Ухвала
іменем України
22 липня 2019 року

м. Київ
справа № 456/3852/18

провадження № 51-3596 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року щодо нього,
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого

2019 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року, ОСОБА_4 засуджено: за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_4 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186,

ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, детально наведених у вироку.

Як установив місцевий суд, ОСОБА_4 вчинив наступні діяння:
- 03 вересня 2018 року близько 17:45 з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що на АДРЕСА_1 , повторно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_5 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 2 800 грн;
- 02 липня 2018 року вночі проник через вікно в приміщення новобудови АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ТОВ «Інвест Гал Буд», заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 6 485,12 грн;
- 11 липня 2018 року вночі проник через вікно в приміщення зазначеної вище новобудови, звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ТОВ «Інвест Гал Буд», заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 8 720 грн;
- 15 липня 2018 року близько 02:00 на території кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_6 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 1 500 грн;
- 19 липня 2018 року близько 13:00 біля буд. АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , заподіявши останній матеріальної шкоди у розмірі 2 170 грн;
- 02 серпня 2018 року близько 01:00 з під`їзду буд. АДРЕСА_4 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 4 700 грн;
- 02 серпня 2018 року близько 23:00 з під`їзду буд. АДРЕСА_5 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , заподіявши останній матеріальної шкоди у розмірі 3 200 грн;
- 31 серпня 2018 року близько 03:00, шляхом зривання навісного замка проник всередину гаражного приміщення, розташованого у дворі буд. АДРЕСА_6 , звідки повторно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 2370 грн;
- 07 вересня 2018 року близько 19:00 на АДРЕСА_7 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 6 500 грн;
- 10 вересня 2018 року близько 06:00 шляхом зривання навісного замка проник у кладове приміщення, розташоване у дворі буд. АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 3 700 грн;
- 17 вересня 2018 року близько 04:00 біля буд. АДРЕСА_8 , відчинивши за допомогою викрутки двері транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 , заподіявши останньому матеріальної шкоди у розмірі 2 120 грн;
- 28 вересня 2018 року близько 13:30 у маршрутному таксі №1 в м. Стрию Львівської обл., на ділянці між вулицями Незалежності та Коссака, повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_14 , заподіявши останній матеріальної шкоди у розмірі 4 950 грн;
- 09 жовтня 2018 року близько 22:20 на території кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на АДРЕСА_9 , повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_15 , заподіявши останній матеріальної шкоди у розмірі 4 600 грн;
- 16 жовтня 2018 року вночі проник через огорожу на територію Товариства з додатковою відповідальністю «Меблевий комбінат «Стрий», звідки повторно, таємно викрав належне йому майно, заподіявши матеріальної шкоди у розмірі 1 470, 89 грн;
- 25 жовтня 2018 року близько 10:10 за попередньою змовою із не встановленою слідством особою, тобто групою осіб, шляхом демонтажу вікна в новобудові АДРЕСА_10 , проникли до будинку, звідки повторно, таємно намагалися викрасти належне потерпілому ОСОБА_16 майно на загальну суму 3426 грн, однак не довели злочин до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчиненого діяння, порушує питання про зміну рішення суду апеляційної інстанції через суворість призначеного йому покарання,

яке просить пом`якшити. Суть доводів ОСОБА_4 зводиться до того, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду щодо нього без змін, безпідставно не врахував наступні обставини, щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, які, на його думку, давали суду підстави для пом`якшення йому покарання. Скаржник вважає, що оспорювана ухвала не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Мотиви Суду
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Наведених норм права суд не порушив.
Згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, суд урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (тяжкі та середньої тяжкості), особу винного, котрий характеризується посередньо, раніше судимий за злочини проти власності, його судимість не знято та не погашено, а також те, що заподіяної шкоди потерпілим не було відшкодовано. Суд також урахував обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
З огляду на все це суд дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_4 та про неможливість досягнення мети його виправлення

й попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, а тому, дослідивши та давши належну оцінку доказам, зібраним у справі, врахувавши особу засудженого та інші фактичні обставини справи, призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК.
Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту оспорюваної ухвали при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_17 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , навів переконливі мотиви, з яких він визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для зміни вироку.

Отже, рішення суду апеляційної інстанцій є обґрунтованим та не викликає сумнівів у його правильності, а посилання скаржника на надмірну суворість покарання, істотні порушення загальних засад при його призначенні є неспроможними. Ухвала апеляційного суду за своїм змістом не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК.
Суд вважає неприйнятними аргументи засудженого про те, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують суд безпідставно не застосував до нього мінімальне покарання в межах санкції статті, з огляду на встановлені у провадженні кількість епізодів та характер дій засудженого, а також дані про його особу, який маючи не зняту та не погашену судимість повторно вчинив злочини проти власності, на шлях виправлення не став.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні судового й апеляційного провадження, а тому і не має необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3