ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/87/19 Справа № 180/1392/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000475 за апеляційною скаргою прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, із неповною середньою освітою, не працюючого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
а також

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, вчинене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Обраний відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасовано.

Ухвалено звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Процесуальні витрати по залученню експертів ухвалено віднести на рахунок держави.

Відповідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 27 червня 2017 року, приблизно о 22 год. разом з обвинуваченим ОСОБА_9 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_9 мав конфліктні стосунки, направились до домоволодіння потерпілого за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 , зайшовши до вказаного будинку, одразу кулаками умисно наніс не менше п`яти ударів в обличчя та голову ОСОБА_12 , від яких останній присів на диван. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 наніс кулаком декілька ударів в черевну порожнину та грудну клітину потерпілого. Відійшовши від нього, ОСОБА_9 надав можливість ОСОБА_8 продовжити спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

З метою реалізації спільного умислу, направленого на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс кулаками не менше десяти ударів в голову та тулуб останнього. Після чого в ході обопільної боротьби, ОСОБА_8 , піднімаючи ОСОБА_12 за комір футболки, край якого стиснувся навколо шиї, створивши смугу, потім разом з ОСОБА_9 посадили його на диван та обидва пішли з будинку.

В цей же день приблизно о 23 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходились в парку ім. Шевченко, розташованому неподалік вул. Бабушкіна в м. Марганець, Дніпропетровської області, де зустріли потерпілого ОСОБА_12 .

ОСОБА_9 умисно наніс не менше двох ударів в тулуб ОСОБА_12 , та в той же час ОСОБА_8 умисно наніс не менше двох ударів в грудну клітину ОСОБА_12 , після чого потерпілий залишився на місці події, а вони пішли.

Внаслідок вказаних спільних умисних, протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_12 від отриманих травм помер на території парку «ім. Шевченко».

Смерть ОСОБА_12 наступила від сумісної тупої травми голови і тулубу у вигляді численних синців і саден на обличчі, голові, грудній клітині, багатоуламкового перелому кісток носа, переломів ребер, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, розриву печінки, з послідуючим розвитком шоку, що є безпосередньою причиною смерті.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування та прокурором кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинили смерть потерпілого.

Однак, під час судового слідства обставини встановлені органом слідства про скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, не знайшли свого підтвердження, тому останні були виправдані у зв`язку з недоведеністю, що даний злочин вчинено останніми.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що висновки суду про безпідставне та необґрунтоване обвинувачення спростовуються:

- протоколом огляду місця події від 28.06.2017, який проводився на території парку імені Т.Г. Шевченка, який розташований в районі ЗОШ №7 по вул. Долгова, б. 1 та неподалік вул. Бабушкіна в м. Марганці, під час якого було виявлено та оглянуто труп потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події від 28.06.2017, який проведений за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено фрагменти з речовиною бурого кольору;

- висновком експерта № 713Н про визначення групової приналежності крові потерпілого ОСОБА_12 , для проведення в наступному судових цитологічних та імунологічних експертиз;

- висновком експерта № 717/Н про встановлення наявності крові людини у змивах з лівої руки обвинуваченого ОСОБА_8 , яка не виключає можливість походження її від потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду предмета від 28.06.2017, згідно якого предметом огляду є футболка сірого кольору та шорти темно-коричневого кольору, які добровільно були надані обвинуваченим ОСОБА_8 , та на яких маються плями та сліди бурого кольору;

- висновком експерта № 718, згідно якого в двох слідах на футболці, яка належить ОСОБА_8 , встановлена наявність крові людини, не виключена можливість походження крові від потерпілого ОСОБА_12 , так і від обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як окремо від кожного, так і при суміші крові від них;

- актом судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 від 29.06.2017 № 138, в якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден в області лівого ліктьового суглобу, на тильній стороні правої кисті та лівої кисті, що свідчить про нанесення ним кистями обох рук та ліктем ударів потерпілому ОСОБА_12 ;

- слідчим експериментом, проведеним зі свідком ОСОБА_13 в будинку АДРЕСА_3 від 29.06.2017, тобто на наступний день після вчинення кримінального правопорушення, під час якого свідок на місці показав, яким чином ОСОБА_8 з ОСОБА_9 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 129-Е-Д-1 згідно якого, враховуючи кількість, локалізацію та механізм утворення виявлених при досліджені трупа ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, експерт вважає за можливе утворення деяких з них, а саме: синців і саден на обличчі, перелома кісток носа, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, розрива печінки, за обставин та при механізмі, на який вказує свідок ОСОБА_13 під час слідчого експерименту;

- слідчим експериментом, проведеним з обвинуваченим ОСОБА_8 в будинку № 19 по вул. Заливній в м. Марганець та в парку імені Т.Г. Шевченка, розташованому неподалік вул. Бабушкіна в м. Марганець, від 29.06.2017, тобто на наступний день після вчинення кримінального правопорушення, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 на місці показав, яким чином він з ОСОБА_9 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 129-Е-Д-2 згідно якого, враховуючи кількість, локалізацію та механізм утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, експерт вважає за можливе утворення їх за обставин та при механізмі, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту;

- слідчим експериментом від 14.11.2017, проведеним з обвинуваченим ОСОБА_8 в приміщені актової зали Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 уточнював показання, яким чином він з ОСОБА_9 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_12 та звідки з`явилась смуга тиснення (странгуляційна борозна) на шиї потерпілого ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 129-Е-Д-З згідно якого, враховуючи кількість, локалізацію та механізм утворення виявленого при досліджені трупа ОСОБА_12 тілесного ушкодження у вигляді смуги тиснення (странгуляційної борозни) на шиї потерпілого, експерт вважає за можливе утворення його за обставин та при механізмі, на який вказує підозрюваний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту;

- висновком експерта № 129-Е-Д-4 згідно якого експерт вважає за можливе, що потерпілий ОСОБА_12 протягом деякого часу, який вимірюється терміном від декількох десятків хвилин до шести годин, міг здійснювати активні самостійні рухи (самостійно пересуватися) обсяг і цілеспрямованість яких встановити неможливо, до моменту розвитку шоку і втрати свідомості, що свідчить про можливість потерпілого ОСОБА_12 самостійно пересуватись без сторонньої допомоги протягом періоду часу до 6 годин;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в суді дала покази, при яких обставинах, де та коли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наносили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 ;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який в суді дав покази, при яких обставинах, де та коли ОСОБА_12 розповів, як йому наносили тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в суді дав покази, при яких обставинах 27.06.2017 він бачив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про наміри, які вони повідомляли з приводу потерпілого ОСОБА_12 , про конфлікт з матір`ю свідка ОСОБА_16 , яка була очевидцем нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 ;

Вищевказані докази беззаперечно свідчать про нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , та в парку «ім. Т.Г. Шевченка» в м. Марганець.

Вважає, що в основу виправдання обвинувачених суд поклав покази обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , хоча в вироку суд першої інстанції зазначив, що критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_9 , так як вони спростовуються показами інших свідків. З цього, на думку прокурора, слідує, що в частині свідчень обвинуваченого, які стосуються нанесення тілесних ушкоджень потерпілому за місцем його мешкання суд віднісся критично, проте всупереч зазначеного вище, тут же, поклав свідчення обвинуваченого в основу виправдання і забезпечення алібі обвинуваченим.
Вказує, що свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 змінили свої показання, надані на досудовому слідстві, та суду пояснили, що приблизно о 22 год. обвинувачений ОСОБА_9 прийшов до них в гості та перебував до самого ранку в їх компанії та нікуди не відлучався, при цьому вони разом розпивали спиртні напої. Вказані свідки суду не змогли вказати точну дату, коли це мало місце, вказують лише точний час. Під час допиту в суді вказані свідки плутались в показаннях, неодноразово їх змінюючи в судовому засіданні, крім того, дані особи ствердно вказали, що після того, як до обвинуваченого ОСОБА_9 був застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зустрічались з останнім, про що говорили не уточнили. Крім цього, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 стверджували в суді, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходились в цей час за місце мешкання потерпілого ОСОБА_12 , а потім свідка ОСОБА_15 , але суд цю обставину взагалі не взяв до уваги.
Крім цього зазначає, що 14 лютого 2018 року в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник заявили клопотанням про допит свідка захисту ОСОБА_19 . Ухвалою суду в цей же день зазначене клопотання було задоволено, але даний свідок під час судового розгляду допитаний не був. При допиті обвинуваченого ОСОБА_9 20 червня 2018 року, під час судового розгляду, останній заявив, що вищезгаданий свідок захисту не допитаний та заявив повторне клопотання про його допит, на що судом йому було відмовлено.
Стверджує, що судом було встановлено наступний порядок дослідження доказів, а саме: дослідження письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, перегляд відео фіксації слідчих дій, допит потерпілої, свідків, обвинувачених. Проте, зазначений порядок судом було порушено, оскільки допит свідка ОСОБА_13 відбувався після допиту обвинувачених, що є невідповідністю визначеного цим же складом суду порядку дослідження доказів.
20 червня 2018 року після останнього слова обвинувачених суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, оголосивши учасникам, що вирок буде оголошено 22 червня 2018 року о 10 год. Після чого, суд вийшов із нарадчої кімнати та оголосив вирок 21 червня 2018 року о 15 год., не повідомивши учасників судового розгляду про зміну дати та часу оголошення вироку, у зв`язку з чим потерпіла сторона не була присутня під час його проголошення.
Вказує, що виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з підстав недоведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд не послався на норму кримінального процесуального закону, яка б передбачала таку підставу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів, які підтримали апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просили їх задовольнити, думки обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду законним та обґрунтованим, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку про необхідність її часткового задоволення та скасуванню вироку, у зв`язку з із неповнотою судового розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приймаючи рішення про ухвалення виправдувального вироку, суду слід мати на увазі, що у відповідності до ст. 373 КПК, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

У разі визнання особи виправданою, в мотивувальній частині вироку, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішується судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Із суті наведеної вище норми процесуального закону вбачається, що в резолютивній частині виправдувального вироку, крім того, належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані органом досудового слідства, так і в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про те, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані. Належним чином не було перевірено висновки органу слідства про те, що саме при обставинах викладених в обвинувальному акті ОСОБА_9 і ОСОБА_8 скоєно злочин, передбачений ст. 121 ч. 2 КК. що призвело до передчасного висновку до ухвалення виправдувального вироку.
В обгрунтування своїх висновків про недоведеність, що злочин вчинено ОСОБА_9 і ОСОБА_8 суд послався на те, що:
-органом слідства і в суді першої інстанції не встановлено, при яких обставинах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в ніч з 27 на 28 червня 2017 року опинились на території парку «ім. Шевченко», де було виявлено труп потерпілого, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що викривальні покази при слідчому експерименті давав під тиском співпрацівників поліції;
-позбавлений можливості кваліфікувати дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за епізодом застосування ними насильства за місцем мешкання потерпілого, оскільки не встановлені його наслідки, тобто ступінь тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_12 ;
-ставить під сумнів об`єктивність показів ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 14 листопада 2017 року про природу виникнення у потерпілого смуги тиснення на шиї, оскільки такі покази не давав під час такої ж процесуальної дії 29 червня 2017 року;
-свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в день події не бачили у потерпілого странгуляційної борозни;
-в показах ОСОБА_8 містяться суперечності про те, де він знаходився під час застосування ОСОБА_9 насильства щодо потерпілого за місцем його мешкання;
-на те, де саме в житлі ОСОБА_12 до нього було застосовано насильство.
Сукупність наведеного привела суд першої інстанції до висновку про відсутність достатніх даних вважати, що злочин вчинено обвинуваченими.
Колегія суддів перевіряючи обґрунтованість таких висновків, вважає їх передчасними, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення, такими, які суперечать даним, які містяться в матеріалах справи і отриманих під час судового розгляду справи, яким необхідно дати аналіз і належну оцінку.
Як вбачається із доводів, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, одним із доказів доведеності вини ОСОБА_9 і ОСОБА_22 є покази останнього, отримані органом слідства під час слідчих експериментів 29 червня і 14 листопада 2017 року, про обставини спільного з ОСОБА_9 застосування насильства щодо потерпілого із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть.
Суд не прийняв вказані протоколи в якості доказів винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_22 з посиланням на те, що останній відмовився від своїх показів, а також у зв`язку з тим, що до нього посадовими особами органу поліції було застосовано психологічний тиск. Крім того, ОСОБА_22 покази про механізм і обставини спричинення потерпілому смуги тиснення на шиї дав 14 листопада 2017 року, тобто, через значний термін після події. Тому вважає їх сумнівними, а протоколи вказаних процесуальних дій, - недопустимими доказами.
На переконання колегії суддів такі висновки районного суду є передчасними, виходячи з наступного.
У частині посилання суду на недопустимість протоколів слідчих експериментів, колегія зауважує, що показання, відповідно до ч. 1 ст. 95 КПК це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК.
Колегія суддів зазначає, що оцінка протоколу слідчого експерименту, в якому зазначені пояснення підозрюваного, які він в подальшому змінив (відмовився) під час судового розгляду, має оцінюватися судом особливо прискіпливо та критично з урахуванням того, чи є цей доказ винуватості особи єдиним, має вирішальне значення в даному кримінальному провадженні, або навпаки підтверджується сукупністю інших переконливих доказів, чи посилався підозрюваний на примусовий характер цих показань і наскільки переконливими є докази та обставини, що підтверджують ці його скарги тощо.
Однак у даному кримінальному провадженні доводи ОСОБА_22 про застосування до нього недозволених заходів психологічного тиску не було перевірено. Процесуальне рішення відповідного органу прокуратури не прийнято, тобто, заява підозрюваного про недозволені заходи не знайшла свого належного законного розв`язання, а протоколи слідчих експериментів, як вказує прокурор в апеляційній скарзі, є лише одним із доказів, які були досліджені й оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.
Крім того, даючи оцінку протоколам слідчого експерименту, належно звернути увагу на відповідність їх складання процесуальному закону, на те, чи давались підозрюваними викривальні покази після роз`яснення їм процесуальних прав, чи в присутності понятих, захисника, інших посадових осіб, чи були створені умови, які б виключали здійснення на підозрюваного будь-якого тиску (застосування фото аудіо відео фіксації). Звертати увагу на те, чи містять показання підозрюваних щодо обставин, які підлягають доказуванню у справі і складають об`єктивну і суб`єктивну сторони інкримінованих злочинів, подробиці подій, які б могли знати лише особи, які вчинили такі дії. Необхідно перевіряти, чи засвідчена вірність повідомлених підозрюваними даних про обставини вчинення злочинів власноручними записами і підписами та інших учасників процесуальної дії, зокрема, захисника, понятих, та посадових осіб, які брали участь у відповідних процесуальних діях, чи були на цей рахунок зауваження, який характер вони носили, з`ясовувати, чи могли такі зауваження поставити під сумнів законність проведеної процесуальної дії. Суд повинен встановити, чи узгоджуються дані отримані під час слідчого експерименту з іншими доказами по справі і тільки після цього приймати рішення про допустимість даних доказів.
В мотивувальній частині вироку суд ставить під сумнів обставини виникнення у потерпілого ушкодження у виді странгуляційної борозни, про які показав підозрюваний ОСОБА_8 . Суд вважав їх не встановленими, оскільки про них під час слідчого експерименту 29 червня 2017 року ОСОБА_8 не розповідав, і дав покази про них лише 14 листопада 2017 року. Сплив значного часу після події суд відніс до обставини, яка ставить під сумнів об`єктивність показів ОСОБА_8 .
Такий висновок колегія суддів вважає непереконливим, оскільки крім формального посилання суду на сплив значного часу, він нічим не підкріплюється.
Для того, щоб так вважати, суду необхідно було з`ясувати у підозрюваного, чому той доповнив свої покази, чому не розповідав про них одразу після події в день проведення 29 червня 2017 року слідчого експерименту. З метою перевірки додаткових показів про механізм спричинення смуги тиску у потерпілого, необхідно співставити їх з іншими доказами, в тому числі з експертними дослідженнями, показами експерта, іншими даними і тільки після детального аналізу здобутих даних, мотивувати своє рішення про те, чи відповідають об`єктивності покази підозрюваного ОСОБА_8 .
З урахуванням експертних досліджень про розвиток пошкоджень на шиї потерпілого - странгуляційної борозни, суду необхідно було встановити, чи можна було її розгледіти свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 саме о 22 год. коли ті спілкувались з ОСОБА_12 . З`ясувати у експерта, чи можуть особи без фахових знань з відповідним розвитком пошкодження беззаперечно бачити його. При наявності отриманих даних, усунути суперечності, на які посилається суд.
Посилання суду на суперечності в показах підозрюваного ОСОБА_8 і його ж показах при слідчому експерименті від 29 червня і 14 листопада 2017 року в частині предметів обстановки і місця в житлі потерпілого, де відбувались події, суд не вмотивував, як такі суперечності впливають на доведеність вини, на встановлені органом слідства і самим судом першої інстанції дані щодо часу, місця, мотиву, способу застосування до потерпілого насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину з урахуванням показів підозрюваного ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та інших доказів про те, що застосування насильства щодо потерпілого відбувалось саме за місцем його мешкання в буд. АДРЕСА_3 .
Суд вважав неспростовним і алібі ОСОБА_9 з посиланням на пояснення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що підозрюваний о 22 год. прийшов до них за місцем мешкання і перебував до ранку наступного дня. Між тим, судом не дано аналізу їх показам про те, що в засіданні останні не змогли вказати точну дату находження ОСОБА_9 у них. Не звернув суд уваги і не дав оцінки про те, який ці свідки ведуть спосіб життя, не встановлено, які між ними і ОСОБА_9 склались взаємовідносини, і як вони могли вплинути на об`єктивність їх показів. Не співставив суд покази вказаних свідків з поясненнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходились в цей час за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_12 , а потім у ОСОБА_15 .
Вказані розбіжності ставлять під сумнів обґрунтованість висновків суду про те, що ОСОБА_9 не міг знаходитись на місці події в день скоєння злочину.
Колегія відмічає, що суд, в мотивувальній частині вироку посилається на позицію Верховного Суду України, яка міститься в його постанові від 06 лютого 2012 року №5-27ск11 про те, що згідно з вимогами ст. ст. 73, 74 КПК показання підозрюваного, обвинуваченого відповідно до яких вони визнають себе винними, підлягають перевірці. Разом з тим, суд допускає неповноту судового розгляду, під час якого, відповідно до ст. 410 КПК, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
В звязку з цим, судове рішення не можна визнати законним.
Згідно зі ст. 409 ч. 1 п. 1 КПК, неповнота судового розгляду є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вимоги вказаної норми, колегія приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час розгляду даної справи, суду необхідно прийти до уваги вищенаведене, належним чином встановити фактичні обставини інкримінованого правопорушення, додатково детально перевірити доводи прокурора, які викладені в його апеляційній скарзі, дати аналіз всім доказам в їх сукупності і при отриманні відповідних даних прийняти рішення, яке б відповідало вимогам Закону.
Керуючись ст. ст. 404,405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4