"07" листопада 2019 р.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 ,
за результатами судового розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, вважає за необхідне викласти окрему думку, зважаючи на такі обставини.
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України з призначенням покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.;
- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
07.11.2019 року Одеським апеляційним судом була розглянута апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.
За результатами перегляду вироку Роздільнянського районного суду Одеської області стосовно ОСОБА_3 апеляційним судом було прийнято рішення:
- апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення;
- вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 11.05.2018 року, стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, залишити без змін;
- звільнити ОСОБА_3 від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ст.49, 74 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності.
Вважаю, що вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 11.05.2018 року, стосовно ОСОБА_3 , а також ухвала Одеського апеляційного суду, від 07.11.2019 року, якою зазначений вирок був залишений без змін, є необгрунтованими з таких підстав.
Відповідно до оскарженого вироку, ОСОБА_3 , будучи засновником (учасником) ТОВ «Справедливість-12»), кількість голосів якої складає 26% від загальної кількості голосів засновників (учасників), достовірно знаючи, що збори учасників ТОВ «Справедливість-12» вважаються правомірними, якщо на них присутні учасники, загальна кількість голосів яких складає не менше ніж 60% загальної кількості голосів учасників товариства, умисно підробила з метою подальшого використання офіційний документ - протокол №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року, який надавав право внесення змін у відомості про юридичну особу, що містяться в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо директора ТОВ «Справедливість-12», та використала завідомо підроблений офіційний документ - протокол №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016, за таких обставин.
24.03.2016 року, у денний час, ОСОБА_3 , перебуваючи на току, розташованому по вул. Одеській, б/н в с. Кошари Роздільнянського району Одеської області, на комп`ютері виготовила протокол №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року, в який внесла завідомо неправдиві відомості про те, що на загальних зборах ТОВ «Справедливість-12», що проводились 24.03.2016 року, були присутні усі три засновники (учасники) товариства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та всі засновники проголосували за призначення її ОСОБА_3 директором товариства, хоча в дійсності ОСОБА_5 на зборах учасників ТОВ «Справедливість-12» присутній не був.
В подальшому, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що ОСОБА_5 , кількість голосів якого складала 48% від загальної кількості голосів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12», на засіданні загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12» 24.03.2016 року присутній не був, за призначення ОСОБА_3 директором ТОВ «Справедливість-12» не голосував, роздрукувала протокол загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12», від 24.03.2016 року, з внесеними недостовірними відомостями, в цей же день особисто підписала його та надала на підпис іншому засновнику (учаснику) ТОВ «Справедливість-12» ОСОБА_4 , кількість голосів якої, як і ОСОБА_3 , складала 26% від загальної кількості голосів засновників (учасників) товариства, таким чином вчинила підроблення офіційного документу.
Окрім того, після підроблення протоколу загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12», від 24.03.2016 року, ОСОБА_3 , умисно використала цей завідомо підроблений протокол 25.03.2016 року, шляхом надання його державному реєстратору ОСОБА_6 в приміщенні Роздільнянської районної державної адміністрації за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Незалежності, 9, з метою реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про призначення її директором ТОВ «Справедливість-12».
На підставі підробленого ОСОБА_3 документу, - протоколу №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12», від 24.03.2016 року, державний реєстратор ОСОБА_6 , не усвідомлюючи факту підробки протоколу, внесла зміни у відомості про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що ОСОБА_3 є директором ТОВ «Справедливість-12».
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні злочинів, що їй інкримінуються, суд першої інстанції послався у вироку на такі докази:
- показання свідка ОСОБА_5 , який суду пояснив, що являється засновником (учасником) ТОВ «Справедливість-12», а кількість його голосів складає 48% від загальної кількості голосів засновників. Засновником товариства він став на прохання його знайомого ОСОБА_7 . Гроші в уставний фонд товариства вніс у 2014 році. Його участь в діяльності товариства зводилась до вкладання грошових коштів в сільгосптехніку, на територію товариства він не приїжджав. В березні 2016 року йому повідомили про те, що без нього намагаються переоформити товариство і вивести його зі складу засновників. Він з`ясував, що за його відсутності були підписані документи, тому звернувся до прокуратури із заявою про вчинення злочину. В загальних зборах засновників 24.03.2016 року він участі не приймав, протокол №2 від 24.03.2016 року не підписував, про проведення цих зборів взагалі не знав. ОСОБА_3 знала, що ОСОБА_7 є його знайомим і могла повідомити про проведення загальних зборів через нього, або надіслати поштову кореспонденцію за місцем його реєстрації в с. Великоплоське В-Михайлівського району Одеської області, але вона цього не зробила. Він дізнавався у відділенні поштового зв`язку, кореспонденція на його ім`я не надходила, ОСОБА_7 йому також такої інформації не передавав. Оглянувши підроблений підпис в протоколі зауважив, що підпис дуже схожий на його, який міститься в нотаріальному договорі. Інших засновників товариства Гринду та Матковську він бачив всього один раз у 2014 році у нотаріуса при підписанні договору, а тому їх обличчя він не запам`ятав. Про смерть директора товариства дізнався пізніше;
- показання свідка ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що є засновником (учасником) ТОВ «Справедливість-12», кількість її голосів складає 26% від загальної кількості голосів засновників. Після смерті директора товариства ОСОБА_8 , виникла необхідність обрати нового директора. Вони направили листа про проведення загальних зборів засновників товариства ОСОБА_5 за місцем його реєстрації, а ОСОБА_3 ще й зателефонувала ОСОБА_7 , - інвестору ТОВ «Справедливість-12», який ввів ОСОБА_5 у засновники у 2014 році. Саме таким шляхом завжди повідомляв ОСОБА_5 колишній директор ОСОБА_8 24.03.2016 року вони з ОСОБА_3 на току в с. Кошари чекали на ОСОБА_5 . Приблизно о 15 год. прийшов чоловік, який представився ОСОБА_5 і вони розпочали загальні збори. Вона запропонувала обрати директором ОСОБА_3 , адже вона була і обліковцем, і бухгалтером товариства за часів директора ОСОБА_8 . Вони всі проголосували «за» шляхом підняття руки. Чоловік, який представився ОСОБА_5 , не заперечував проти обрання ОСОБА_3 директором товариства, підписав виготовлений останньою за допомогою комп`ютера, розташованого в приміщенні току, та роздрукований на папері протокол, і залишив приміщення току. Вони з ОСОБА_3 також підписали протокол. Пізніше з`ясувалося, що підпис у протоколі не належав ОСОБА_5 . Вона бачила Стародубцева один раз у 2014 році у нотаріуса, тому його обличчя не запам`ятала. Оскільки ніхто крім неї, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не знав про проведення загальних зборів засновників, вони подумали, що чоловік, який прийшов на збори - ОСОБА_5 і його паспорт не перевірили. Протокол загальних зборів №2 від 23.04.2016 року державному реєстратору подавала ОСОБА_3 ;
- заяву ОСОБА_5 від 28.03.2016 року до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення, у якій він повідомив, що 25.03.2016 року дізнався про підробку його підпису у протоколі загальних зборів засновників товариства та про подачу підроблених документів на реєстрацію (а.к.п. 79-80);
- протокол №2 загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року, у якому вказано, що на загальних зборах учасників товариства 24.03.2016 року присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . До порядку денного включено питання про призначення директора товариства, за яке проголосували «за» всі присутні. На зворотному боці протоколу містяться підписи всіх присутніх учасників товариства, в тому числі й ОСОБА_5 .
- висновок судово-почеркознавчої експертизи №5172/02 від 07.02.2017 року, відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_5 у протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року, розміщений в верхній частині зворотного боку документу, а саме: на лінії графлення, праворуч від друкованого запису « ОСОБА_5 », виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою (а.к.п. 117-122);
Суд першої інстанції зазначив у вироку, що не сприймає доводи ОСОБА_3 та показання свідка ОСОБА_4 про те, що на загальні збори з`явилась особа чоловічої статі, яка назвалась ОСОБА_5 , але вони не знали, що вказаний чоловік не є ОСОБА_5 , через те, що на думку суду, зазначені показання є захисною версію обвинуваченої, вигаданою з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, а ОСОБА_4 , яка перебуває з ОСОБА_3 у дружніх стосунках, також є засновником товариства, була присутня на загальних зборах 24.03.2016 року та зацікавлена в обранні ОСОБА_3 директором товариства, дає показання на її користь з метою допомогти їй уникнути відповідальності.
До того ж, на думку суду першої інстанції, версія сторони захисту спростовується показаннями свідка ОСОБА_5 , наданими в суді під присягою та після попередження про кримінальну відповідальність, про його необізнаність про проведення загальних зборів засновників 24.03.2016 року, а отже про його відсутність на вказаних зборах, відсутністю письмових доказів повідомлення ОСОБА_5 , як учасника товариства про проведення загальних зборів 24.03.2016 року.
Також суд визнав неспроможною версію обвинуваченої про те, що таким чином їй помстився ОСОБА_7 , підіславши замість Стародубцева іншу особу, адже жодного доказу на підтвердження даної версії, стороною захисту не надано.
Отже, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_3 , суд першої інстанції кваліфікував її дії: за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення іншого офіційного документу, який видається підприємством і який надає право, з метою використання його підроблювачем; за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з оцінкою доказів наданою судом першої інстанції.
Разом з тим, слід зазначити, що суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, характеризується прямим умислом, тобто мають бути доведені такі обставини: обвинувачена усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає можливість настання суспільно небезпечних наслідків і бажає їх настання.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції та апеляційного суду стосовно того, що протокол загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» є офіційним документом, вважаю що вина ОСОБА_9 у формі прямого умислу не доведена.
Об`єктивний аналіз досліджених судом доказів дає підстави дійти до висновку про те, що ОСОБА_5 не був присутнім на зборах і не підписував протокол загальних зборів, проти чого не заперечує сторона захисту.
Разом з тим, зазначені обставини не доводять вину обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_9 послідовно стверджувала, що вжила заходів до виклику ОСОБА_5 на загальні збори.
Також ОСОБА_9 пояснила, що офіс підприємства знаходиться на значному віддалені від населеного пункту, тому ні в неї ні в ОСОБА_4 не виникло сумнівів стосовно того, що особа, яка прибула на збори в призначений час є саме ОСОБА_5 .
Як пояснювала обвинувачена та свідок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вони не пам`ятали в обличчя, оскільки бачили його одного разу в 2014 році, в нотаріуса, при його введенні у склад засновників підприємства.
З показань свідка ОСОБА_5 , на які суд першої інстанції посилається як на доказ вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів, вбачається, що ОСОБА_5 не був присутнім 24.03.2016 року на загальних зборах учасників ТОВ «Справедливість-12», отже він не може стверджувати, що підпис у протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12», від його імені, виконала саме ОСОБА_3 .
Також, будучи відсутнім на зазначених зборах, ОСОБА_5 не може об`єктивно заперечувати або спростовувати показання ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 про те, що на збори прибула особа, яка назвалася ОСОБА_5 , приймала участь у голосуванні та підписала протокол №2.
За таких обставин показання ОСОБА_5 не можуть бути визнані такими, що доводять вину ОСОБА_3 в інкримінованих їй злочинах.
Посилання суду першої інстанції на показання свідка ОСОБА_4 , як на доказ вини ОСОБА_3 є неспроможними, оскільки ОСОБА_4 дала показання аналогічні з показаннями ОСОБА_3 , які не тільки не викривають ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, а навпаки спростовують версію обвинувачення.
Крім того, суд першої інстанції припустився суперечності у вироку з одного боку послався на показання ОСОБА_10 , як на доказ вини ОСОБА_3 , а з іншого боку поставився до показань ОСОБА_11 критично, зазначивши у вироку, що доводи ОСОБА_3 та показання свідка ОСОБА_4 є захисною версію обвинуваченої, вигаданою з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому суд першої інстанції не звернув уваги та не надав об`єктивної правової оцінки тій обставині, що як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дали суду показання про те, що бачилися всього один раз у 2014 році у нотаріуса, при підписанні договору, тому обличчя один одного не запам`ятали.
Отже, показання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про фактичні обставини проведення зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» 24.03.2016 року, зокрема присутності на них третьої особи, яка назвалася ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не спростовані.
До того ж, сторона обвинувачення не перевірила зазначені обставини під час досудового розслідування та не спростувала доводи сторони захисту відповідними доказами, а суд першої інстанції не надав об`єктивної правової оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, обмежившись формальним посиланням на зацікавленість ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 у результатах судового розгляду.
Критичне ставлення суду першої інстанції до показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що свідок перебуває з ОСОБА_3 у дружніх стосунках, також є засновником товариства, була присутня на загальних зборах 24.03.2016 року та зацікавлена в обранні ОСОБА_3 директором товариства, тому дає показання на її користь з метою допомогти їй уникнути відповідальності, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки є суб`єктивним припущенням, яке не ґрунтується на досліджених доказах.
До того ж, посилаючись на те, що показання свідка ОСОБА_5 , надані під присягою, тому суд їм довіряє, суд першої інстанції не врахував, що свідок ОСОБА_4 також давала показання під присягою та була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.
Натомість, суд у вироку не зазначив, чому показанням свідка ОСОБА_5 , наданим під присягою, він довіряє, а показання свідка ОСОБА_4 , яка також давала їх під присягою, суд ставить під сумнів. Апеляційний суд також не дав належної правової оцінки зазначеним обставинам.
До того ж показання свідка ОСОБА_5 не спростовують показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 .
Аналізуючи зміст заяви ОСОБА_5 від 28.03.2016 року до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення, у якій він повідомив, що 25.03.2016 року дізнався про підробку його підпису у протоколі загальних зборів засновників товариства та про подачу підроблених документів на реєстрацію, слід зауважити що ОСОБА_5 , не будучі обізнаним про дату проведення зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» 24.03.2016 року, вже на наступний день 25.03.2016 року дізнався про це та звернувся з повідомленням до поліції, але не особисто, а через представника.
Зазначена обставина може свідчити про те, що показання обвинуваченої стосовно того, що вона повідомила у телефонному режимі про дату проведення зборів ОСОБА_7 , а той помстився їй, підіславши замість ОСОБА_5 іншу особу, з урахуванням оперативності подачі заяви до поліції, виглядають достовірними, а будь-які сумніви мають трактуватися на користь обвинуваченої.
Посилання суду першої інстанції у вироку на висновок судово-почеркознавчої експертизи №5172/02 від 07.02.2017 року, апеляційний суд визнає обгрунтованим, але зазначений висновок лише підтверджує, що підпис від імені ОСОБА_5 у протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.
Натомість, цей висновок експерта не встановлює, що підпис від імені ОСОБА_5 виконаний ОСОБА_3 і не спростовує її показання, щодо його виконання особою, яка назвалася ОСОБА_5 , з урахуванням того, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бачилися лише один раз у 2014 році та обличчя один одного не запам`ятали, це означає, що обвинувачена сприймала невстановлену особу як ОСОБА_5 , а сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_3 прямого умислу на вчинення злочинів.
До того ж, орган досудового розслідування не призначив відповідну експертизу для встановлення, чи не ОСОБА_3 виконаний підпис від імені ОСОБА_5 .
Отже, у вироку суду першої інстанції, окрім суб`єктивних показань ОСОБА_5 , який не був очевидцем події злочинів, інкримінованих обвинуваченій, та висновку експерта, у якому не зазначено, що саме ОСОБА_3 виконала підпис у протоколі №2 загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12» від 24.03.2016 року від імені ОСОБА_5 , з урахуванням того, що вона сприймала невстановлену особу як ОСОБА_5 , не наведено жодного допустимого доказу об`єктивного характеру, яким би підтверджувався той факт, що обвинувачувана діяла з прямим умислом.
Окрім того, з рішення Господарського суду Одеської області від 21.06.2018 року, наданому стороною захисту, випливає, що ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову до ТОВ «Справедливість-12» про визнання недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів учасників ТОВ «Справедливість-12», оформленого протоколом №4 від 08.12.2016 року про виключення ОСОБА_5 зі складу ТОВ «Справедливість-12».
Апеляційний суд формально поставився до доводів апеляційної скарги в частині відсутності доказів прямого умислу обвинуваченої і не дав належної правової оцінки доказам, на які послався суд першої інстанції.
Висновок апеляційного суду стосовно доводів сторони захисту про те, що суд в оскарженому вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зокрема відкинув показання обвинуваченої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 та прийняв до уваги лише пояснення свідка ОСОБА_5 , є непереконливим, оскільки апеляційний суд фактично жодним чином не спростував доводи апеляційної скарги в цій частині, а лише наголосив на тому, що такі твердження є голослівними, безпідставними та такими, що спростовуються змістом зазначеного вироку, не зазначивши при цьому якими саме доказами спростовуються доводи сторони захисту.
Апеляційний суд дійшов до висновку про обгрунтованість висновків суду першої інстанції, стосовно того, що версія обвинуваченої та свідка ОСОБА_4 про те, що вони не знали ОСОБА_5 , є вигаданою з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, а свідок ОСОБА_4 , яка перебуває з ОСОБА_3 у дружніх стосунках, також є засновником товариства, була присутня на загальних зборах 24.03.2016 р. та зацікавлена в обранні ОСОБА_3 директором товариства, дає показання на її користь з метою допомогти їй уникнути відповідальності.
Такий висновок апеляційний суд обґрунтував тим, що версія обвинуваченої ОСОБА_3 виглядає сумнівною з огляду на те, що ТОВ «Справедливість-12» було створено та зареєстровано ще 27.07.2012 р., в нього входило всього три засновники (учасники) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (директор товариства), а 28.03.2014 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено зміни про учасників товариства та до складу учасників увійшов ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного капіталу 48% (при цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно здійснили внесок до статутного капіталу в розмірі 26% кожна), тому, враховуючи кворум загальних борів товариства (60% загальної кількості голосів учасників товариства, яка є пропорційною розміру часток учасників у статутному капіталі), ОСОБА_3 не могла не знати ОСОБА_5 та не спілкуватися з ним, оскільки малоймовірною є ситуація, що за 2 роки діяльності товариства з березня 2014 по березень 2016 року жодного разу не проводились загальні збори його учасників.
Однак, для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 , тобто доведення її вини у вчиненні злочинів поза розумним сумнівом, недостатньо висловити сумніви стосовно версії обвинуваченої.
При ухваленні обвинувального вироку така обвинуваченої, якою б сумнівною вона не виглядала, має бути спростована дослідженими судом доказами. Однак апеляційний суд, висловивши сумніви в достовірності версії обвинуваченої, не послався на докази, які її спростовують.
При цьому, поза увагою суду першої інстанції та апеляційного суду в цій частині залишились не тільки показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 , а й показання свідка ОСОБА_5 , який підтвердив, що бачився з обвинуваченою та ОСОБА_11 лише одного разу близько двох років тому і не запам`ятав їх обличчя.
В обґрунтування прийнятого рішення апеляційний суд послався на наявність суперечностей в поясненнях обвинуваченої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду, щодо факту перевірки 24.03.2016 р. під час проведення загальних зборів ТОВ «Справедливість-12» паспортних даних ОСОБА_5 .
Однак, слід зазначити, що в показаннях обвинуваченої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 відсутні будь-які суперечності, оскільки вони пояснювали, що не встановлювали особу ОСОБА_5 , тобто не співставляли особу, що прибула на збори, з наданим нею паспортом, але паспортні дані ОСОБА_5 були внесені в протокол зборів з паспорта ОСОБА_5 , що підтверджується достовірністю паспортних даних ОСОБА_5 в протоколі зборів.
Враховуючи викладені обставини, слід зазначити, що суд першої інстанції, а також апеляційний суд не навели жодного переконливого доказу наявності в ОСОБА_3 прямого умислу на вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
За таких обставин суд першої інстанції та апеляційний суд дійшли до необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1