МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/500/19 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005612 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
представник потерпілого ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 297197,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Також ухвалено стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення експертиз в загальній сумі 5720 грн. на користь держави.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням вимог статті 94 КПК України, так як, на його переконання, судом була дана не належна оцінка доказам, які мали наявні суперечності.
Стверджує, що суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які, на думку апелянта, заслуговують на увагу та не спростовані жодними доказами по справі.

На переконання апелянта, під час досудового розслідування було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, оскільки, після пред`явлення підозри слідчий намагався допитати обвинуваченого без адвоката.

Також вважає, що були порушені права обвинуваченого і при виконання слідчим положень статті 290 КПК України, так як останньому лише було дозволено сфотографувати матеріали провадження.

Зазначає, що покази потерпілої ОСОБА_10 , на які послався суд як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , на протязі досудового слідства та в суді першої інстанції відносно обставин дорожньої пригоди неодноразово змінювалися.

Апелянт вважає, що потерпіла ОСОБА_10 проявила безпечність, маючи технічну можливість уникнути ДТП.

Стверджує на необґрунтоване посилання суду першої інстанції на покази свідка ОСОБА_11 , так як з таким прізвищем свідка не існує у справі. При цьому зазначає про вірогідність помилки суду у зазначенні прізвища вказаного свідка замість свідка ОСОБА_12 , який дійсно є свідком по справі.

Вважає, що покази вищезазначеного свідка заслуговують критичної оцінки, оскільки, на думку апелянта, суттєво відрізняються від показів обвинуваченого та потерпілої.

Зазначає, що в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо не виявлено місце зіткнення транспортних засобів.

Апелянт вважає, що трасологічна експертиза, висновок експерта №1002 від 13 лютого 2018 року, та автотехнічна експертиза, висновок експерта № 82 від 21 лютого 2018 року, виконані з порушенням вимог статей 101, 102 КПК України, а тому, на думку апелянта, посилання суду першої інстанції на висновки експертів по зазначеним експертизам, як на докази винуватості ОСОБА_7 , є необґрунтованим.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 13 листопада 2017 о 15 год. 40 хв., в районі перехрестя вул. Троїцької та вул. Електронної в м. Миколаєві, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій асфальтованій проїзній частині вул. Троїцької. В цей же час, по проїзній частині вул. Троїцької рухалася водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом Peugeot 2008, номерний знак НОМЕР_2 , яка здійснювала маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Електронної. Рухаючи у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 при проїзді вищевказаного перехрестя доріг, грубо порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, пп. «е» п. 8.7.3, п.п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, при проїзді перехрестя здійснив рух на забороняючий сигнал світлофору.
Внаслідок зазначених дій, водій ОСОБА_7 допустив зіткнення з транспортним засобом Peugeot 2008, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 .
Внаслідок дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, забою м`яких тканин голови, колінних суглобів, лівого стегна, грудної клітини, цереброастентичного синдрому, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Так, як слідує з показів обвинуваченого ОСОБА_7 , даних ним суду першої інстанції, останній свою вину не визнав та показав, що 13 листопада 2017 року, рухаючись на автомобілі по вул. Троїцькій в м. Миколаєві в сторону авторинку, виїжджаючи на перехрестя побачив, що світлофорний об`єкт змінив сигнал на миготливий зелений та в цей же час йому дорогу перегородив транспортний засіб потерпілої. Він намагався уникнути зіткнення уводячи свій транспортний засіб праворуч, але зіткнення все одно відбулося. До зіткнення рухався у крайній лівій смузі для руху.
Зазначене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує факт настання дорожньо-транспортної пригоди, проте не погоджується з викладеними в обвинувальному акті обставинами.
Разом з тим, як слідує з показів потерпілої ОСОБА_10 , даних нею суду першої інстанції, 13 листопада 2017 року близько 15 год. 30 хв. вона рухалася по вул. Троїцькій в напрямку вул. Електронної. Заздалегідь приготувавшись до маневру повороту ліворуч вона перестроїлася у крайню ліву смугу для руху та наближаючись до перехрестя увімкнула лівій покажчик повороту. Виїхавши на перехрестя на зелений сигнал світлофору зупинилася та почала пропускати зустрічний транспорт. Коли на перехресті загорівся червоний сигнал світлофору вона почала маневр повороту ліворуч для звільнення перехрестя і в цей час відбулося зіткнення. Інших транспортних засобів не бачила. Також зазначила, що була присутня під час складення схеми та була учасником слідчого експерименту.
Як слідує з показів свідка ОСОБА_12 , помилково зазначеного у вироку суду першої інстанції як свідка ОСОБА_11 , восени 2017 року він їхав по вул. Троїцькій зі сторони магазину «Велам» в сторону «П`ятихаток». Рухався у лівій смузі для руху та був змушений перестроїтись у праву смугу для руху, внаслідок здійснення маневру обгону іншим транспортним засобом. Після того як цей транспортний засіб його обігнав він рухався за ним. Наближаючись до регульованого перехрестя, на світлофорі загорівся червоний сигнал та він зупинився на ньому. Транспортний засіб, який його обігнав, в`їхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору та здійснив зіткнення з іншим транспортним засобом. Також зазначив, що він рухався зі швидкістю близько 65-70 км/год., а обвинувачений зі швидкістю близько 80 км/год.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показами потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , які є послідовними та повністю узгоджуються між собою.
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичності оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_7 .
Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме, даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13 листопада 2017 року зі схемою до неї, а також висновками експертів та протоколами проведення слідчих експериментів.
Так, згідно висновку експерта №83 від 26 березня 2018 року, у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, забою м`яких тканин голови, колінних суглобів, лівого стегна, грудної клітини, цереброастентичного синдрому, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я та виникли в результаті дії тупих твердих предметів по механізму удару, можливо в строк та при обставинах дорожньо-транспортної пригоди від 13 листопада 2017 року.

Відповідно до висновку експерта № 1002 від 13 лютого 2018 року, первинний контакт між транспортними засобом відбувався наступним чином: автомобіль Peugeot 2008, номерний знак НОМЕР_2 , розташовувався передньою правою частиною (правою фарою головного світла, передньою правою частиною передньої кромки капоту, передньою торцевою частиною крила переднього правого колеса та правої кутової частини накладки переднього бамперу) до передньої лівої частини автомобіля Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 (лівої частини накладки переднього бамперу, лівої фари головного світла, лівої кутової частини капоту).

Згідно висновку експерта № 1005 від 26 січня 2018 року, рульове керування, ходова частина та гальмівна система транспортного засобу Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані та не мала невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху.

Також, згідно висновку експерта № 82 від 21 лютого 2018 року, водій транспортного засобу Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 , з метою забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4, пп. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху. Як зазначено у висновку, з технічної точки зору у діях вказаного водія маються невідповідності зазначеним вище вимогам Правил дорожнього руху. Водій транспортного засобу Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду, шляхом дотримання вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху.

Дії водія транспортного засобу Nissan Sunny, номерний знак НОМЕР_1 , які не відповідали технічним вимогам пп. «е» п. 8.7.3, п. 8.10 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. В той же час, експертом встановлено, що дії водія автомобіля Peugeot 2008, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

За наведеного апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а тому твердження апелянта щодо ненадання та невірного надання оцінки доказам є безпідставними.
Доводи апелянта щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей на підтвердження такого порушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 не виявляв бажання мати захисника під час досудового розслідування, не заявляв клопотання про призначення йому захисника, участь якого, відповідно до норм КПК України, у даному кримінальному провадженню, не є обов`язковою.

Виявивши бажання мати захисника, обвинувачений під час судового розгляду укладав угоди з адвокатами про захист його прав і інтересів.

Також є неслушними посилання апелянта щодо порушення права обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до положень статті 290 КПК України, обвинуваченому надано доступ до матеріалів досудового розслідування, у тому числі, як зазначає і сам апелянт, з можливістю сфотографувати документи.

Також, доводи апелянта щодо невідповідності показів потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 фактичним обставинам справи, є неслушними, оскільки спростовані вищезазначеними доказами.

Твердження захисника про необґрунтоване посилання суду першої інстанції на покази свідка ОСОБА_11 є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки зазначене є лише опискою, про яку вказує і сам апелянт.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та інших нормативних актів при складанні протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, при призначенні та проведенні трасологічної експертизи, у висновку експерта №1002 від 13 лютого 2018 року, та автотехнічної експертизи, у висновку експерта № 82 від 21 лютого 2018 року, які були б безумовними підставами для визнання цих доказів недопустимими, апеляційним судом не встановлено, а тому твердження апелянта і в цій частині є неслушними.

Вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам статті 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Порушень Конституції України, КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому посилання апелянта і в зазначеній частині, є безпідставними.
При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався вимог статтей 50, 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є одруженим, раніше не судимим, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, врахував відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та призначив покарання найменш суворе за основним видом, встановленого санкцією частини 1 статті 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами, як додаткового покарання.
Розгляд цивільного позову також було здійснено відповідно до положень 128, 129 КПК України, статті 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
За такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: