Справа № 159/2961/15-к
Провадження № 1-кс/159/2173/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за участю:
секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
розглянувши клопотання слідчого СВ Ковельського відділу поліції ГУ Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001661 від 03 грудня 2013 року щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.190, ч.1 ст.367 КК України, про арешт майна
в с т а н о в и в :
Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області знаходяться матеріали об`єднаного досудового розслідування, внесені до ЄРДР 03.12.2013 за № 0001661 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.190, ч.1 ст.367 КК України про те, що посадові особи ПАТ «Укрсоцбанк» під час укладення 15.05.2007 між зазначеною юридичною особою та ОСОБА_4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 та його подальшого обслуговування, а саме, видачі траншів, ввівши в оману ОСОБА_4 щодо обставин виконання банком взятих на себе зобов`язань, шляхом обману та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_4 офіційні документи заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69700 швейцарських франків та продовжують свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння належним ОСОБА_4 нерухомим майном, а саме: приміщенням магазину будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,0231 га., кадастровий номер :02 007 0010, за тією ж адресою, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності, зокрема шляхом використання іпотечного договору від 15.07.2007, внаслідок чого ОСОБА_4 може бути завдано значно більшої майнової шкоди.

У клопотанні зазначено, що 15.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 про надання кредиту у розмірі 255937,00 швейцарських франків з процентною ставкою 9,5% річних та кінцевим терміном повернення до 14.05.2017. Цього ж дня, на виконання умов п.п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 вказаного договору, з метою забезпечення виконання узятих на себе позичальником зобов`язань, між зазначеною юридичною особою та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір предметом якого виступали: приміщення магазину будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0231 га., кадастровий номер :02 007 0010, за тією ж адресою, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності. Вартість предмету іпотеки становила на час укладення договору 1530538,00 гривень.
ОСОБА_4 під час видачі траншів грошові кошти видавали у гривнях і повертав він позичені гроші також у гривнях. За кілька платежів, ОСОБА_4 звернув увагу на той факт, що для повернення банку позичених коштів йому необхідно було сплачувати більші суми ніж за його підрахунками. На запитання з даного приводу, працівники банку повідомляли йому, що ніхто його не обманює та надавали графік платежів, відповідно до якого він повинен був сплачувати саме вказані у ньому суми. Ще за деякий час йому було повідомлено, що більше отримувати кошти він не може, оскільки отримав кредитні кошти у повному обсязі.
У 2013 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 від 15.07.2007. Під час розгляду цивільної справи було встановлено, що позичальник ОСОБА_4 отримав лише 167785,00 швейцарських франків з суми 255937,00 швейцарських франків (згідно висновку судово-економічної експертизи). Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.09.2017 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1047349,73 грн. боргу за кредитним договором.

27.08.2017 слідчим СВ Ковельського ВП було визнано речовим доказом магазин будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0231 га., кадастровий номер :02 007 0010 за тією ж адресою, що належать ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Ухвалою слідчого судді Ковельського Ковельського міськрайонного суду ОСОБА_5 від 15.09.2017 накладено арешт на магазин будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0231 га., кадастровий номер :02 007 0010, за тією ж адресою, що належать ОСОБА_4 на праві приватної власності до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні № 0001661.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.09.2019 ухвалу слідчого судді від 15.09.2017 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовлено.

Слідчий зазначає, що Волинським апеляційним судом досліджувалися обставини, які обґрунтовували необхідність накладення арешту майна, які існували на період звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, тобто станом на 15.09.2017.

На даний час в ході досудового розслідування встановлено нові обставини та зібрано докази, що свідчать про необхідність запобігання відчуженню вищевказаного майна, тобто накладення на нього арешту.

В ході подальшого досудового розслідування, проведеними процесуальними діями було виявлено ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В рамках кримінального провадження проведено судово-почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої у частині вилучених 20.11.2017 документів заявах на видачу готівки та меморіальних валютних ордерах за 2007-2008 рік, а саме: № 2-01 від 13.08.2007 на суму 38028,23 грн., № 5-008 від 05.02.2008 на суму 27807,82 грн. та № 5-002 від 01.02.2008 на суму 70176,47 грн. підписи від імені ОСОБА_4 виконані не ним, а іншою особою.

Крім цього, за результатами проведено наступної судово-почеркознавчої експертизи (висновок № 177 від 27.07.2018) підтверджено, що підписи в тих же заявах на видачу готівки від імені представників ПАТ «Укрсоцбанк» виконані саме ними, а не іншими особами. Таким чином, шляхом порівняння висновків вищевказаних почеркознавчих експертиз встановлено, що одні й ті ж документи було підписано з однієї сторони посадовою особою ПАТ «Укрсоцбанк», а з іншої не ОСОБА_4 , а невідомою особою, яка і отримала кошти на загальну суму 136012,52 гривні.

Як зазначено у клопотанні, внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків службовими особами ПАТ «Укрсоцбанк» (м. Київ вул. Ковпака, 29), невстановлена особа заволоділа частиною грошових коштів відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 від 15.05.2007, чим потерпілому ОСОБА_4 завдано істотної шкоди на суму 136012,52 грн.

На даний час досудове розслідування триває, проводяться відповідні слідчі (розшукові) й інші процесуальні дії, спрямовані на встановлення всіх обставин справи та притягнення винних осіб до відповідальності. Так як у кримінальному провадженні проводилось декілька експертиз, що потребувало значного часу, та враховуючи те, що на даний час відділення АТ «Укрсоцбанк» в м. Ковелі ліквідоване, а головний офіс знаходиться в м. Києві, особи, причетні до вчинення цього злочину в АТ «Укрсоцбанк» вже не працюють, тому закінчити досудове розслідування раніше не виявилось можливим.

Разом з тим, магазин будівельних матеріалів загальною площею 422,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0231 га, кадастровий номер :02 007 0010 за тією ж адресою відповідає критеріям речового доказу, що зазначені у ст. 98 КПК України, оскільки вказане майно вважається предметом вчинення злочину кримінального правопорушення.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання слідчого.

У клопотанні слід відмовити.

15 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір № 074-22-05/07 про надання відновлювальної кредитної лінії. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав в іпотеку приміщення магазину загальною площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0231 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, банк, скориставшись правом дострокового повернення заборгованості, яка виникла, звернувся до суду із відповідним позовом. За наслідками розгляду цивільної справи, 03 березня 2015 року судом було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1047349,73 грн. кредитної заборгованості. Зазначене рішення набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні у Ковельському МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області.
Водночас, цим же рішенням суду, в тому числі, з урахуванням призначеної судом почеркознавчої експертизи, був встановлений факт недоотримання ОСОБА_4 кредитних коштів на суму 69700 швейцарських франків, оскільки він, як позичальник, не підписував заяв на видачу готівки на зазначену суму.
03 грудня 2013 року було внесено відомості в ЄРДР за № 0001661 по факту неправомірних дій посадових осіб ПАТ «Укрсоцбанк», які шляхом обману та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_4 офіційні документи заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69700 швейцарських франків чим завдали останньому значної шкоди. Попередня кваліфікація за ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України.
В ході наступного досудового розслідування, проведеними процесуальними діями було виявлено ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України та відомості про вчинене кримінальне правопорушення 24.10.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.14 Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.
Статтею 98 КПК України визначене поняття речового доказу.
Аналіз викладених вище обставин та матеріалів клопотання не містять достатніх доказів в розумінні КПК України, які підтверджують необхідність арешту вказаного у клопотанні нерухомого майна в рамках кримінального провадження.
Накладення арешту на майно буде перешкоджати виконанню рішення суду, в тому числі, шляхом звернення установою банку стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення виниклої та підтвердженої рішенням суду, яке набрало законної сили, у ОСОБА_4 кредитної заборгованості.
Крім цього, відомості до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженні внесено ще в 2013 році, і до цього часу, жодній посадовій особі АТ «Укрсоцбанк» не повідомлено про підозру, а саме провадження порушено по факту шахрайських дій, а також підробки документів. В той же час, спірне нерухоме майно до протиправних дій зазначених осіб немає жодного відношення і, відповідно, не є предметом, знаряддям та об`єктом вчинення даних злочинів, не зберегло на собі його сліди та не містить будь-яких відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються в ході даного кримінального провадження, тобто критерії його відповідності ст.98 КПК України, відсутні.
Необхідно також звернути увагу на те, що, за вказаних вище обставин, невстановлені особи незаконно заволоділи не майном позичальника ОСОБА_4 , а майном (коштами), які належать АТ «Укрсоцбанк» як юридичній особі.
Як було зазначено вище, рішенням суду, в тому числі, з урахуванням призначеної судом почеркознавчої експертизи, був встановлений факт недоотримання ОСОБА_4 кредитних коштів на суму 69700 швейцарських франків, оскільки він, як позичальник, не підписував заяв на видачу готівки на зазначену суму.
Ця сума з ОСОБА_4 не стягнута і він її АТ «Укрсоцбанк» не сплачував. Цією сумою, належною АТ «Укрсоцбанк», невстановлені особи заволоділи завдяки укладенню фіктивних кредитних траншів на ім`я ОСОБА_4 . Оскільки вказана сума із заборгованості ОСОБА_4 рішенням суду виключена, збиток залишився у АТ «Укрсоцбанк».
Умисел невстановлених осіб був спрямований на заволодіння коштами АТ «Укрсоцбанк», фіктивними кредитними траншами на ім`я ОСОБА_4 це заволодіння приховувалося. Тобто, невстановлені особи не мали наміру заволодіти саме коштами ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , повертаючи кредит, мав передавати кошти не вказаним особам, як це має бути під час вчинення шахрайства, а АТ «Укрсоцбанк» як юридичній особі. На цей час заволодіння грошима вже відбулося і належали вони у момент заволодіння АТ «Укрсоцбанк», а не ОСОБА_4 .
З такого міркування слідує висновок, що зазначене у клопотанні майно не має жодного відношення до справи, не має також, у зв`язку з цим, ознак речового доказу.
Кредитний договір та договір іпотеки не визнані недійсними, ОСОБА_4 не заперечує їх укладення. Судом встановлено, що за вказаним договором виникла заборгованість, яка стягнута з ОСОБА_4 . Рішення суду з цього приводу набрало законної сили і примусово виконується. АТ «Укрсоцбанк» забезпечив можливу заборгованість за кредитним договором договором іпотеки. Під час виконання рішення суду АТ «Укрсоцбанк» бажає цим забезпеченням скористатися. З ОСОБА_4 під час виконання рішення суду стягується сума, яка реально ним позичена і не повернута, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Тому твердження слідчого, що невстановлені особи намагаються заволодіти іпотечним майном і щоб цьому запобігти потрібно накласти на нього арешт, абсолютно безпідставне. Іпотечне майно за допомогою державної виконавчої служби намагається реалізувати легальний іпотекодержатель АТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Накладення на таке майно арешту означатиме перешкоджання виконанню рішенню суду. ОСОБА_4 має можливість відстоювати свої порушені права цивільно-правовими засобами, недопустимо за допомогою кримінально-процесуальних засобів влаштовувати штучні перепони виконанню судового рішення.
Слід також зазначити, що, як було зазначено вище, ухвала слідчого судді від 15.09.2017 року скасована ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.09.2019 року.
Вказана ухвала Волинського апеляційного суду, викладені у ній доводи і висновки обов`язкові для всіх, в тому числі і для суду першої інстанції.
З часу постановлення цієї ухвали досудове слідство не здобуло нічого з того, що могло стати підставою для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно. Невдалі спроби допиту свідків та внесенні в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, такої підстави не породжують.
Твердження слідчого, що Волинський апеляційний суд, постановляючи ухвалу про скасування ухвали слідчого судді, не брав до уваги здобуте слідством з дня постановлення скасованої ухвали, є необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції витребовував матеріали у слідчого і постановляв ухвалу, дослідивши їх у повному обсязі. За логікою слідчого, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати арешт майна, якщо на момент постановлення ухвали підстави для арешту були, а на момент розгляду справи апеляційною інстанцією вони відпали. Така логіка суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої втручання у право власності особи має бути необхідним і якщо підстави для такого втручання відпадають воно має бути негайно припинене.
Суд першої інстанції не вправі переоцінювати і переосмислювати доводи апеляційної інстанції, якщо обставини на основі яких вони були зроблені, не змінилися.
До того ж, суд дійшов до таких же висновків як і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
У задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Ковельського відділу поліції ГУ Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001661 від 03 грудня 2013 року щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.190, ч.1 ст.367 КК України, про арешт майна відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1