печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , підозрюваного: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

17.09.2019 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним клопотанням.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що досудове розслідування № 0000123 від 22.01.2018 не можливо закінчити до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, тобто до 22.09.2019, оскільки існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, а саме не проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, проведення та завершення яких потребує додаткового часу.
При цьому, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені у ході досудового розслідування, що виправдовують обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не зменшилися та продовжують існувати, а відтак наявна необхідність у продовженні строку тримання підозрюваного під вартою, оскільки запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, з мотивів викладених у клопотанні.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Київ, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (участь у злочинах, вчинюваних злочинною організацією, створеної з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів), ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України (закінчений замах на умисне знищення та пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу) , ст. 386 КК України (перешкоджання з`явленню свідка до органів досудового розслідування, примушування свідка до відмови від давання показань шляхом погрози знищенням майна свідка).
Ухвалою слідчого судді Печерського суду міста Києва задоволено клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 22.09.2019.
Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ст. 386 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Слідчий суддя приймає до уваги, що у кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів.
Разом з тим, для здобуття належних та допустимих доказів для прийняття законного рішення на даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, враховуючи, що результати зазначених процесуальних дій мають важливе значення для досудового розгляду кримінального провадження, а саме встановлення події кримінального правопорушення, винуватості підозрюваного, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які підлягають доказуванню.
Постановою заступника Генерального прокурора досудове розслідування кримінального провадження продовжено до 12 місяців.
Так, слідчий суддя вважає що мотивування необхідності такого продовження достатньо виважено викладені у вказаній постанові, що свідчить про наміри органу досудового розслідування забезпечити всебічність, повноту і неупередженість дослідження обставин у даному кримінальному провадження.
Так, зі змісту даної постанови вбачається, що серед іншого таке рішення було обґрунтовано тим, що незважаючи на значний обсяг проведених в ході досудового розслідування стороні обвинувачення необхідно провести значний обсяг слідчих та процесуальних дій, зокрема провести за участю підозрюваних необхідні слідчі та процесуальні дії, отримати висновки призначених у даному кримінальному провадженні експертиз, завершити проведення огляду речей та документів, вилучених під час обшуків, провести слідчі експерименти за участю учасників кримінального провадження, виконати інші слідчі дії, направлені на повне та всебічне дослідження обставин вчинених злочинів, у тому числі на встановлення співучасників та їх ролей, виконати вимоги ст. 290 КПК України, відкрити матеріали кримінального провадження стороні захисту, надати їм достатній час для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Вказані обставини, свідчать що у кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів. Разом з тим, для здобуття належних та допустимих доказів для прийняття законного рішення на даний час у кримінальному провадженні продовжуються проводитися слідчі (розшукові) дії, направлені на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, однак для закінчення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом, необхідно провести ще значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, враховуючи, що результати зазначених процесуальних дій мають важливе значення для досудового розгляду кримінального провадження, а саме встановлення події кримінального правопорушення, винуватості підозрюваного, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які підлягають доказуванню.
За викладених обставин, вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.
Даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, сторона обвинувачення вказує, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що санкціями ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 194, ст. 386 КК України передбачено покарання за вчинення цих злочинів у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, від трьох до десяти років; штрафом від п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.
Слід також зазначити, що встановлений в ході досудового розслідування розмір грошових коштів, які були виявлені та вилучені в ході проведених обшуків 21.03.2019 становить приблизно 10 мільйонів доларів США, а розмір шкоди на теперішній час встановлюється.
Вказане вже само по собі може бути підставою та мотивом підозрюваного переховуватися від слідства та суду та згідно практики ЄСПЛ, на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень.
Слідчий суддя приймає до уваги що на можливість спроб підозрюваного переховуватись може свідчити й той факт, що вказана злочинна організація є суворо ієрархізованою та містить у своєму складі колишніх працівників правоохоронних органів або наближених до них осіб, які на теперішній час ще не встановлені та можуть сприяти в переховуванні затриманих співучасників, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Прокурор вказує, що ОСОБА_7 на прізвисько « ОСОБА_8 » та ОСОБА_9 на прізвисько « ОСОБА_10 », які є керівниками вказаної злочинної організації відповідно до показань свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебувають у Мексиці. Вказаним особам повідомлено про підозру та останні переховуються від органу досудового розслідування.
Зазначений ризик також підтверджується протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_14 , на якому міститься листуванням з абонентами на ім`я « ОСОБА_15 » від 02.04.2019, «Зло» від 12.04.2019 та «777» від 14.04.2019, в яких зазначається про те, що абонент «777» пропонує ОСОБА_14 виїхати до Кіпру для продовження злочинної діяльності та остання також зазначає про такі наміри іншим зазначеним вище абонентам (сторінка 18, 20 додатку до протоколу огляду мобільного телефону). Крім того, імовірно, що абонентом «777» є ОСОБА_16 , оскільки у вказаному листуванні від 20.04.2019 абонент «777» сам про це зазначає (сторінка 25 додатку до протоколу огляду мобільного телефону).
Вказаний ризик також підтверджується тим, що один з підозрюваних ОСОБА_17 відповідно до листа №IP/3399/19/C93/9288/SD6/A3/1 перебуває у розшуку в Республіці Молдова з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності.
Разом з цим, зазначений ризик також підтверджується і тим, що учасниками злочинної організації з метою конспірації використовуються паспорти зі зміненими анкетними даними, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та іншими.
Досить переконливо в обґрунтування вказаного ризику звучить те, що підозрюваний з 21.01.2014 по 16.05.2016 вже переховувався від органу досудового розслідування за вчинення умисного злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Сторона обвинувачення, стверджує, що обставини вчинення кримінального правопорушення дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі також матиме можливість знищити, сховати або спотворити, одну з вказаних речей.
Так, зазначений ризик підтверджується тим, що 15.05.2019 підозрюваний розбив свій мобільний телефон, який до цього було оглянуто.
В клопотанні прокурор вказує на наявність ризику, передбаченого, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Так, завдяки займаному становищу підозрюваний може здійснювати тиск на підпорядкованих йому осіб, які на даний час ще не допитані в якості свідків, а також на тих свідків та потерпілого, які своїми показаннями повністю викривають останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Також Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (пункт 139 рішення Європейського суду з прав людини від 22.05.2012 у справі Ідалов проти Російської Федерації, рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, серія А, № 254-А, пункт 30).
Сторона обвинувачення вказує, що у кримінальному провадженні не встановлено та не зібрано усіх доказів щодо інших учасників злочинної організації, осіб, яким відомі фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що може свідчити про можливі ризики перешкоджання досудовому розслідуванню зі сторони підозрюваного шляхом незаконного впливу на осіб, які на даний час не допитані у кримінальному провадженні, причетні до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, до структури вказаної злочинної організації входив так званий «кадровий підрозділ», при цьому останні мають у своєму розпорядженні анкетні відомості свідків, які викривають підозрюваного своїми показами, а також впізнають за фотознімками.
Слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину спрямованого на перешкоджання з`явленню свідків та примушування їх до відмови від давання показань.
Прокурор в обґрунтування вказує, що до структури вказаної злочинної організації входить і так званий «силовий блок», до повноважень якого входить залякування та фізичний вплив на конкурентів або осіб, які не виконують покладені на них обов`язки, приховують отримання прибутку, використовують ресурси злочинної організації на власний розсуд, тому є підстави вважати, що підозрюваний, у випадку перебування на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Крім того, на наявність заявлених ризиків також вказує і характер вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, а саме зухвалість його вчинення, що характеризує стійкість сформованих злочинних намірів останнього, що виразилось у вчиненні зазначених вище злочинних дій, що є особливо тяжкими злочинами.
Слідчий суддя приймає до уваги і той факт, що за адресами більшості співучасників злочинної організації виявлено та вилучено речовини рослинного та синтетичного походження, а також предмети схожі на зброю, а за адресою проживання ОСОБА_17 вилучено два предмети схожі на гранати з запалами до них, які на теперішній час спрямовано на відповідні експертизи.
В актуальність вказаного ризику вказує, і те, що після затримання та обрання запобіжних заходів учасникам злочинної організації (в березні та травні 2019 року), інші учасники, в тому числі і підозрюваний за вказівками керівника організації ОСОБА_20 , який перебуває у міжнародному розшуку, вчиняють злочини, спрямовані на продовження злочинної діяльності.
За встановлених обставин, слідчий суддя у відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, характер та обставини вчинення злочину, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру та приходить до висновку про доведеність ризиків та їх актуальніст.
На підставі викладеного, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, здійснені слідчі та процесуальні дії, та ті, які на меті орган досудового розслідування має здійснити, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, враховуючи при цьому принцип диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, та приймає до уваги ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як сторона захисту не спростувала представлені стороною обвинувачення слідчому судді докази, які дають підстави для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного запобіжного заходу в рамках визначеного строку досудового розслідування, з метою забезпечення прав та свобод підозрюваного та одночасно з метою забезпечення виконання завдання кримінального провадження органом досудового розслідування.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, враховуючи фактичні обставини справи, високу суспільну небезпечність інкримінованих діянь при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою, не визначає розмір застави щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місті Київ, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч.2 ст.186 КК України, строком на 2 місяці, в межах строку досудового розслідування, до 15 листопада 2019 року.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1