Постанова
іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 442/771/13

провадження № 51-2636 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 13 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дережичі Дрогобицького району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Трускавецький міський суд Львівської області вироком від 13 лютого 2018 року визнав ОСОБА_8 винуватим і засудив за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 :
- на користь ОСОБА_7 193 551,14 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн - моральної шкоди;

- на користь держави 5938,80 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 05 квітня 2019 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_9 залишив без задоволення, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнив частково та змінив вирок суду першої інстанції в частині вирішення її цивільного позову, постановивши стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 647 916,42 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку, 21 червня 2011 року в період часу з 10 год 30 хв до 11 год 00 хв біля відділення банку ПАТ «Універсал Банк» на вул. Січових Стрільців у м. Дрогобичі Львівської області умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою, повідомив ОСОБА_7 неправдиві відомості щодо наміру здійснити для неї купівлю автомобіля «МАН», під приводом чого заволодів її грошовими коштами у сумі 3766,59 євро, що за курсом Національного банку України становить 42 750,77 грн, 19 312 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 153 980,37 грн, а також 5620 грн, тобто заволодів грошовими коштами потерпілої на загальну суму 202 351,14 грн, чим спричинив їй майнову шкоду у великих розмірах.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 висловлює вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вирок суду першої інстанції ухвалено незаконним складом суду. Вважає, що висновки суду є необґрунтованими, ґрунтуються на недопустимих доказах, а між ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 мали місце цивільно-правові відносини. Стверджує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг сторони захисту, не дав відповідей на них та не навів підстав для залишення їх без задоволення.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_7 зазначає про законність та обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_8 , необхідність залишення цієї скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, прокурор заперечив проти її задоволення, навів аргументи щодо законності й обг`рунтованості судових рішень, просив залишити скаргу захисника без задоволення, у тому числі вважав, що вирок щодо ОСОБА_8 ухвалено законним складом суду. Потерпіла також заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, просила залишити судові рішення без змін, акцентуючи увагу на розумності строків розгляду кримінального провадження та можливості спливу процесуальних строків у разі скасування судових рішень.
Мотиви Суду
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКна підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК.
Такий висновок місцевий суд обґрунтував: показаннями, наданими в суді потерпілою ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , заявою-повідомленням потерпілої від 07 листопада 2011року про вчинення ОСОБА_8 злочину щодо неї, заявами про видачу готівки від 16 червня 2011 року та 21 червня 2011 року, згідно з якими ОСОБА_7 отримала в ПАТ «Універсал Банк» кошти в розмірі 3766,59 Євро, 10 612 доларів США, 5620 грн та 2027,88 доларів США, даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 05 квітня 2012 року з фототаблицею, даними протоколу виїмки від 06 квітня 2012 року, даними протоколу огляду речових доказів від 27 травня 2012 року, висновком комплексної експертизи відео звукозапису та комп`ютерної техніки від 01 серпня 2012 року з фототаблицею і додатком до неї, а також іншими дослідженими доказами, зміст яких детально відображено у вироку.
Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 у судах першої та апеляційної інстанцій пояснила, що 21 червня 2011 року з метою придбання для неї вантажного автомобіля «МАН» передала ОСОБА_8 гроші, частину з яких попередньо зняла у відділенні ПАТ «Універсал Банк», а частину позичила. Наступного дня ОСОБА_8 повідомив, що автомобіль, який вони домовились придбати, знаходиться в неналежному стані, тому через місяць він придбає і привезе такий самий з-за кордону. Після цього просила ОСОБА_8 повернути їй гроші, але він їх не повертав та почав погрожувати їй.
Вказані показання потерпілої підтвердив у суді свідок ОСОБА_10 , пояснивши, що вранці 21 червня 2011 року позичив потерпілій ОСОБА_7 7000 доларів США для придбання нею вантажного автомобіля «МАН», після чого бачив її з ОСОБА_8 біля відділення ПАТ «Універсал Банк».
Також свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що близько 7 років тому позичив ОСОБА_7 10 000 доларів США на купівлю нею вантажного автомобіля «МАН».
При цьому місцевий суд обґрунтовано визнав показання потерпілої і свідків послідовними й такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами, підстав не довіряти їм у суду не було. Мотивів для обмови потерпілою засудженого судом не встановлено.
Проаналізувавши наведені докази, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 , зловживаючи довірою, під приводом купівлі вантажного автомобіля «МАН» заволодів коштами потерпілої ОСОБА_7 , оскільки після їх отримання будь-яких дій для купівлі цього автомобіля або повернення грошей потерпілій він не вчиняв. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 у момент заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_7 мав на меті привласнити їх, а не придбати за них автомобіль.
Отже, дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 . Порушень порядку збирання й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було.
З урахуванням викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 190 КК.
Суди першої та апеляційної інстанцій спростували доводи сторони захисту про наявність між ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 цивільно-правових відносин і обґрунтовано навели достатні мотиви своїх висновків, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Неспроможними є доводи захисника про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок щодо ОСОБА_8 незаконним складом суду, оскільки кримінальне провадження направлено до Трускавецького міського суду Львівської області для розгляду по суті з порушенням правил підсудності.
З матеріалів провадження видно, що згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року вказане провадження щодо ОСОБА_8 направлено до Бориславського міського суду Львівської області, де системою автоматизованого розподілу було розподілено для розгляду судді ОСОБА_15 . Однак під час судового розгляду цього провадження потерпіла ОСОБА_7 заявила йому відвід.
Відповідно до ч. 1 ст.81 КПК у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.
Проте визначити іншого суддю для розгляду заявленого судді ОСОБА_15 відводу виявилось неможливим через відсутність достатньої кількості суддів у цьому місцевому суді (на той час суддя ОСОБА_15 був єдиним суддею, який здійснював правосуддя у Бориславському міському суді). Тому до Апеляційного суду Львівської області в порядку ст. 34 КПК було надіслано подання про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 до іншого суду для розгляду по суті у зв`язку з неможливістю розглянути заяву про відвід судді.
За результатами розгляду подання Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 06 червня 2017 року направив кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 до Трускавецького міського суду Львівської області для розгляду по суті.
Положеннями ч. 5 ст. 34 КПК передбачено, що спори про підсудність між судами не допускаються.
Згодом Трускавецький міський суд Львівської області розглянув вказане кримінальне провадження та ухвалив щодо ОСОБА_8 обвинувальний вирок. Під час судового розгляду цього провадження в місцевому суді не було заявлено відводів судді ні стороною захисту, ні потерпілою, що свідчить про відсутність сумнівів у його неупередженості. Також до апеляційного суду не надходило скарг від учасників провадження з приводу ухвалення вироку незаконним складом суду чи порушення правил підсудності.
Таким чином, у касаційній скарзі не міститься переконливих тверджень про те, що місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які би впливали на суть обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Тому посилання захисника на те, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 ухвалено незаконним складом суду, не можна визнати прийнятними.
Анулювання результатів усіх процесуальних дій, виконаних судом упродовж майже семи років в установленому законом порядку, з метою дотримання самої лише формальної процедури призведе до неефективного витрачання людських і часових ресурсів, і порушення прав учасників процесу на розгляд справи упродовж розумного строку.
При розгляді кримінального провадження апеляційний суд навів у своєму рішенні суть доводів апеляційних скарг, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав на них переконливі відповіді. Крім того, виклав аналіз доказів і навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши доводи сторони захисту.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би впливали на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_8 , суди першої та апеляційної інстанцій не допустили, тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 Верховний Суд не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:
Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 13 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3