Провадження № 11-кп/824/1279/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
« 23 » травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13
обвинуваченого ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_16 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 вересня 2018 року, яким
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, гр.України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, неофіційно працюючого майстром з ремонту приміщень, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст.187; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 13, ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч. 2 ст.15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 11 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч. 4 ст.187 КК України 14 років позбавлення волі, з конфіскацією майна всього майна, яке є його особистою власністю; за п. п. 6, 13, ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 визначено остаточне покарання - довічне позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Зараховано ОСОБА_14 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 26.04.2016 р. по 20.06.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_14 процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 4707,66грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 11 588,43 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_11 81 954,42 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 689 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_14 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13, ч. 2 ст. 115 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_14 , 25.04.2016 року приблизно о 21год. 10хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля «Мерседес Е200», д.н.з. « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_9 , під керуванням останнього, під час руху по вул. Тепловозній у м. Києві поблизу Дарницького кладовища, вирішив заволодіти майном ОСОБА_9 , в тому числі й транспортним засобом останнього, шляхом вчинення розбійного нападу на нього та його вбивства.
На виконання злочинного умислу, усвідомлюючи свої дії та бажаючи досягнути своєї злочинної мети заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу та позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_14 діставши із-за поясу джинсів ніж, наніс ним один удар в область шиї ОСОБА_9 справа, заподіявши останньому колото-різане поранення шиї з ушкодженням яремної вени, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Незважаючи на те, що ОСОБА_9 намагався чинити фізичний опір ОСОБА_14 , останній, тримаючи ніж та намагаючись продовжити нанесення ударів, наказав потерпілому передати йому мобільний телефон, гроші та ключі від автомобіля.
ОСОБА_9 , вийнявши із замка запалення ключі від автомобіля та кинувши їх на підлогу, залишив салон автомобіля і почав кликати на допомогу.
В цей час, ОСОБА_14 , пересівши на сидіння водія, заволодів мобільним телефоном «Хiaomi Мі3» вартістю 2400 грн., який належить ОСОБА_9 та піднявши з підлоги ключі від автомобіля, спробував вставити їх в замок запалення з метою запуску двигуна, але його протиправні дії були помічені водієм проїжджаючого повз них автомобіля ОСОБА_17 , який зупинившись поряд з ними, своєю появою перешкодив ОСОБА_14 довести злочинні дії до кінця в наслідок чого Рубан, утримуючи при собі мобільний телефон ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник.
Крім того, ОСОБА_14 , 25.04.2016 року приблизно о 21 год. 40 хв., будучи особою, яка раніше вчинила розбій та замах на умисне вбивство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи по стежці біля озера «Гарячка» на відстані приблизно 200 метрів від вул. Здолбунівської в м. Києві, побачивши раніше незнайомого йому ОСОБА_18 , який йшов йому назустріч, умисно, з метою заволодіння його майном, вирішив вчинити розбійний напад та умисне вбивство ОСОБА_18 .
Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи при собі заздалегідь приготовлене знаряддя для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ніж, ОСОБА_14 , наблизившись до ОСОБА_18 , наніс ножем шість ударів в область шиї ОСОБА_18 , заподіявши останньому шість колото-різаних ран по задній поверхні шиї внаслідок чого настала смерть ОСОБА_18 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_14 стягнув тіло ОСОБА_18 зі стежки, зняв з нього куртку і сорочку.
В апеляційний скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_15 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок щодо ОСОБА_14 в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильними застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити ухвалу, якою ОСОБА_14 вважати засудженим: за ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України до 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч.2 ст.15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч. 4 ст.187 КК України до 14 років позбавлення волі, з конфіскацією майна всього майна, яке є його особистою власністю; за п. п. 6, 13, ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч.2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, визначити ОСОБА_14 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор послався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає у незастосуванні до обвинуваченого положень ч.3 ст. 68 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню та з врахуванням якої покарання ОСОБА_14 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України не може перевищувати 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України не може перевищувати 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того при ухваленні оскаржуваного вироку суд І інстанції порушив вимоги ч.2 ст. 70 КК України та визначив остаточне покарання ОСОБА_14 з помилковим використанням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, замість поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив вирок щодо ОСОБА_14 змінити, обравши покарання, не пов`язане з довічним позбавленням волі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт послався на необ`єктивність, упередженість та некваліфікованість суду, неврахування позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р. щодо зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, згідно якої до ОСОБА_14 необхідно застосовувати ч.5 ст.72 КК України в ред. Закону №838 - VIII, порушення порядку ведення фіксування судового розгляду, неврахування версії обвинуваченого про здійснення ним самозахисту, а саме нанесення потерпілому ударів ножем під час перебування ОСОБА_21 в стані необхідної оборони, оскільки потерпілий мав намір застосувати проти обвинуваченого травматичну зброю та фактично застосував її, не враховано судом те, що вказаний травматичний пістолет був споряджений набоями, які згідно висновку експертизи є боєприпасами до вогнепальної зброї, що свідчить про те, що потерпілий свідомо, цілеспрямовано та умисно володів нелегальною зброєю з метою завдання тілесних ушкоджень.
Також апелянт зазначив, що твердження суду І інстанції про наявність умислу в обвинуваченого на заволодіння автомобілем та на заподіяння смерті ОСОБА_22 , є безпідставними, оскільки спростовується експертними дослідженнями, згідно яких в салоні автомобіля відсутні відбитки пальців обвинуваченого та тією обставиною, що обвинувачений здійснив виклик таксі зі свого особистого мобільного телефону, яким користувався постійно, знаючи що здійснити пошук та виявити особу за телефонним з`єднанням є технічно елементарним.
Апелянтом зазначено, що судом безпідставно визнана обтяжуючою покарання ОСОБА_21 обставиною стан алкогольного сп`яніння, оскільки вказана обставина є припущенням і не підтверджується матеріалами провадження, а застосування до обвинуваченого незаконних методів ведення досудового слідства вказує на упередженість досудового розслідування, його однобічність та необ`єктивність.
Крім того, апелянт просив врахувати, що ОСОБА_14 являється порівняно молодою людиною, без достатнього життєвого досвіду та стійкої життєвої позиції, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не має негативних характеристик, щиро кається у скоєному та усвідомлює тяжкі результати скоєного, а тому вважає призначене покарання у виді довічного позбавлення волі в даних сукупних умовах жорстким та надмірним.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 просив вирок змінити, по епізодах: розбійного нападу на ОСОБА_9 , замаху на його умисне вбивство та замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України; по епізоду ч.2 ст. 15, ч.3 ст.289 КК України провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_14 ; по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_18 перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч.4 ст. 187, п.п.6, 13 ч.2 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник зазначив, що ОСОБА_14 незаконно притягується до кримінальної відповідальності, оскільки вирок щодо нього є необґрунтованим, немотивованим, винесеним без врахування дійсних обставин кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню.
На думку апелянта суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню та за наявності підстав для закриття провадження по епізоду замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом , безпідставно провадження не закрив.
По щодо потерпілого ОСОБА_9 , захисник вважає, що суд поклав в основу вироку докази, які не можуть бути визнані належними та допустимими, оскільки вони отримані з порушення норм КПК України, так стороною обвинувачення порушено процедуру вилучення інформації з інформаційно-пошукової системи «АРМОР»; рапорти о/у Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_23 та начальника сектору ВКП Дарницького УП ГУНП в м. Києві капітана поліції ОСОБА_24 від 26.04.2016, які, на думку захисника, не підтверджують факту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_14 ; протокол огляду місця події від 25.04.2016р., об`єктом огляду якого був автомобіль Мерседес д.н.з. « НОМЕР_1 » та ілюстрована фототаблиця до нього, які не можуть вважатися належним доказом по справі, оскільки огляд було проведено без законного дозволу власника автомобіля ОСОБА_9 ; на думку апелянта, висновки суду ґрунтуються лише на обвинувальних показаннях потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_17 , при цьому, суб`єктивна сторона складу злочину спростовується відсутністю в матеріалах кримінального провадження доказів.
По епізодах щодо потерпілого ОСОБА_18 , захисник послався на те, що суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими ОСОБА_14 під час проведення обшуку та слідчого експерименту 26.04.2016р., оскільки згідно пояснень обвинуваченого під час вказаних слідчих дій до нього застосовувались недозволені методи слідства, наносились тілесні ушкодження; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження суб`єктивної сторони складів вказаних злочинів, а висновки суду І інстанції фактично ґрунтуються лише на обвинувальних показаннях свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ; судом не з`ясувано чи мав ОСОБА_14 , як особа яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно-небезпечне посягання на нього із заподіянням нападникові шкоди, необхідної та достатньої в конкретній обстановці для його негайного відвернення чи припинення посягання, якщо нападник наставив на обвинуваченого пістолет та пересмикнув затвор; суд не врахував не лише невідповідність знарядь захисту та нападу, а й характер небезпеки що загрожувала ОСОБА_14 , а також обставин, які могли вплинути на реальне співвідношення сил. Апелянт вважає, що докази вини ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому діянь не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та здобуті з істотним порушенням вимог КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 зазначив, що з вироком незгодний, просив змінити його, а саме змінити кваліфікацію статей та замінити призначене покарання більш м`яким, що не включає в себе довічне позбавлення волі та зазначив, що не скоював злочинів, які йому інкримінують та не мав наміру на вбивство, щиро розкаюється у злочинах, які вчинив ненавмисно.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_14 просив перекваліфікувати його дії по епізоду з потерпілим ОСОБА_9 з розбійного нападу на ст.121 КК України, а по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 врахувати події які стали передумовою, а саме смерть близької родички потерпілого, спонтанний конфлікт між обвинуваченим та таксистом і винести остаточне рішення про його винуватість по двом епізодам та призначити йому покарання в межах санкцій статей та визначити певний строк покарання з можливістю виправлення під час відбування покарання, який би не перевищував 15 років.
Апелянт зазначив, що судом безпідставно визнано, що злочини він вчинив в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачення у вчиненні замаху на володіння транспортним засобом ґрунтується лише на показаннях зацікавлених осіб - потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_17 , спонтанна агресія до потерпілого ОСОБА_9 в нього виникла внаслідок провокаційних дій самого потерпілого під час розмови обвинуваченого з його дівчиною, що підтверджується роздруківкою мобільного оператору «Лайф» та іншими матеріалами справи; судовий розгляд, на думку обвинуваченого, проведено неповно, без належного з`ясування та встановлення всіх обставин справи, які є обов`язковими для доказування, внаслідок чого його дії були неправильно кваліфіковані, що є підставою для скасування вироку.
По епізоду вбивства ОСОБА_18 апелянт зазначив, що не заперечує своєї причетності до вбивства ОСОБА_18 та не намагався уникнути відповідальності, не приховувався, не заважав слідству та суду встановити обставини справи та не надавав неправдивих показів, вважає що стороною обвинувачення та судом І інстанції не були враховані всі істотні обставини справи та як наслідок була надана помилкова кваліфікація його діям, оскільки його дії по епізоду позбавлення життя ОСОБА_18 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 115 КК України, в зв`язку з чим просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 115 КК України.
Крім того апелянт зазначив, що під час досудового розслідування до нього застосовувались незаконні методи слідства, у відповідь на його заяви про нанесення йому тілесних ушкоджень він отримав лише формальну відписку, відомості за його заявами до ЄРДР внесені не були, досудове розслідування вказаних фактів своєчасно не проводилося.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 просили залишити вирок щодо ОСОБА_14 без зміни як законний та справедливий, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, як безпідставні, вважає наведені в апеляційних скаргах доводи цинічними та надуманими, такими що не відповідають дійсності, а вирок винесеним із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Потерпілі зазначили, що наведені в апеляційний скаргах доводи слід сприймати як спробу уникнення справедливого та законного покарання та зазначає, що доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_14 міг перебувати в стані необхідної оборони є надуманими та цинічними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, висновками експертиз, фактичними обставинами справи, а також характером нанесення шести ножових поранень в шию ззаду потерпілому ОСОБА_18 , що свідчить про прямий умисел обвинуваченого, який передбачав настання смерті та бажав такого результату від своєї протиправної діяльності.
Крім того потерпілі зазначили, що твердження сторони захисту та самого обвинуваченого про щире каяття являються безпідставними та спростовується аудіофіксацією судових засідань, з якої вбачається що протягом всього судового розгляду обвинувачений вів себе цинічно, проявляв неповагу до суду та учасників процесу, а також спростовуються цинічно викладеними твердженнями в апеляційних скаргах.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, потерпілих та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, пояснення обвинуваченого та його захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів, переглядаючи судове рішення відповідно до вимог ст.404 КПК України в межах апеляційних скарг, дійшла висновку, що суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_14 , дотримався вказаних вимог закону.
Висновок суду І інстанції про доведеність винності ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 3 ст. 357, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 13, ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Так, винність ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України щодо потерпілого ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , як в суді 1 інстанції, так і в апеляційному суді, про те, що він, працюючи водієм таксі, 25.04.2016 р. близько 21 год. під час перевезення в якості пасажира ОСОБА_14 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, після розвороту на вул.Тепловозній відчув удар в праву сторону і побачивши, що ОСОБА_21 тримаючи в руці предмет схожий на заточку, замахнувся щоб нанести ще удар, схопив його за руку з метою не дати можливості нанести ще удари, тримав руку ОСОБА_21 незважаючи на те, що останній намагався вирвати її, при цьому, під час боротьби, обвинувачений, вимагав віддати гроші, телефон та ключі від автомобіля; після того, як ОСОБА_14 забрав телефон «Ксіомі», він, рятуючись, зміг вилізти з автомобіля, витягнувши ключ із замка запалення кинувши його на підлогу автомобіля, побачивши при цьому, що ОСОБА_21 пересів на сидіння водія і знайшовши ключі, намагався завести двигун автомобіля, але не зміг; в цей час, він(потерпілий) зупинив автомобіль «Деу», водій якого допоміг йому присісти оскільки, він почав втрачати свідомість; прийшов до свідомості вже у відділенні реанімації; потерпілий категорично заперечив проти показань ОСОБА_21 в частині того, що начебто він в ході розмови образив дівчину ОСОБА_21 , оскільки ОСОБА_21 весь час поїздки розмовляв по телефону, був дуже роздратований і він(потерпілий) з ним не розмовляв.
- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що 25.04.2016р., близько 21 год., він, працюючи водієм таксі, під час руху по вул. Тепловозній в сторону Харківського шосе, побачив хлопця, який просив про допомогу і казав, що у нього хочуть забрати автомобіль, при цьому, у нього була рана з якої йшла кров, в автомобілі сидів обвинувачений у стані сп`яніння, якого він намагався викинути з автомобіля, але потерпілий попередив, що у того ніж; побачивши, що потерпілий почав втрачати свідомість він, відштовхнувши обвинуваченого, став надавати допомогу потерпілому.
- даними протоколу огляду місця події від 25.04.2016 р. та ілюстрованою фототаблицею до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є автомобіль «Мерседес», д.н.з. « НОМЕР_1 », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, 18, в ході якого вилучено: змиви плям бурого кольору з зовнішнього боку лівої передньої дверці вказаного автомобіля; 8 фрагментів слідів папілярних візерунків із його салону; поліетиленову пляшку із рідиною прозорого кольору, виявлену на асфальті, поруч із автомобілем; 4 змиви плям бурого кольору із салону автомобіля та мікронашарування (т. 3, а. п. 14-21);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 224 від 15.06.2016 р. та додатком до нього, відповідно до якого, в крові потерпілого - гр. ОСОБА_9 , яка відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти -А і анти -В виявлено антиген Н; кров підозрюваного ОСОБА_14 відноситься до групи В з ізогеглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н; на наданих на дослідження марлевих тампонах зі змивами з автомобіля «Мерседес», д.н.з. « НОМЕР_1 » (об. № № 1-5) виявлена кров людини; при визначенні групової належності на марлевому тампоні зі змивом з водійських передніх дверей автомобіля (об. № 1) та на марлевому тампоні зі змивом з ручки правих передніх дверей (об. № 2) було виявлено антигени В і Н, окрім того в об. № 1 було виявлено ізогемаглютинін анти-А; на марлевому тампоні зі змивом з руля автомобіля (об. № 3), марлевому тампоні зі змивом з правого переднього сидіння (об. № 4) та марлевому тампоні зі змивом з сидіння водія (об. № 5) виявлено антиген Н; оскільки для дослідження не було доставлено контролі предметів-носіїв (змиви з ділянок, що знаходились в безпосередній близькості від плям крові), зробити категоричний висновок про групову належність крові на підставі дослідження тільки тампонів зі змивами крові не є можливим, але, якщо вважати виявлені властивості достовірними, то кров в об. № № 1, 2 може походити від особи з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном В, тобто від ОСОБА_14 ; можливість домішків крові ОСОБА_9 в об. № № 1, 2 не виключається; виявлення тільки антигену Н в об. № № 3-5 не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_9 (т. 3, а. п. 23-28);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 241 від 15.06.2016 р. та додатком до нього, відповідно до якого на наданому на дослідження фіскальному чеку (об. № 1), вилученому за місцем проживання гр. ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 виявлена кров людини, при визначенні групової належності крові виявлено антиген Н, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_9 , даних про можливість походження цієї крові від потерпілого гр. ОСОБА_18 та (або) підозрюваного гр. ОСОБА_14 результатами дослідження не отримано (т. 3, а. п. 195-199);
- даними висновку судово-генетичної експертизи № 247 від 07.07.2016 р. з якого слідує, що генетичні ознаки крові, виявленої на фіскальному чеку (об. № 1), по всіх досліджуваних локусах ДНК, ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_9 . Кров в даному об`єкті, ймовірно, походить від ОСОБА_9 . Величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10-18, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки (т. 3, а. п. 200-202);
- даними довідки Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги № 103 від 26.04.2016 р. з якої вбачається, що ОСОБА_9 має колото-різане поранення шиї з пошкодженням яремної вени з права, зовнішню кровотечу та гемарогічний шок ІІ ступеню (т. 3, а. п. 13);
- даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2118 від 25.04.2016 р. відповідно до якої здійснено виїзд на виклик та діагностовано колото-різану рану шиї ОСОБА_9 (т. 3, а. п. 87);
- даними висновку експерта № 1067/Е від 22.06.2016 р., згідно якого під час звернення за медичною допомогою, 25.04.2016 року, о 21 год. 21 хв., у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було наявне колото-різане поранення на правій передньо-бічній поверхні шиї в проекції нижньої третини кивального м`язу з ушкодженням зовнішньої яремної вени, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Локалізація та характер вказаного ушкодження, з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дане ушкодження утворилося внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості, до якого відноситься клинок ножа, могло утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 25.04.2016 р., не виключено за обставин вказаних у постанові та обставин, на які вказує підозрюваний ОСОБА_14 в протоколі слідчого експерименту від 26.04.2016 р. Утворення вказаного ушкодження внаслідок падіння ОСОБА_9 з вертикального положення тіла на площину виключається (т. 3, а. п. 227-228);
- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.06.2016 р. та 26.04.2016 р. відповідно до яких особу обвинуваченого ОСОБА_14 було впізнано потерпілим ОСОБА_9 , а також свідком ОСОБА_17 (том 3, а. п. 225б-226б; 233-233б).
Винність ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України щодо потерпілого ОСОБА_18 підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що ввечері 25.04.2016р. під час прогулянки біля озера «Прірва» («Гарячка») неподалік вул. Здолбунівська, проходячи біля паркану він побачив двох чоловіків один з яких лежав на спині, а другий, який був біля цього чоловіка, побачивши його(свідка) сказав, щоб йшов звідси, при цьому, поведінка чоловіка була неадекватна, інтонація голосу зла, агресивна; відійшовши він викликав поліцію по приїзду якої звернув увагу, що тіло чоловіка який до цього лежав, було розташовано нижче і лежало на животі, на ньому вже були відсутні куртка і сорочка; в ході досудового розслідування він серед 4 осіб, які йому були пред`явлені для впізнання, він впізнав особу, що була на місці злочину, а саме обвинуваченого;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2016р. та фототаблицею до нього, відповідно до якого свідку ОСОБА_26 в присутності двох понятих, для впізнання було пред`явлено 4 особи, серед яких він впізнав особу під № 1, яким виявився ОСОБА_14 ; вказану особу впізнав по зросту, тілобудові, а також по голосу (т. 3, а. п. 231а-232);
- даними протоколу огляду місця події від 25.04.2016 р. в ході якого було оглянуто ділянку місцевості, що знаходиться між озерами «Прірва» та «Гарячка» в Дарницькому районі м. Києва, на якій було виявлено труп чоловіка (т. 3, а. п. 36, 37);
- даними протоколу огляду місця події (трупа) від 26.04.2016 р. та ілюстрованою фототаблицею до нього, проведеного слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві, в присутності понятих та лікаря СМЕ, в ході якого було проведено огляд трупа чоловіка, виявленого неподалік озера «Гарячка», що по вул. Здолбунівській в м. Києві; також було виявлено та вилучено: пошкоджений ланцюжок, чохол, змиви з правої та лівої рук трупа, змиви з землі, зрізи нігтів з правої та лівої рук трупа. (т. 1, а. п. 39-52);
- даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2223 від 25.04.2016 р. відповідно до якої здійснено виїзд на виклик та діагностовано смерть невідомого чоловіка (т. № 3, а. п. 88);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 1012/2 від 09.06.2016 р. Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з якого слідує, що смерть ОСОБА_18 1973 р.н. настала від колото-різаних поранень шиї з пошкодженням магістральних судин і розвитком крововтрати; при судово-медичному дослідженні трупа виявлено шість колото-різаних ран по задній поверхні шиї від яких відходять раньові канали; набряк-набухання головного та спинного мозку; колото-різані рани на задній поверхні шиї виникли внаслідок дії колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав обушок П-подібного профілю та лезо з протилежного боку; колото-різані поранення шиї з ушкодженням магістральних судин мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; характер пошкоджень, вираженість тканинних реакцій в зоні пошкоджень, вказує на те, що від моменту пошкодження до моменту смерті пройшов короткий проміжок часу який обчислюється хвилинами (але не більше 30 хвилин); при судово-токсикологічному дослідженні, в крові від трупа ОСОБА_18 спирти та їх ізомери не знайдено (т. 3, а. п. 53-57);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 223 від 27.05.2016 р. з якого вбачається, що на наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом з лівої руки трупа ОСОБА_18 (об. № 2) виявлена кров людини; при визначенні групової належності в об. № 2 було виявлено антигени В і Н, що не виключає можливості походження цієї крові як окремо від гр. ОСОБА_18 або гр. ОСОБА_14 , так і від цих двох осіб разом (т. 3, а. п. 66-70);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 260 від 15.06.2016 р. відповідно до якого на наданій на дослідження шкіряній куртці (об. № № 1-25) вилученій під час обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени В та Н, окрім того в об. № № 1, 3, 5, 16, 20, 21-23, 25 виявлено ізогемаглютинін анти-А, що не виключає можливості походження даної крові як окремо від потерпілого гр. ОСОБА_18 або гр. ОСОБА_14 , так і від цих осіб разом (т. 3, а. п. 203-209);
- даними висновку судово-генетичної експертизи № 246 від 07.07.2016 р. з якого слідує, що генетичні ознаки крові, виявленої на куртці (об. 1), по всіх досліджуваних локусах ДНК, ідентичні ознакам крові ОСОБА_18 ; кров в даному об`єкті, ймовірно, походить від ОСОБА_18 ; величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10-18, тобто в середньому в п`яти випадках на 10 000 000 000 000 000 000 випадково вибраних індивідуумів (т. 3, а. п. 210-213);
- даними висновку балістичної експертизи № 609 від 14.06.2016 р. з якого вбачається, що наданий на дослідження пістолет марки «Форт-12Р» И 4615, вилучений в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , є самозарядною, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатною для стрільби, призначеною для відстрілу патронів «несмертельної» дії калібру 9 мм Р.А., споряджених гумовими кулями; надані на дослідження 23 патрони з маркуванням «S&B 9 mmP.A. Blanc» відносяться до боєприпасів до вогнепальної зброї калібру 9 мм Р.А., до стрільби придатні (т. 3, а. п. 184-189);
- даними протоколів огляду речей, вилучених 26.04.2016 р. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 та ксерокопіями зазначених речей (т. 3, а. п. 141-182);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 240 від 14.06.2016 р. та додатком до нього, відповідно до якого на наданому на дослідження рушнику (об. № № 1-9), вилученому за місцем проживання гр. ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени В та Н, що не виключає можливості походження даної крові як окремо від потерпілого гр. ОСОБА_18 або підозрюваного гр. ОСОБА_14 , так і від цих осіб разом; також результати дослідження не виключать можливості домішки в даних слідах крові потерпілого гр. ОСОБА_9 (т. 3, а. п. 190-194).
- даними протоколу тимчасового доступу до документів від 13.06.2016 р. проведеного на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києві від 24.05.2016 р. відповідно до якого слідчому надано інформацію щодо ІМЕІ мобільного телефону з карткою НОМЕР_38 , деталізації з`єднань по ІМЕІ: НОМЕР_33 ; НОМЕР_34 , НОМЕР_35 ; НОМЕР_36 та «HTS desire 310», ІМЕІ: НОМЕР_37 (т. 3, а. п. 96-99);
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що померлий ОСОБА_18 його син, який був спокійний, неконфліктний; 25.04.2016 р. він, потерпілий відвіз свою дружину в лікарню, близько 20 год. йому повідомили, про смерть дружини, про що він повідомив дітям, оскільки необхідно було все організувати, син ОСОБА_18 повідомив, що піде до гаражу за машиною щоб поїхати в Міністерство оборони для написання рапорту;
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 про те що 25.04.2016 р. приблизно о 21 год. зателефонував свекор ОСОБА_10 та повідомив, що в лікарні померла мати її чоловіка, який зателефонував керівнику, щоб вирішити питання з відпусткою, проте останній не відповів у зв`язку з чим чоловік вирішив поїхати на роботу, вийшовши з квартири близько 21 год. 20 хв.; приблизно через 20 хв. зателефонувала сестра чоловіка і повідомила, що спочатку по мобільному чоловіка відповів інший голос, а потім зв`язок зник; в подальшому з`ясувалось, що її чоловіка вбито;
- показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що 25.04.2016р. близько 21год.45 хв. він зателефонував ОСОБА_18 , але невідомий голос сказав: «Твой братишка умер»;
- показаннями свідка ОСОБА_31 про те, що 25.04.2016 р., близько 21 год., під час її чергування, надійшов виклик про напад на таксиста а близько 21 год. 40 хв. повідомлення про те, що на АДРЕСА_5 , лежить особа; прибувши на вказане місце їх зустрів ОСОБА_32 , який показав на місце біля паркану де лежав чоловік обличчям до землі з плямами крові на голові без ознак життя;
- показаннями свідка ОСОБА_33 про те, що потерпілий ОСОБА_18 був безконфліктним чоловіком, характеризувався виключно позитивно, мав авторитет в колективі.
Крім того винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинах також підтверджується:
- даними висновку судово-цитологічної експертизи № 154/ц від 16.06.2016 р. з якого вбачається, що при дослідженні клинка (об. 1) та рукоятки (об. 2) ножа знайдена кров людини, походження якої в об. 1 можливе від чоловіка/чоловіків, в об. 2 від особи/осіб, в крові яких містяться антигени В, Н та ізогемаглютинін анти-А по системі АВО, в тому числі від потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_14 , в разі наявності у останнього зовнішньої кровотечі на момент скоєння злочину; походження клітин в об. 1, 2 не виключається від потерпілого ОСОБА_18 , підозрюваного ОСОБА_14 (антигени В і Н), потерпілого ОСОБА_9 (антиген Н) та в об. 2 ще й особи, в крові якої міститься антиген А по системі АВО (т. № 3, а. п. 214-218);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи № 248 від 11.07.2016 р. відповідно до якого при дослідженні змиву крові, виявленої на ножі (об. 1), встановлені алелні поєднання властиві генотипам і потерпілого ОСОБА_9 , і потерпілого ОСОБА_18 , тобто змішування крові потерпілих, в даному об`єкті, не виключається (т. 3, а. п. 219-221);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.04.2016 р. згідно якого під час проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_14 в присутності його захисника ОСОБА_16 , ОСОБА_14 вільно орієнтується на місці вчинених злочинів, детально розповідає про обставини їх вчинення (т. 3, а. п. 235-237).
Також вина ОСОБА_14 у вчиненні вказаних злочинів підтверджується і й іншими зазначеними у вироку доказами.
Згідно висновку стаціонарної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи № 157 від 19.07.2016 р. у періоди часу до яких відносяться діяння, підозрюваний ОСОБА_14 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом в періоди часу до яких відноситься діяння, ОСОБА_14 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність не знаходився; крім того, комісія лікарів дійшла висновку про те, що посилання ОСОБА_14 на забування деяких деталей діянь, а саме те, що він не пам`ятає, як у нього опинилися речі загиблого ОСОБА_18 , є проявами установчо-захисної позиції останнього; на даний час ОСОБА_14 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність у підекспертного в період слідчих дій, в тому числі під час допиту в якості підозрюваного, будь-яких розладів психічної діяльності, які би заважали йому усвідомлювати його дії та керувати ними; за своїм психічним станом ОСОБА_14 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру; у ОСОБА_14 не виявлено клінічних ознак алкогольної та наркотичної залежності, лікування з цього приводу не потребує (т. 3, а. п. 239-241).
Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_14 за ч.4 ст.187 КК України , за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою, яка раніше вчинила розбій; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України, за ознаками закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого; за ч.2 ст.15,п.6 ч.2 ст.115 КК України, за ознаками закінченого замаху на умисне вбивство, з корисливих мотивів; за п.п.6,13 ч.2 ст.115 КК України, за ознаками умисного вбивства, з корисливих мотивів, вчиненного особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; за ч.3 ст.357 КК України, за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_14 про відсутність у ОСОБА_14 умислу на заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_9 та на заподіяння смерті останньому, на думку апеляційного суду, є безпідставними.
Вказані доводи були предметом ретельного дослідження в суді 1 інстанції і обґрунтовано визнані як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинені злочини.
Так, умисел ОСОБА_14 на заволодіння автомобілем ОСОБА_9 підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що під час нападу обвинувачений вимагав у нього ключі від автомобіля, заволодівши якими, пересівши на місце водія, намагався завести двигун автомобіля, що йому не вдалося з причин що він нього не залежали та у зв`язку втручанням у ситуацію свідка ОСОБА_17 ; показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_14 знаходився на місці водія і намагався завести двигун автомобіля, що йому не вдалося.
Про умисел ОСОБА_14 саме на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 свідчать спосіб, знаряддя вчиненого злочину, а саме - нанесення удару ножем несподівано для потерпілого, локалізація поранення життєво важливий орган шия, намагання, незважаючи на активний супротив потерпілого після першого удару, продовжити нанесення ударів ножем.
Дійшовши до висновку про наявність умислу ОСОБА_14 на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_9 , суд 1 інстанції обґрунтовано взяв до уваги і причини припинення злочинних дій ОСОБА_14 , а саме те, що потерпілому вдалося шляхом активних дій звільнитися від ОСОБА_21 покинувши автомобіль, а також втручання свідка ОСОБА_17 та надання своєчасної медичної допомоги.
На думку апеляційного суду, є необґрунтованими і доводи апеляційних скарг щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_14 відносно потерпілого ОСОБА_22 за ст.121 КК України, оскільки сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що настання смерті ОСОБА_34 ОСОБА_35 під час нападу обвинуваченого на нього, охоплювалося умислом ОСОБА_14 .
Доводи ОСОБА_14 про те, що удар потерпілому ОСОБА_9 наніс в стані афекту, оскільки потерпілий словесно образив його дівчину, є надуманими, оскільки спростовуються показаннями ОСОБА_9 , який категорично заперечив вказаний факт пояснивши, що протягом всього часу перебування разом з ОСОБА_21 в автомобілі, вони не спілкувалися між собою, т.я. Рубан весь час спілкувався по телефону, а також висновком стаціонарної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи №157 згідно якого ОСОБА_14 в період часу до яких відноситься діяння в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність не знаходився.
Доводи апеляційних скарг в частині того, що під час нанесення ударів потерпілому ОСОБА_18 , ОСОБА_14 перебував в стані необхідної оборони, також перевірялися судом 1 інстанції і обґрунтовано не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, дійшовши висновку про вчинення ОСОБА_14 умисного вбивства ОСОБА_18 , суд обґрунтовано взяв до уваги спосіб, знаряддя вчиненого злочину, кількість поранень, а саме нанесення згідно висновку судово-медичної експертизи №1012/2 від 9.06.2016р. (т.3 а.п.53-57) шести колото-різаних ран, локалізацію поранень задня поверхня шиї(життєво-важливого органу).
Враховуючи те, що всі удари ножем потерпілому ОСОБА_21 нанесені у задню поверхню шиї ОСОБА_18 , перебування ОСОБА_21 в стані необхідної оборони, виключається.
Є необґрунтованими і доводи ОСОБА_14 про те, що його дії щодо потерпілого ОСОБА_18 невірно кваліфіковані за п.13 ч.2 ст.115 КК України, за ознакою умисного вбивства вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, оскільки потерпілий ОСОБА_22 залишився живим.
Так, відповідно до п.17 Постанови ПВС України №2 від 7.02.2003р.»Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» за п.13 ч.2 ст.115 КК України кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу; відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину.
Доводи апеляційних скарг про безпідставне визнання обтяжуючою покарання ОСОБА_14 обставиною вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки спростовуються: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , як під час розгляду в суді 1 інстанції, так і під час апеляційного розгляду, згідно яких ОСОБА_14 перебував у стані алкогольного сп`яніння про свідчила його поведінка та характерний запах; показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_26 про неадекватний стан ОСОБА_14 .
Доводи адвокатів та обвинуваченого щодо застосування недозволених методів ведення слідства перевірялися судом 1 інстанції і не знайшли свого підтвердження.
Так, судом обґрунтовано зазначено, що під час досудового розслідування заяви про вчинення працівниками поліції незаконних дій не подавалися, під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_14 не заявляв про застосування до нього незаконних методів ведення слідства.
Крім того, згідно листа прокуратури м.Києва за результатами розгляду заяви ОСОБА_14 не встановлено достатніх даних, що свідчать про наявність в діях окремих працівників Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві ознак кримінального правопорушення, що охоплюються поняттям злочину, визначеним с.11 КК України та які можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.(т.4 а.с.79-80)
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 про недопустимий доказ - протокол проведення слідчого експерименту у зв`язку із застосуванням щодо Рубана працівниками поліції тиску, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки вказаний слідчий експеримент проводився за участю адвоката ОСОБА_16 і згідно протоколу (т.3 а.п.235-236а) ніяких зауважень у протокол ні ОСОБА_21 , ні адвокатом не внесено.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_16 про те, що протокол огляду місця події автомобіля потерпілого ОСОБА_9 є неналежним доказом, оскільки огляд проводився без законного дозволу власника, є безпідствними, т.я. права обвинуваченого при цьому порушені не були, а скарги від потерпілого на дії працівників поліції не подавалися.
Посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_16 на порушення процедури вилучення інформації з інформаційно-пошукової системи, не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення в частині доведеності вини ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих злочинів, оскільки у кримінальному провадженні наявна достатня кількість доказів вини ОСОБА_21 .
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо можливого тиску на суддів під час знаходження їх у нарадчій кімнаті у зв`язку з відновленням згідно журналу судового засідання запису, є лише необґрунтованим, не маючим підтверджень припущенням захисника, оскільки, як вбачається із журналу судового засідання від 3.09.2018р. (т.4 а.с.99), ніякі процесуальні дії під час короткочасного відновлення запису (лічені секунди) не проводилися.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд у зв`язку з коротким терміном знаходження у нарадчій кімнаті використав отриманий з невідомих джерел раніше виготовлений проект вироку, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як не підтвердженим будь-якими доказами припущенням вказаного захисника.
Доводи доповнень до апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо порушення принципу незмінності складу суду з підстав викладених у доповненнях, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі.
Доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_14 щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими.
При призначенні ОСОБА_14 покарання суд 1 інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими, обставини та характер злочинних діянь вчинення злочинів з корисливих мотивів, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочини в стані алкогольного сп`яніння, у скоєному не розкаявся, шкоду не відшкодував, представляє собою виключну небезпеку для суспільства і обґрунтовано у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України призначив остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_14 колегія суддів не вбачає.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом при призначенні ОСОБА_14 покарання вимог кримінального закону, колегія суддів вважає їх обгрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
Незважаючи на вказані вимоги закону суд 1 інстанції не застосував до обвинуваченого ч.3ст.68 КК України.
Так, відповідно до санкції ч.3 ст.289 КК України передбачено покарання до 12 років позбавлення волі; за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
За таких обставин, з врахуванням положень ч.3 ст.68 КК України за ч.2 ст.15,ч.3 ст.289 КК України максимальне покарання ОСОБА_14 не може перевищувати 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст.15,п.6 ч.2 ст.115 КК України з врахуванням призначеного судом покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.70 КК України, якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
В порушення вказаних вимог закону остаточне покарання Рубану визначено з помилковим використанням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим замість поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі.
Враховуючи наведене вирок підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_14 покарання.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо невірного застосування судом вимог ч.5 ст.72 КК України апеляційний суд знаходить їх обґрунтованими з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України в ред. Закону № 838-VIII та Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р., згідно яких якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017р. і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06,2017р., час зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання підлягає ч.5ст.72 КК в ред. Закону № 838-VIII.
За таких обставин зарахуванню в строк відбуття покарання підлягає строк попереднього ув`язнення ОСОБА_14 з 26.04.2016р. по 23.05.2019р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_15 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_16 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 3 вересня 2018 року щодо ОСОБА_14 змінити.

Вважати ОСОБА_14 засудженим за ч.3 ст.357 КК України на 2 роки обмеження волі; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України із застосуванням ст.68 КК України на 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.68 КК України на 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за ч.4 ст.187 КК України на 14 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за п.6,13, ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
На підставі ч.2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, остаточно вважати ОСОБА_14 засудженим до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Зарахувати ОСОБА_14 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 26.04.2016р. по 23.05.2019р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді__________ __________________ _________________