Справа № 461/1790/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/854/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, одруженої, з вищою освітою, раніше не судимої, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої за ч.2 ст.110 КК України, на ухвалу Галицького районного суд м. Львова від 01 серпня 2019 року про продовження їй строку тримання під вартою,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
встановила:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено. Продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» до 30.09.2019 року включно. У задоволенні клопотання обвинуваченої та її захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу відмовлено.
Таке рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України. ОСОБА_6 у 2015 році залишила місце реєстрації у м. Львів та тривалий час була відсутня, перебуваючи на території Російської Федерації. 14.12.2018 її оголошено у розшук. 16.01.2019, після депортації з Російської Федерації, ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні публічних закликів до умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та розповсюдження, за попередньою змовою групою осіб, матеріалів із закликами до таких дій, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України та затримано на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова про надання дозволу на затримання з метою приводу. ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, сталого джерела доходів, що свідчить про відсутність достатніх факторів соціального стримування, підтверджує ризик переховування від суду.
Не погоджуючись з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року, обвинувачена ОСОБА_6 просить таку скасувати та звільнити її з-під варти негайно в залі суду.
В мотивах своєї апеляції зазначає, що ті ризики, на які посилається сторона обвинувачення фактично відсутні і немає підстав для тримання її під вартою. Зазначає, що вона має чоловіка та повнолітніх дітей, у яких може проживати та на утриманні яких може перебувати. Зазначає, що є жінкою пенсійного віку, крім того є приватним підприємцем і може мати джерела доходу. Заперечує факт того, що самовільно залишала місце реєстрації у м. Львів і переховувалась на території Російської Федерації. До 07.12.2018 року вона не мала жодних обмежень на право пересування. Категорично заперечую свою причетність до інкримінованого їй злочину. Впливати на свідків обвинувачена не може, оскільки такі вже допитані в судовому засіданні. Так само вказує, що не може перешкоджати слідству і суду у встановленні істини у справі. Зазначає, що ухвала суду є безпідставна, незаконна і необґрунтована, просить таку скасувати.
Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просить таку задоволити, думку прокурора про законність і обґрунтованість оскарженої ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Зі змісту ч.2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна або без такої.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки такі жодним чином не відпали і не зменшились. Крім того, строк покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду, а також слід взяти до уваги те, що ОСОБА_6 вже переховувалась від слідства і тому 14.12.2018 року її було оголошено у розшук.
Твердження ОСОБА_6 про те, що вона може мати самостійне джерело доходів та те, що в неї наявні стійкі соціальні зв`язки, не зменшує і не усуває ризики, передбачені ст. 177 КПК України. А також, обвинуваченою не подано жодних доказів на підтвердження цього. Щодо заперечення своєї вини обвинуваченою у інкримінованому їй злочині, то питання вини, належності і допустимості всіх доказів, здобутих слідством, має вирішити суд першої інстанції при розгляді справи по суті. Кожна сторона процесу у відповідності до ст.. 22 КПК України самостійно обстоює свої правові позиції в процесі на засадах змагальності.
Доводи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі щодо порушення суддею кримінального процесуального законодавства є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала судді є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б за собою могли потягти зміну чи скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 177, 331, 376 ч. 2, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суд м. Львова від 01 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій без змін.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4