБА_7 , не даючи їй пройти в напрямку виходу, потім навпаки, не дозволив ОСОБА_7 пройти до зали магазину, змусив ОСОБА_7 рухатися в напрямку виходу з приміщення магазину, проводив її до виходу з магазину. Також під час конфлікту ОСОБА_10 торкався спини ОСОБА_7 рукою. Контакт відбувався протягом декількох секунд.

Згідно дослідженої в суді першої інстанції постанови про закриття кримінального провадження від 13 лютого 2018 року (а.п. 29-31), кримінальне провадження №0000040 від 30.01.2018 року за заявою ОСОБА_7 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В цій постанові слідчим надано оцінку показанням свідків та огляду відеозаписів камер спостереження в магазині «Океан», внаслідок чого слідчий дійшов висновку про неспричинення ударів ОСОБА_10 ОСОБА_7 . Надання оцінки іншим доводам, викладеним в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.01.2018 року, а саме щодо безпідставного вигнання з магазину та погроз відправити до психіатричної лікарні, слідчим не здійснено.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №294 від 20.06.2018 року (а.п. 117-126), дослідженого в суді першої інстанції, ОСОБА_7 виявляла та виявляє у теперішній час ознаки психічних розладів у вигляді розладів особистості й поведінки, що обумовлені органічним ушкодженням головного мозку не уточненого генезу, помірно вираженого ступеню. Ступінь наявних порушень на момент інкримінованого їй правопорушення був таким, що вона не могла повною мірою (обмежено могла) віддавати звіт своїм діям і керувати ними. У теперішній час за своїм психічним станом, вона також не може повною мірою (обмежено може) віддавати звіт своїм діям і керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. У випадку засудження для профілактики виникнення можливого погіршення психічного стану й суспільно небезпечних діянь, потребує амбулаторної психіатричної допомоги.

В суді першої інстанції також була допитана експерт ОСОБА_15 , яка показала, що ОСОБА_7 могла віддавати собі звіт у своїх діях, розуміла їх значення, проте внаслідок розумових та інтелектуальних особливостей особистості, психічних захворювань, не могла це робити в повній мірі. Наявні у ОСОБА_7 психічні розлади не дають підстав для висновку, що вона неосудна. Можливо, що вона «недорозуміла» значення своїх дій, не повністю розуміла ситуацію.

Згідно висновку експерта №35 від 31.01.2018 року (а.п.76, 77), дослідженого в суді першої інстанції, у ОСОБА_7 виявлені синці на тулубі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та могли виникнути в час та при обставинах, зазначених обслідуємою.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції також було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 13 лютого 2018 року (а.п. 42-49) з фототаблицею за участі ОСОБА_7 , яким зафіксовано демонстрацію ОСОБА_7 механізму спричинення їй тілесних ушкоджень охоронцем магазину «Океан», а саме удари в спину долонями правої та лівої руки, кулаками. У тексті протоколу міститься підпис ОСОБА_7 про те, що вона попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 показала, що охоронець магазину ОСОБА_10 наносив їй удари в спину. Надаючи оцінку цьому доказу, районний суд вважав, що цей доказ не має відношення до обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, не стосується завідомо неправдивого повідомлення органу поліції про вчинення злочину, тому не є належним доказом.

Досліджена в суді першої інстанції постанова про виділення матеріалів в окреме провадження від 13 лютого 2018 року (а.п. 32-33), за якою виділено з кримінального провадження №0000040 від 30.01.2018 року в кримінальне провадження №0000051 від 13.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, якогось значення для встановлення фактичних обставин справи не має.

Проаналізувавши та оцінивши всі надані суду сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинувачену та свідків, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази подані ними на підтвердження своїх доводів, суд першої інстанції прийшов до переконання, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не доведено, у зв`язку з чим по пред`явленому обвинуваченню визнав ОСОБА_7 невинуватою та виправдав її, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

Доводи прокурора про те, що суд не взяв до уваги протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були очевидцями події та надали пояснення про відсутність будь-якого застосування насилля до ОСОБА_7 , що також підтверджується відеозаписом з камер спостережень, є надуманими, оскільки судом першої інстанції були досліджені вказані докази та їм була надана відповідна правова оцінка.

Що стосується відеозапису з камер спостереження магазину «Океан», суд першої інстанції, аналізуючи та оцінюючи зазначений доказ, вказав про те, що ОСОБА_7 під час фізичного контакту з ОСОБА_10 , а саме його торкання рукою спини обвинуваченої, знаходилася спиною до ОСОБА_10 . Ця обставина, а також показання експерта ОСОБА_15 щодо психічного стану обвинуваченої, свідчать про те, що ОСОБА_7 , не бачачи ударів з боку ОСОБА_10 , але відчуваючи його торкання до спини, підштовхування могла сприйняти за удари.

Твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги та визнав неналежним доказом протокол слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_7 , на якому остання демонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень охоронцем магазину «Океан» ОСОБА_10 є неспроможними, оскільки суд, дослідивши та оцінивши вказаний доказ, прийшов до висновку, що цей доказ не має відношення до обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, не стосується завідомо неправдивого повідомлення органу поліції про вчинення злочину, а тому обґрунтовано визнав цей доказ неналежним.

Посилання прокурора на те, що суд у своєму рішенні констатував обставини, встановлені під час досудового розслідування, а не досліджені судом безпосередньо у суді, також є неспроможними, оскільки відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

З огляду на встановлені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обставини, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом безпідставно не взято до уваги протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29 січня 2018 року, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та відеозапис з камер спостереження та необґрунтовано визнано неналежним доказом протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 13 лютого 2018 року, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю доказів, наявних у справі.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції фактичні обставини провадження, на підставі дослідження всіх наданих сторонами доказів, неможливості отримання нових, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення взагалі не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а тому висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених органами досудового розслідування в обвинувальному акті, та її виправдання у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, цілком відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені, детально викладені судом у вироку.

Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4