Справа № 283/766/19
провадження №1-кп/283/141/2019
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
23 липня 2019 року Малинський районний суд Житомирської області у складі:

під головуванням судді ОСОБА_1
з секретарем судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині кримінальне провадження № 0000123 від 06.03.2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого: 05 червня 2014 року за ч.1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт; 28 січня 2015 року за ч.1 ст. 289 КК України до 01 року 10 місяців обмеження волі,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 164 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Малинського районного суду Житомирської області 05 червня 2014 року за ч.1 ст. 164 КК України, на підставі виконавчого листа Малинського районного суду Житомирської області від 15 травня 2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 800 грн. щомісячно по 400 грн. на кожну дитину, починаючи з 26 квітня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, Проте, згідно даних виконавчого провадження, ОСОБА_5 систематично, злісно ухиляється від сплати аліментів, на обліку в центрі зайнятості не перебував, як підприємець не був зареєстрований, та, працюючи як офіційно так й неофіційно, на неодноразові попередження державного виконавця не реагує, іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав і, таким чином, утворив заборгованість зі сплати аліментів за період часу з 26 квітня 2013 року по 28 лютого 2019 року на загальну суму 62896,35 грн., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю. Пояснив, що йому достеменно відомо про обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей, однак маючи кошти від заробітку за наймом в зазначений період, витрачав їх на власні потреби. Причиною такої позиції пояснив способом життя, який він вів. Наразі він пролікувався, влаштувався на роботу та повністю погасив існуючу заборгованість по аліментам.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що обвинувачений взагалі не приділяє належної уваги дітям, які знаходяться на повному її утриманні, будь-якої допомоги за цей період не надавав взагалі, не цікавлячись їх життям. Разом з тим, вже під час судового розгляду обвинувачений в рахунок повного погашення існуючої заборгованості по аліментам, надав згоду на відчуження земельної ділянки, яка перебувала в їх спільній сумісній власності, та отриману половину коштів від продажу віддав дітям. Таким чином, претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не мала, та просила не притягувати ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Факт ухилення обвинуваченого від сплати аліментів підтверджується також зібраними доказами: довідкою - розрахунком нарахованих та сплачених аліментів №3968/8.9-30 від 05.03.2019 року, з якої вбачається, що з обвинуваченим з 26 квітня 2013 року не сплачувались аліменти взагалі, а також попередженнями ОСОБА_5 державним виконавцем про зобов`язання погасити заборгованість по аліментам від 25.11.2013 року, 03.11.2016 року, 08.06.2017 року, 05.05.2018 року, 09.11.2018 року, довідкою Малинського центру зайнятості про те, що він не зареєстрований як такий, що шукає роботу, довідкою Коростенського об`єднаного УПФУ в Житомирській області про те, що ОСОБА_5 на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Будь-яких доказів поважності причин неможливості виконання рішення суду обвинуваченим не надано, а також не спростовано доводи обвинувачення. Показання обвинуваченого щодо відсутності оплачуваної роботи, як причини несплати аліментів, не беруться до уваги судом, оскільки останній є працездатним та отримував регулярний дохід, що підтверджено ним в судовому засіданні. Вина обвинуваченого полягає в прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, при наявності реальної можливості виконувати свій батьківський обов`язок.

Таким чином, несплата аліментів обвинуваченим викликана його небажанням утримувати дітей, що не заперечувалось ним в судовому засіданні.

Суд виключає з обвинувачення вмінений ОСОБА_5 період початку злісного ухилення від сплати аліментів з 26 квітня 2013 року по 05 липня 2014 року включно, оскільки суб`єктом кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 164 КК України може бути лише особа, яка раніше судима за ч.1 ст. 164 КК України. Відповідно до ч.1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Зважаючи, на те, що ОСОБА_5 було 05 червня 2014 року засуджено за ч.1 ст. 164 КК України, судимим він вважається з 06 липня 2014 року. Розмір заборгованості становитиме 51732,35 грн.

Суд вважає вину ОСОБА_5 в скоєнні злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України доведеною повністю та кваліфікує його діяння як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліменти), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак відбув призначені йому покарання. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшує його покарання визнання своєї вини, що полягає в повному відшкодуванні заборгованості по аліментам, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо малолітніх, рецидив злочинів.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, а також той факт, що вчинений обвинуваченим злочин не потяг тяжких наслідків, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, та за цих підстав вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його дії у вигляді обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим терміном.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальних витрат, речових доказів в провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком один рік, зобов`язавши його на підставі ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя