ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 766/9548/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/369/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч. 1 КК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0002207 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11.01.2019 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, працюючого програмістом ПАТ «Ощадбанк», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини справи

Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 25648,74 грн. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом встановлено, що 24.04.2017 близько 22:00 год., ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.2.9 ПДР України, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Geely Emgrand 7» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », здійснюючи рух по вул. В`ячеслава Чорновола зі сторони вул.7 Східної у напрямку вул.15 Східної в м.Херсоні, наближаючись до перехрест з вул.10 Східна, що має нерегульований пішохідний перехід, позначеного дорожніми знаками п.п.5.35.1, 5.35.2 розділу 33 ПДР України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3б, 31.1 ПДР України, під час виявлення перешкоди для руху, у вигляді службового автомобіля співробітників поліції марки «Toyota Priuse» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для іншого учасника руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який стояв позаду службового автомобіля та допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Priuse» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин на причетному до ДТП автомобілі поїхав з місця пригоди. Унаслідок даної ДТП, пішоходу ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини лівого стегна, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Вимоги і доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання призначити ОСОБА_11 більш м`яке покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами, посилаючись на те, що суд, призначивши покарання у виді обмеження волі фактично позбавив обвинуваченого роботи, можливості відшкодування заподіяної злочином шкоди, поставив під загрозу стабільність його доходу та міцність соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та фактичних обставин кримінального провадження просив вирок суду змінити, виключити посилання на обставину, що обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги (а.п.146).

Заперечень від учасників провадження проти відмови прокурора від апеляційної скарги не надходило.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту.
Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечували.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України ґрунтуються на досліджених судом доказах і апелянтом не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника про порушення судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 кримінального покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо
Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції належним чином дотримано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого основного покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк та додаткового виду покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, визнання своєї провини й щире каяття, а також той факт, що він раніше не судимий, однак вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, заподіяну злочином шкоду відшкодував лише частково і на підставі цього дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Оцінюючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_11 конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, у сукупності з доводами апеляційної скарги захисника та поданими захисником доказами про особу винного, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, при цьому порушив одночасно декілька пунктів ПДР, здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого останньому заподіяно закритий перелом лівого стегна, що потягло за собою тривале лікування останнього та залишив місце пригоди. При цьому заподіяну злочином шкоду у повному обсязі не відшкодував.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про можливість виправлення ОСОБА_7 без обмеження волі та призначення додаткового покарання безпідставними, оскільки характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, конкретна обстановка його вчинення, свідчать про неможливість його виправлення та упередження вчинення ним нових злочинів через призначення найменш суворого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК у виді штрафу та без позбавлення права керування транспортними засобами.
Посилання в апеляційній скарзі на поставлення судом через застосування покарання вказаного виду і розміру покарання під загрозу існування ОСОБА_7 та його сім`ї, втрату ним роботи та ослаблення його соціальних зв`язків є безпідставним, оскільки вказане обмеження передбачене державою як примусовий захід, спрямований на запобігання аналогічних злочинів, застосовуючи який суд діяв у спосіб, передбачений законом.
Виходячи з того, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому додаткове покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому апеляційні вимоги захисника про можливість виправлення ОСОБА_7 без призначення додаткового покарання також задоволенню не підлягають.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11.01.2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2