Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
його захисника - адвоката ОСОБА_8
законного представника малолітнього
потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2019 року у кримінальному провадженні №0000583 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Обарів Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

Також, судом вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що 11 травня 2018 року, приблизно о 20 год. 00 хв., він, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння й маючи на меті заподіяння смерті своєму малолітньому синові ОСОБА_10 , 2016 року народження, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, застосовуючи значну фізичну силу для реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на позбавлення життя, умисно наніс малолітньому ОСОБА_10 не менше дев`яти ударів клинком ножа, в результаті чого завдав тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани в проекції ІІІ-го міжребер`я, множинних колото-різаних ран лівої кисті, поверхневої різаної рани ділянки шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення межистіння (колото-разаної рани тіла грудини з пораненням судини) ускладненого внутрішньо-плевральною кровотечею, лівобічним гемотораксом (наявності крові в плевральній порожнині), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння, виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак з причин, які не залежали від його волі, а саме: через присутність в будинку іншої особи, не закінчив злочин.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та прокурор який входить у групу прокурорів, здійснюючих процесуальне керівництво у провадженні - ОСОБА_5 (далі-прокурор) оскаржили судове рішення в апеляційному порядку.

Прокурор ОСОБА_5 , до початку розгляду справи по суті заявив, що відмовляється від поданої ним апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що вирок суду є незаконним. Свою позицію мотивує тим, що суд неповно розглянув кримінальне провадження, оскільки відхилив його показання та показання інших свідків, щодо його перебування у неприязних відносинах із свідком ОСОБА_11 . Також зазначає, що тілесні ушкодження наніс своєму сину не умисно, оскільки умислу на позбавлення його життя не мав. Крім того, на думку обвинуваченого його дії кваліфіковані за ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України помилково, оскільки тілесні ушкодження він наніс ненавмисно, а тому правильна кваліфікація його дій за ст.128 КК України. Просить оскаржуваний вирок скасувати та перекваліфікувати його дії на ст.128 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з доповненнями вказує, що судове рішення є необґрунтованим і незаконним. Стверджує, що у судовому засіданні судом першої інстанції було з`ясовано, що його підзахисний ОСОБА_7 не мав умислу на вчинення вбивства свого малолітнього сина, а тілесні ушкодження були заподіяні дитині внаслідок конфлікту, що мав місце між ОСОБА_7 та його рідним батьком ОСОБА_12 . Переконує, що конфлікт виник з підстав неприязних відносин його підзахисного з батьком, а тому, вважає, що дії його підзахисного слід було кваліфікувати за ст.128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження. Також захисник вказує, що критично відноситься до показань свідка ОСОБА_11 , оскільки з такою ОСОБА_7 перебуває у неприязних відносинах.

Просить вирок суду щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України змінити, та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст.128 КК України, призначивши покарання в межах вказаної статті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у своїх апеляційних скаргах, пояснення прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 які під час апеляційного розгляду заперечили щодо вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, як безпідставних, думку законного представника малолітнього потерпілого представника служби у справах дітей ОСОБА_9 щодо залишення вироку суду без змін, як обґрунтованого і законного, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яким судом першої інстанції дана правильна юридична оцінка.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 512 від 10.07.2018р. зазначені лікарями Рівненської ОДЛ тілесні ушкодження (згідно медичної картки №4466) у дитини - ОСОБА_10 : проникаюче колото-різане поранення межистіння (колото-різана тіла грудини з пораненням судини) ускладнене внутрішньо-плевральною кровотечею, лівобічним гемотораксом (наявність крові в плевральній порожнині) - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; колото-різана рана в проекції III-го міжреберя, множинні колото-різані рани лівої кисті (6), поверхневі різані рани ділянки шиї (без вказування кількості , локалізації) - відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути не менше як від дев`яти травматичних дій колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, й могли утворитися незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному терміну, а саме 11.05.2018. Будь-яких тілесних ушкоджень, які з судово-медичної точки зору можна було б розцінити, як сліди боротьби або самооборони, на тілі потерпілого в наданих медичних документа не зазначено (т.1, а.с.96-98).
Згідно висновку експерта №376 від 22.05.2018 (т.1 а.с.114-115), з урахуванням медичних документів, у ОСОБА_12 (батька обвинуваченого) виявлені наступні тілесні ушкодження: дві колото-різані рани в ділянці правої лопатки, які могли утворитися у вказаний в обставинах термін 11 травня 2018 року. Дані тілесні ушкодження, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесних ушкоджень, які можна було б з судово-медичної точки зору розцінити як сліди боротьби чи самооборони, при судово-медичній експертизі на тілі потерпілого не виявлено. Локалізація та характер виявлених ушкоджень, загалом, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту. Тілесні ушкодження виникли від двох травматичних дій колючо-ріжучого предмету.
Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 , даних в суді першої інстанції, він визнав, що наніс удари ножем своєму синові. Також визнав, що наніс два удари ножем своєму батькові.
Версія сторони захисту та обвинуваченого, зазначена в апеляційних скаргах обох апелянтів, щодо ненавмисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілому дитині, спростовується кількістю та локалізацією нанесених потерпілому тілесних ушкоджень - не менше як дев`ять травматичних дій колюче-ріжучого предмету, а також показаннями свідків, узгоджених між собою та висновками проведених експертиз й даними зафіксованими у протоколах проведених слідчих експериментів, щодо способу нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Крім того, безпосередньо з протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2018 року з фототаблицями (т.2, а.с.20-38), проведеного за участі батька обвинуваченого свідка ОСОБА_12 , вбачається, як вказаний свідок детально пояснив та описав як він спав з онуком (потерпілим) на дивані, а коли відкрив очі то побачив, що у внука на грудях велика пляма крові, а ОСОБА_7 стоїть над ним з ножем у руках, більше нікого в кімнаті не було, й він закрив собою онука й отримав декілька ударів ножем у спину.
Також, згідно висновку експерта №2.2-98/18 від 11.07.2018 з ілюстративними таблицями (т.1 а.с.163-176), вбачається що виявлена на предметах, вилучених з домоволодіння АДРЕСА_1 (намистини із занавіски, вирізка та напірник з подушки, вирізки з килима у кімнаті, зразки речовини з підлоги, пледу та наволочки з подушки), кров може походити від ОСОБА_10 , її походження виявленої крові від ОСОБА_12 також не виключається (за умови наявності у нього зовнішньої кровотечі). Водночас, походження виявленої крові від ОСОБА_7 виключається.
Згідно висновку експерта №2.2-99/18 від 12.07.2018 з ілюстративними таблицями (т.1 а.с.186-194) - виявлена на предметах, вилучених з домоволодіння АДРЕСА_1 (підодіяльник з ковдри, дитячі колготи, плед з дивану), кров може походити від малолітнього потерпілого ОСОБА_10 .. Походження виявленої крові від ОСОБА_7 - виключається.
Як вбачається з висновку експерта №10/569 від 30.07.2018 з ілюстративними таблицями (т.1 а.с.223-235) - на ножах, вилучених з домоволодіння АДРЕСА_1 виявлено кров людини. Генетичні ознаки слідів крові на клинку від ножа з написами "Нерж" (об`єкти №№ 3,4) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 , й не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Походження виявлених слідів крові і клітин від ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виключається. Генетичні ознаки клітин у змивах з клинка від ножа з руків`ям чорного кольору (об`єкт № 5) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . Походження виявлених слідів крові (об`єкт № 5) від ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виключається. Вказаний висновком експерта доводить, що на одному ножі виявлено кров ОСОБА_10 , а на іншому кров ОСОБА_12 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №116/18 від 22.05.2018 (т.2 а.с.105-112) вбачається, що ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час делікту не перебував. Також, згідно вказаного висновку - ОСОБА_7 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю в стані активної залежності, що водночас не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, На момент вчинення інкримінованого йому діяння у тимчасовому хворобливому стані не знаходився, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду України від 28.05.2015 у справі № 5-25 кс 15, якщо особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоче і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`я, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що твердження апелянтів щодо відсутності у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України, за відсутності умислу, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 наносячи множинні удари клинком ножа не менше дев`яти, в різні частини тіла малолітнього потерпілого допускав можливість заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень що призведуть до смерті малолітнього ОСОБА_10 , незважаючи на те куди і скільки конкретно ударів ножем наніс потерпілому.
Таким чином, у ході апеляційного розгляду знайшли підтвердження висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 саме у замаху на умисне вбивство малолітньої дитини, тому на думку колегії суддів кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.15 і п.2 ч.2 ст.115 КК України є вірною.
На переконання колегії суддів не знайшли підтвердження у ході апеляційного розгляду й твердження апелянтів (обвинуваченого та його захисника) щодо критичної оцінки ними показань свідка ОСОБА_11 , як наданих через неприязні відносини вказаного свідка з обвинуваченим ОСОБА_7 . Так, колегією суддів з`ясовано, що показання свідка ОСОБА_11 є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.
Як зазначено у вироку суду, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суспільної небезпечності вчиненого, конкретних обставин його вчинення, форми й ступеня вини, відсутності пом`якшуючих обставин та наявності обставини що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого який за місцем проживання характеризується посередньо, згідно довідки ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» також характеризується посередньо, суд із врахуванням положень ч.3 ст.68 КК України (покарання за замах на злочин) та санкції інкримінованої статті КК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд належним чином умотивував своє рішення. Жодних інших обставин, які не зазначив у вироку суд при обранні покарання ОСОБА_7 та які є підставами для призначення обвинуваченому іншого покарання, апелянтами не наведено.
Тому, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а зазначене у них не є підставами в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому не підлягають задоволенню. Вирок суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в цей же строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3