Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою - спеціальною освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, раніше судимого, в рамках кримінального провадження №0002691 від 21.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, якому 21 липня 2019 року було повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину. Його вина підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. Оскільки ОСОБА_8 неодноразово судимий за корисливі злочини, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років, то аби запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів. Вказує, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе дієво запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено.

Водночас, підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто до 22.09.2019 року.

Також на підозрюваного ОСОБА_8 покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) з`являтись на виклик до слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , прокурора та суду у попередньо визначений та погоджений день та час на протязі терміну розслідування та судового провадження кримінального провадження №0002691, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це зазначену (их) посадову (их) особу (осіб); 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 3) цілодобово не залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 ; 4) не спілкуватись із потерпілим та свідками у даному провадженні.

Вирішено, що підозрюваного ОСОБА_8 слід негайно доставити до місця його фактичного проживання та звільнити з-під варти.

Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеному ризику. А тому, слідчий суддя врахувавши те, що підозрюваний має постійне місце проживання, є особою молодого віку, хворіє у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування, а також інші обставини провадження, дійшов висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати та постановити нове, яким обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Вказує про те, що слідчим суддею залишено поза увагою ті обставини, що до підозрюваного не може бути застосовано такий запобіжний захід як домашній арешт, оскільки він не має міцних соціальних зв`язків, ніде не навчається, суспільно корисною працею не займається, а тому такий захід не зможе дієво запобігти ризикам вказаним у клопотанні слідчого. Не враховано належним чином і того, що підозрюваний на час вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, схильний до вживання наркотичних засобів, що вказує на його неспроможність керувати свою поведінку та утримуватись від агресії до оточуючих. Крім того, підозрюваний незважаючи на свій молодий вік є особою схильною до вчинення злочинів, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора та слідчого, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, підозрюваного та його захисника, які її заперечили та просили залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 10.07.2017 року за №0002691 від 21.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , якому 21.07.2019 року було оголошено про підозру у вчиненні цього злочину.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить запобіганню доведеному в ході розгляду провадження ризику, передбаченому у п.5 ч.1ст.177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею правильно враховано те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризику - не вчинення нового злочину, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт.

При цьому, посилання прокурора в апеляційній скарзі на неналежне врахування слідчим суддею ряду обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме - міцних соціальних зв`язків та відсутність у підозрюваного місця роботи та навчання, а також наявність судимостей, на думку апеляційного суду, не можуть безумовно свідчити про наявність ризиків, про які вказує стаття 177 КПК України та не є визначальними чинниками, які дають підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Вищевказані доводи прокурора, а також інші, які викладені в апеляційній скарзі на думку апеляційного суду, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

А тому, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про доцільність та можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема - цілодобового домашнього арешту, є правильним та достатньою мірою, яка буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини справи у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки, ані слідчим, ані прокурором об`єктивно не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеному ризику, зазначеному у п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Будь-яких порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2019 року про відмову в обранні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді