Справа №212/6431/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000717 від 20.03.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Армавір, Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, не працюючого, із професійно-технічною освітою, у шлюбі не перебуваючого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У 2019 році у невстановлений органом досудового розслідування день, місяць та час, у невстановленому місці у обвинуваченого ОСОБА_4 виник умисел на придбання та використання посвідчення водія транспортних засобів, з метою отримання права керування транспортними засобами, без проходження установленого законом порядку отримання посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1994 № 340 (зі змінами) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуск громадян до керування транспортними засобами», видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке, відповідно до п. 2.1 «а» та 2.4 Правил дорожнього руху України (які діють з 01.01.2002 зі змінами), водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 у 2019 році, у невстановлений органом досудового розслідування день, місяць та час, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, придбав посвідчення водія НОМЕР_1 видане 31.10.2017 ТСЦ 8042 МВС України, на своє ім`я.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія, залишив дане посвідчення у себе та в подальшому почав його використовувати, для можливості керування транспортними засобами.
Так, 19 березня 2019 року приблизно о 23.34 годині обвинувачений ОСОБА_4 , маючи при собі підроблене посвідчення водія, будучи зупиненим під час керування автомобілем ВАЗ 2101. державний номерний знак НОМЕР_2 , за адресою: зупинка громадського транспорту «5-й Зарічний» м. Кривого Рогу, працівниками патрульної поліції м. Кривого Рогу, пред`явив поліцейському полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_6 завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке нібито видане 31.10.2017 ТСЦ 8042 МВС України на його ім`я, таким чином використав завідомо підроблений документ.
Згідно висновку експерта № 3/2.1. 2.3/298 від 08.05.2019 бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 31.10.2017 на ім`я обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїми характеристиками не відповідає встановленому зразку (бланкам посвідчень водія, виготовленим на Поліграфічному комбінаті «Україна»).
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, яку укладено 30 липня 2019 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні та зобов`язався беззастережно визнавати обвинувачення у повному обсязі. Сторони погодили покарання за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності свого захисника суду пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України, при цьому повністю визнає себе винним, оскільки дійсно використав завідомо підроблений документ.

Крім того обвинувачений зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний із узгодженим видом покарання, яке буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані всі вимоги діючого законодавства, просив суд угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також наполягав на затвердженні угоди, умови якої повністю відповідають інтересам його підзахисного.

Вислухавши в підготовчому судовому засіданні сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали та зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Судом також з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суд також переконався, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання взяті за угодою обвинувачуваним виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, з урахуванням особи винного, а також обставин, що пом`якшують покарання, як то щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обтяжуючих провину обставин.

За таких обставин суд вважає доведеним провину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за ознаками: використання завідомо підробленого документу.

Таким чином, угоду про визнання винуватості слід затвердити, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення експертизи у сумі 942,06 грн.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст. 373, ст.ст. 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 липня 2019 року укладену між прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави вартість проведеної по справі експертизи в сумі 942,06 грн.

Речові докази посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 знищити, DVD+PW диск VIDEX залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1