УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Житомир

Богунський райсуд м. Житомира в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання захисника ОСОБА_3 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, про звільнення від покарання,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_3 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотання про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, оскільки останній перебуває в установі незаконно, так як йому визначений вид покарання за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001 зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001 у виді довічного позбавлення волі безпідставно.
В судовому засіданні захисник підтримала своє клопотання, підтримане воно і в клопотанні засудженого.
Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання.
ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів у період з вересня 1996 по лютий 1997 вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 п. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ст. 6 КК України (в редакції 1960 року), діючої на момент постановлення вироку суду, ухвали апеляційної інстанції, було передбачено, що закон, що усуває караність діяння або пом`якшує покарання, має зворотну силу, тобто поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання. Аналогічне зазначено і в ст. 5 КК України (в редакції 2001 року з відповідними змінами), при цьому в частині 4 вказаної статті вказано, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. 29.12.1999 року Конституційний Суд України визнав положення ст. 93 КК України, яка передбачає смертну кару як вид покарання таким, що не відповідає Конституції України. У зв`язку з цим 22.02.2000 року було внесено зміни в ст. 93 КК України відповідно до Закону України від «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудових кодексів України» в частині зміни виду покарання «смертної кари» на «довічне позбавлення волі».

А тому щодо засудженого було застосовано покарання за вчинений злочин у вигляді довічного позбавлення волі, тобто було застосовано вимоги вказаної статті 6 КК України (в редакції 1960 р.) щодо пом`якшення покарання. В новому кримінальному кодексі передбачено покарання за вбивство при обтяжуючих обставинах (ч. 2 ст. 115 КК України) на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, тобто не скасовано покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ст. 2 «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» право кожного на життя охороняється законом. Захист цього права не поширюється на випадки коли це було необхідним заходом для: здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою. Окрім того, відповідно до ст. 5 Конвенції право на свободу та особисту недоторканність означає, що жодна людина не може бути позбавлена свободи, за винятком таких випадків і в порядку, передбаченому законом, зокрема: законне ув`язнення особи після засудження її судом.

Оскільки ОСОБА_7 був визнаний винним у вчинені вмисного вбивства іншої людини (за вироком - двох осіб), щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірний, не є шкідливим для особи, оскільки визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари (яка діяла на момент вчинення злочинів) була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_7 на життя, свободу не були порушені, а тому підстав у суду для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком немає.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001, зі змінами відповідно до ухвали Верховного Суду України від 25.12.2001, за ст. 93 п. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) у зв`язку з відсутністю підстав.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали (повного тексту).

Суддя ОСОБА_1