Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3234/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/3234/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що суд помилково зазначив, що він відбуває покарання в колонії з 01.09.2017 року, оскільки він відбуває покарання з 12.01.2017 року. Крім того, вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що з квітня 2017 року він був працевлаштований, однак змушений був залишити роботу у зв`язку з отриманою виробничою травмою, але суд взагалі не врахував стан його здоров`я.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2016 року, посилаючись на те, що він довів своє виправлення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2016 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 30.12.2016 року, кінець строку : 30.06.2020 року, відбув 2/3 покарання 30.04.2019 року. За період відбування покарання засуджений ОСОБА_8 характеризується з посередньої сторони. Вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. На виробництві колонії не працевлаштований, ставлення до праці посереднє. Заохочень та стягнень не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Позову за виконавчим листом не має.
Але, хоча засуджений ОСОБА_8 і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумліною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду Житомрської області від 01.04.2016 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 04.11.2016 року іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_8 в місця позбавлення волі для відбування покарання. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислюється з 30.12.2016 року. Кінець строку 30.06.2020 року.
Засуджений ОСОБА_8 з 12.01.2017 року відбував покарання в ДУ «Райківська виправна колонія (№73)»; з 16.02.2017 року - в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)»; з 01.09.2017 року відбуває покарання в ДУ «Райківська виправна колонія (№73)». За час відбування покарання характеризується посередньо, вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень та заохочень не має.
Також, місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_8 , відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, на виробництві колонії не працевлаштований, ставлення до праці посереднє. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Позову за виконавчим листом не має. Законі вимоги адміністрації виконує під контролем. Участі в організації виховних заходів не приймає (а.п. 17-18).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці (взагалі не працює, хоча може працевлаштуватись, навіть з врахуванням стану здоров`я на роботи, які не потребують значного навантаження, ставлення до суспільно-корисної праці посереднє, не має жодного заохочення), ще не довів своє виправлення.
Крім того, представник адміністрації ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» в суді першої інстанції заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та пояснив, що засуджений ОСОБА_8 характеризується з посередньої сторони, з заявою про працевлаштування з врахуванням захворювань не звертався.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення вправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

При вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом першої інстанції дотриманні вимоги ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, тому апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Доводи апелянта про надання адміністрацією установи неправдивої характеристики щодо нього не є предметом даного судового розгляду та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано стан його здоров`я також не може слугувати підставою для умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 від 28.10.2019 року, наданої на запит апеляційного суду філією ЦОЗ ДКВС України в Житомирській області вбачається, що останній хворіє низкою хвороб. Тому апеляційний суд роз`яснює засудженому ОСОБА_8 , що останній не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з клопотанням про звільнення від покарання за хворобою, відповідно до ч.2 ст. 84 КК України за наявності підстав для цього, передбачених законом.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_8 є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: