ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів кримінальне провадження №0000043, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долина, Долинського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною середньою спеціальною освітою, не одруженого, такого, що не має на утриманні неповнолітніх дітей, працюючого, раніше неодноразово судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 25 березня 2019 року близько 22 години 20 хвилин, знаходячись у другому вагоні з хвоста електропоїзда № 6036 сполученням "Фастів-Київ", який знаходився на третій приміській платформі залізничної станції Фастів-1 за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченка № 30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачив незнайомого чоловіка (в подальшому ОСОБА_10 ), який сидів на сидінні у вагоні та був одягнутий у темно-сині спортивні кросівки. Дане взуття сподобалось ОСОБА_6 і останній вирішив запропонувати ОСОБА_10 обмінятися взуттям.

З даною метою ОСОБА_6 пересів зі свого місця до ОСОБА_10 та запропонував обмін взуттям, на що останній категорично відмовив і між ними виник словесний конфлікт. У ході конфлікту у ОСОБА_6 несподівано виник умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які не є небезпечними для життя та здоров`я останнього, з метою відкритого викрадення чужого майна, а саме чоловічих кросівок марки «kellairend», 44 розміру, вартістю 400 грн., які належали ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій умисний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_10 , з корисливим мотивом, діючи повторно, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком лівої руки в область обличчя, після чого останній впав на сидіння. Надалі, продовжуючи свої злочинні умисні дії, усвідомлюючи, що потерпілий помічає незаконні його дії, направлені на викрадення чужого майна, силоміць стягнув з ніг потерпілого кросівки та відразу одягнув їх, здійснивши тим самим відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому, ОСОБА_10 після отримання ним тілесних ушкоджень, намагаючись самостійно повернути своє майно, почав вимагати від ОСОБА_6 повернення кросівок. В цей час до вагону електропоїзда № 6036 сполученням "Фастів-Київ", який знаходився на третій приміській платформі залізничної станції «Фастів-1» за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченка № 30 зайшли пасажири і випадково стали свідками, як ОСОБА_10 вимагав від ОСОБА_6 повернення свого майна.

ОСОБА_6 , незважаючи на викриття своїх протиправних дій свідками та потерпілим ОСОБА_10 , які розуміли сутність його злочинних дій, а саме вчинення ним викрадення чужого майна, продовжив свої злочинні дії направлені на утримання викраденого майна шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 у вигляді двох ударів кулаком правої руки та лівої руки (по черзі) в область голови, внаслідок чого останній впав та вдарився головою об тверду поверхню обшивки вагону.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями наніс ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 400 грн.

Дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, повторно.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину не визнав та суду надав наступні показання:

25.03.2019 він знаходився у м. Фастів у знайомого у гостях ОСОБА_11 , з яким він познайомився на будівництві та у якого проживав у 2017 році понад півроку. Вони весь день випивали, а потім він посварився зі своїм знайомим, з яким прийшов в гості, та вирішив поїхати додому. Прийшов на вокзал, купив квиток і чекав електричку. У вагоні навпроти нього сидів незнайомий, попросив цигарку, вони почали розмовляти, запитав чи є випити, на що обвинувачений відповів, що є. Вони випили по 50 грам горілки та він не пам`ятає з чого саме між ними почалася сварка. ОСОБА_10 почав простягати до нього руки, після чого він його відпихнув від себе та вдарив 1 чи 2 рази та люди викликали поліцію. Він нікуди не тікав. Поліцію чекали 15 хвилин, однак більше не билися та не сварилися. Їх з вагона обох забрали працівники поліції у відділок. У відділок він прийшов у своїх кросівках та у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому у відділку він заснув. Близько 1 години ночі його розбудили працівники поліції, дали якісь кросівки взути та завели в лікарню на огляд на стан сп`яніння. По дорозі він зрозумів, що йому дали не його кросівки так як він носить 41 розмір взуття, а ті були здається 44 розміру та при ходьбі злітали з нього про що він повідомляв слідчому. До ранку він спав з ОСОБА_10 у поліції в одному кабінеті. Зранку коли він прокинувся останнього вже не було, слідча йому повідомила, що ОСОБА_10 скинула дружина кошти та вони його посадили на потяг додому. Протримали його 2 дні в поліції та 27.03.2019 його викликав слідчий та сказав йому, що якщо він хоче щоб усе було добре, то нехай все визнає та піде з ним до суду звідки піде під підписку про невиїзд додому. Його спочатку привели в прокуратуру вручили обвинувачення, а потім закрили на 60 діб у сізо. Приводили його на слідчий експеримент однак він відмовився від його проведення. Ніяких кросівок у ОСОБА_10 він не забирав та ніякого конфлікту через кросівки у них не було.

На підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення запропоновано дослідити наступні докази: допитати потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , вивчити письмові докази.

Під час розгляду справи прокурор не змогла забезпечити участі двох заявлених для допиту свідків, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , у зв`язку з чим заявила клопотання про зняття з допиту цих свідків.

Дослідивши надані прокурором докази у справі, суд встановив наступне.

Допитаний в режимі відео конференції, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що в той день він їхав електричкою з роботи з Києва додому. В електричці на нього набігло троє, він одного штовхнув, а потім вдарився головою. Хто до нього підходив він не пам`ятає. У нього була розбита голова, обвинувачений стягнув з нього його кросівки та натяг йому свої у вагоні електрички. У нього вкрали 300 доларів, 9000 грн., інструмент болгарку, дрель, сумку, паспорт, обручку.

Відповідаючи на запитання захисника обвинуваченого потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що електричка, в якій він їхав з обвинуваченим була сполученням Київ-Ів.-Франківськ. З ОСОБА_6 він познайомився в метро перед тим як сісти в електричку. З ОСОБА_6 було ще двоє чоловіків. Його вдарив ОСОБА_6 , а інші допомагали ОСОБА_16 . Петренко зняв кросівки і натяг йому свої.

Відповідаючи на запитання обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_6 та інші троє почали його бити одразу. У вагоні він одного штовхнув, а потім його вдарив ОСОБА_6 в голову і він вдарився об лавочку. Коли пасажири викликали поліцію, то вони з ОСОБА_6 були разом і разом пішли у відділок.

Відповідаючи на запитання суду, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що коли його вдарили, він знепритомнів, а коли прийшов до тями, то його кросівки були на ОСОБА_16 , а ОСОБА_16 кросівки на ньому. Його забрала поліція і йому наклали чотири шви. Також потерпілий ОСОБА_10 суду повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 не пропонував йому в електричці обмінятися кросівками. Того як знімав з нього ОСОБА_6 кросівки він не бачив, оскільки був непритомний. Кросівками обмінявся з обвинуваченим ОСОБА_6 в поліції. Кросівки, які належали ОСОБА_6 були коричневими в сіточку.

Також потерпілий повідомив суду, що заяву про вчинений щодо нього злочин, а саме викрадення 300 доларів, 9000 гривень, інструменту, паспорта, обручки він писав у поліції в Івано-Франківську. Про результати розгляду його заяви суд повідомити не зміг.

Відповідаючи на запитання суду щодо заяви, яка міститься у справі у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, складеному 25.03.2019 о 23 год.00 хв., де вказано, що в електричці ОСОБА_17 невідомий чоловік, застосувавши до потерпілого фізичне насилля, відкрито викрав кросівки, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що те, що йому казали, те він і написав.

У зв`язку з тим, що показання потерпілого не узгоджувалися з фактичними обставинами інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, судом було запропоновано прокурору з`ясувати ці обставини, враховуючи те, що остання має протокол допиту потерпілого на досудовому розслідуванні, на який міститься посилання у реєстрі до обвинувального акта. Разом з тим, будь-яких дій, в тому числі й оголошення показань потерпілого відповідно до абз.3 ч.9 ст.224 КПК України, спрямованих на уточнення або усунення можливих розбіжностей в показаннях наданих потерпілим ОСОБА_10 у суді, прокурором здійснено не було.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надала наступні показання:

25.03.2019 приблизно о 22:30 год. вона знаходилася на станції Фастів, їхала у Київ. Побачила як двоє мужчин сперечалися і як один вдарив другого так, що той пробив головою фанеру. Про що саме сперечалися чоловіки вона не чула, оскільки була в іншому кінці вагона. Вона з іншими пасажирками розборонила чоловіків, у потерпілого була розбита голова, потерпілий казав обвинуваченому, щоб той зняв його кросівки, а обвинувачений заперечував, що то кросівки потерпілого. Потерпілий був лише в самих шкарпетках. Які саме кросівки були у обвинуваченого вона не пам`ятає. Обвинувачений заперечував, що то кросівки потерпілого і казав, що то його кросівки. Інші ж кросівки валялися під сидінням і вони були маленькі та брудні. Поліцію викликала її сестра.

Відповідаючи на запитання захисника свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомила, що бійка була саме в електричці, їй передувала сварка. Потерпілий був одягнутий у голубі джинси, шкарпетки, а обвинувачений у чорну куртку, штани і шапку, при цьому потерпілий був охайний, а обвинувачений ні. Інших осіб біля обвинуваченого та потерпілого не було. У обвинуваченого була велика чорна сумка, він казав, що у нього є ковдра, показував її, казав, що то його речі та його кросівки. Потерпілий також казав, що нема його телефона і гаманця. І потерпілий, і обвинувачений на вигляд були у хмільному стані. Їх обох забрали працівники поліції. А вона, її сестра, та ще дві жінки, одна з яких давала показання, залишилися у вагоні і чекали відправки. Особисто її працівники поліції не допитували. Коли вона приїхала додому, то прийшов їхній дільничний на прізвище ОСОБА_18 , сказав, що дзвонили з ОСОБА_19 і потрібно дати пояснення. Вони з сестрою розказали йому як було, а він записав і вони підписали.

Відповідаючи на запитання суду свідок ОСОБА_12 повідомила, що не бачила як обвинувачений забирав у потерпілого кросівки, а вирішила, що вони належать останньому через те, що кросівки були великими на обвинуваченого. І ці кросівки були охайними, а ті, що валялися брудними, як і обвинувачений.

Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_20 повідомила суду, що точної дати не пам`ятає, близько 22:30 23:00 години, вона зайшла до електрички, яка мала відправлятися, та побачила обвинуваченого ОСОБА_6 , який бив потерпілого ОСОБА_10 . Вони їх розтягнули, викликали поліцію, прийшли з вокзалу і забрали їх. Потерпілий просив повернути йому кросівки,а обвинувачений заперечував. Кросівки були поміняні, маленькі кросівки валялися біля сидіння, а потерпілий був босий. Бачила як обвинувачений бив потерпілого об панель і у останнього текла кров.

Відповідаючи на запитання захисника, свідок ОСОБА_20 повідомила, що на пероні бійки не бачила, а все відбувалося у вагоні. Коли вони затягнули в тамбур тачки, то чули як потерпілий казав обвинуваченому, щоб той віддав кросівки. Біля обвинуваченого і потерпілого не було більше нікого, вони були лише удвох. Бив потерпілого лише обвинувачений. У обвинуваченого з собою була сумка. Потерпілий казав, що в нього пропав телефон. Вона залишилася у вагоні, працівники поліції записали їхні дані. Їх запитали у вагоні про те, що вони бачили і все.

Відповідаючи на запитання представника потерпілого свідок ОСОБА_20 повідомила, що бачила як з голови потерпілого текла кров.

Відповідаючи на запитання суду, свідок ОСОБА_20 повідомила, що не бачила того, як обвинувачений знімав кросівки з потерпілого, але бачила те, що ті кросівки були великими, а потерпілий був босим. Коли потерпілий просив повернути кросівки, то обвинувачений бив його. Будь-яких документів, в тому числі протоколу допиту свідка, вона не підписувала. Вони всі разом розказували працівникам поліції як все було.

Відповідаючи на запитання прокурора про те чи приїжджав хтось з поліції до свідка, свідок ОСОБА_20 повідомила, що ніхто до неї не приїжджав, а у Фастові якийсь мужчина з нею говорив і щось підписував. Лише у вагоні електрички повідомляла працівникам поліції про подію. Чула, що потерпілий казав, що то його кросівки, а то обвинуваченого. Кросівки, які були малими, забрав обвинувачений і вони пішли з вагона. Вона нічого не підписувала, потім перебувала довгий час на заробітках в Польщі.

У зв`язку з тим, що заявлені прокурором як свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_20 повідомили суду про те, що їх не допитували на досудовому провадженні у якості свідків і протоколів допиту вони не підписували, суд поставив це питання прокурору. Прокурор повідомила суду, що вона цих свідків на досудовому розслідуванні не допитувала. Захисник звернув увагу суду, що протокол допиту свідка ОСОБА_20 складено слідчим ЛВ на ст. Фастів (хоча свідок повідомила, що пояснення надавали всі разом у вагоні електропоїзда), а свідка ОСОБА_12 о/у СКП ЛВ на ст. Фастів в селі Кацмазів Жмеринського району Вінницької області (хоча свідок повідомила суд, що пояснення вони з сестрою надавали своєму дільничному Кушніру). Разом з тим, прокурор на підтвердження чи спростування викладених свідками обставин не надала суду протоколів допиту цих свідків для огляду, пославшись на неможливість проголошення показань, отриманих на досудовому розслідуванні.

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про неможливість допиту цих свідків у судовому засіданні з огляду на викладені вище порушення порядку їх допиту на досудовому провадженні, а також враховуючи, що ці свідки були заявлені під час досудового провадження і їхні показання як джерело доказів були відкриті іншій стороні, а також враховуючи, що судом їх було попереджено про кримінальну відповідальність та приведено до присяги, суд дійшов висновку, що підстави для визнання показань цих свідків недопустимими доказами у справі відсутні.

Обґрунтовуючи вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, прокурор надала суду наступні письмові докази.

Рапорт працівників поліції від 25.03.2019, відповідно до якого 25.03.2019 о 23:31 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.03.2019 о 23:31 за адресою: район м. Фастів, вул. Невідома, годину тому в електропотязі Фастів-Київ заявника побив невідомий та забрав кросівки чорного кольору, одягнений в куртку та штани темного кольору, зріст 170 см., худорлявий, заявник кинув слухавку. Заявник ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_2 тел. НОМЕР_1 .

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 25.03.2019, відповідно до якого в електричці «Фастів-Київ» невідомий чоловік, застосувавши до ОСОБА_10 фізичне насилля відкрито викрав чоловічі кросівки. Подія сталася 25.03.2019 о 22:30 год. Кросівки чоловічі вартістю 400 грн. Застосовувалося фізичне насильство, побої. Звертався до Фастівської ЦРЛ, на лікуванні не перебував. Особу, яка вчинила кримінальне правопорушення бачив. Невеликого зросту, худої статури, обличчя запам`ятав. Очевидцями були пасажири електрички Фастів-Київ.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.03.2019, відповідно до якого із застосуванням відеокамери марки Panasonic HC V260 у присутності захисника проведено затримання ОСОБА_6 , а також із дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 та ст.236 КПК України у присутності захисника та двох понятих о/у СКП ВП на ст.Фастів ОСОБА_22 на підставі ст.208 КПК України здійснив обшук затриманої особи ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено тканинні чоловічі кросівки синього кольору з білими полосами марки «kellairend» 44 розміру.

Прокурором також долучено до справи диск з відеозаписом, який оформлено як Додаток до протоколу затримання ОСОБА_6 відповідно до ст.208 КПК України від 13.04.2019 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Під час перегляду вказаного диску було встановлено, що на ньому зафіксовано процедуру затримання обвинуваченого ОСОБА_6 саме 26.03.2019 у присутності захисника та двох понятих. Під час затримання слідчим оголошено про необхідність особистого обшуку затриманої особи та вилучення для огляду кросівок, у які той взутий. На виконання вимог слідчого обвинувачений ОСОБА_6 дістав речі зі своїх кишень, які були оглянуті слідчою ОСОБА_23 , і які були повернуті обвинуваченому, оскільки не складали ніякої цінності, а також запропоновано йому зняти кросівки. Після цього, слідча за допомогою лінійки заміряла довжину ступні ОСОБА_6 , яка становила 24 см. та підошви кросівка, в який той був узутий, та яка була більша за розміром, оскільки кросівок був 44 розміру.

На цьому процесуальна дія була завершена.

Суд звертає увагу, що в додатку до протоколу затримання вказана інша дата, аніж та, яка зафіксована на відео та у протоколі затримання, у зв`язку з цим, суд вважає, що це є технічною опискою, оскільки будь-яких інших даних про затримання ОСОБА_6 13.04.2019 у справі не міститься.

Також прокурор надала постанову про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 26.03.2019, згідно з якою чоловічі кросівки марки «kellairend», 44 розміру виготовлені з тканини, синього кольору з білими та салатовими полосами визнано і приєднано до кримінального провадження № 0000043 від 26.03.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як речовий доказ. Чоловічі кросівки марки «kellairend», 44 розміру виготовлені з тканини, синього кольору з білими та салатовими полосами передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно з розпискою від 26.03.2019 потерпілий ОСОБА_10 отримав від працівників поліції викрадені у нього чоловічі кросівки (kellairend) 44 розміру. З правилами зберігання речових доказів ознайомлений.

Крім того, прокурором було надано суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2019, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 у присутності двох понятих на фото № 2 впізнав особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження і відкрито заволоділа чоловічими кросівками 25.03.2019 в вагоні електропоїзду сполученням «Фастів-Київ» о 22:10 год. Ознаки, за якими потерпілий впізнав особу, - худорляве обличчя, світлі очі, довгий ніс, тонкі вуста, погляд.

Згідно з додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімках на фото № 1, № 3, № 4 зображені статисти, на Фото № 2 зображений ОСОБА_6 .

Також, прокурор надала суду протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 у присутності двох понятих на фото № 3 впізнала чоловіка, який 25.03.2019 о 22:10 год. в електричці «Фастів-Київ» наніс невідомому чоловіку тілесні ушкодження і не повертав викрадені кросівки. Ознаки, за якими свідок впізнала особу, - худорляве обличчя, тонкі вуста, довгий ніс, світлі очі, погляд.

Згідно з додатком до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімках на фото № 1, № 2, № 4 зображені статисти, на Фото № 3 зображений ОСОБА_6 .

На підтвердження застосованого до потерпілого насильства прокурором було надано Довідку від 26.03.2019, видану Фастівською ЦРЛ, відповідно до якої ОСОБА_10 звернувся на приймальне відділення КНП ФРР «Фастівська ЦРЛ» в 00:50 год. 26.03.2019 з діагнозом забійна рана голови і йому була надана допомога: ПХО рани, шви на рану, рентгенографія черепа та вказано про необхідність явки до травматолога за місцем проживання 26.03.2019.

На підтвердження того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин останній вчинив у стані алкогольного сп`яніння, прокурор надала протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 26.03.2019 № 64, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено наявність алкоголю чи іншої речовини у видихуваному повітрі 1,28 % та складено висновок про наявність стану алкогольного сп`яніння.

На підтвердження вартості викраденого у потерпілого майна прокурор надала довідку вартості майна, складену товарознавцем ОСОБА_24 та скріпленої штампом ПП «СКК В.Качановського» Вечірній Ринок Фастів, відповідно до якої вартість чоловічих кросівок марки «kellairend», 44 розміру станом на 25.03.2019 складала 400 грн. Довідка не містить дати її складання та видачі, а також посилання на повноваження та підстави для її складання.

Крім того, судом були досліджені документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно з якими раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість (вимога УОІ ГУ НП України в Київській області від 26.03.2019), негативно характеризується за місцем проживання (характеристика, надана адміністратором хостелу), на обліку в лікаря психіатра не перебуває (довідка № 45 від 11.02.2019 року видана Райполіклінікою смт. Рожнятів ЦРЛ), на обліку в лікаря-нарколога не перебуває (довідка № 41 від 11.02.2019 року видана Райполіклінікою смт. Рожнятів ЦРЛ).

Під час розгляду справи ОСОБА_6 у судовому засіданні посилався на те, що він одружений та має на утриманні малолітніх дітей, однак доказів цього суду не надав, а судом не було здобуто доказів, які б підтверджували ці факти.

Дослідивши наведені вище докази та оцінивши їх за правилами, визначеними ст.94 КПК України, суд зазначає наступне.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме у вчиненні грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

В теорії кримінального права склад злочину визначається як сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином. Обов`язковими (універсальними) елементами складу злочину наука кримінального права визнає об`єкт злочину, об`єктивну сторону, суб`єкт злочину та суб`єктивну сторону.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності, необхідно, щоб в її діянні містився склад злочину, який такій особі інкримінується.

Як вбачається з матеріалів справи, злочин, який інкриміновано обвинуваченому характеризується тим, що викрадення майна особи відбувається відкрито та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Під час розгляду справи потерпілий ОСОБА_10 , а також свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_20 повідомили, що вони не бачили як обвинувачений ОСОБА_6 знімав з потерпілого ОСОБА_10 кросівки. При цьому, потерпілий, надаючи суду суперечливі показання, чітко відповів, що спочатку ОСОБА_6 його вдарив, від чого він знепритомнів, а коли прийшов до тями, то побачив на останньому свої кросівки та почав вимагати їх повернення. Допитані судом свідки також вказали про те, що чули як потерпілий вимагав повернути свої кросівки, а обвинувачений заперечував і стверджував, що це його кросівки. Також свідки вказали, що спочатку вони чули суперечку чоловіків, а потім вже побачили як обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар потерпілому ОСОБА_10 , від якого той впав і розбив голову. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 спростував факт того, що обвинувачений ОСОБА_6 пропонував йому обмінятися взуттям, як значиться в обвинувальному акті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи в супереч вимог ст.91 КПК України стороною обвинувачення за допомогою належних та допустимих доказів не було доведено поза розумним сумнівом способу, за допомогою якого у потерпілого ОСОБА_6 опинилися кросівки, які були вилучені в нього під час затримання й обшуку та передані потерпілому ОСОБА_10 . Такого висновку суд дійшов зважаючи на твердження потерпілого, що обвинувачений не пропонував йому обмінятися кросівками, а також на те, що як потерпілий, так і свідки вказали, що не бачили, щоб обвинувачений ОСОБА_6 знімав з потерпілого ОСОБА_10 кросівки. Також, такий висновок суду ґрунтується на показаннях свідків і обвинуваченого про те, що, потерпілий та обвинувачений перебували у хмільному стані, а обвинувачений також вказав, що вони з потерпілим разом розпивали алкоголь у вагоні електрички і це не було спростовано потерпілим. Вказана обставина, на переконання суду, має значення для встановлення способу, в результаті якого кросівки, які як стверджує потерпілий належать йому, опинилися на ногах обвинуваченого. При цьому, маючи дані про стан потерпілого, який міг впливати на можливість усвідомлення того, що з ним відбувається, органом досудового розслідування належним чином не оформлено стан потерпілого не проведено його освідування. З огляду на викладене, а також те, що потерпілий під час допиту вказав суду, що він написав так як йому сказали, суд не може взяти до уваги й вважати допустимим доказом для встановлення способу викрадення кросівок дані, які містять протокол прийняття заяви та рапорт працівників поліції.

Крім того, у суду відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , якими потерпілому ОСОБА_10 наносилися удари, як такі, що були спрямовані на протиправне вилучення або протиправне утримання майна кросівок. Оскільки як встановлено вище факт відкритого викрадення кросівок під час судового розгляду нічим не доведено, а в обвинувальному акті відсутнє посилання на те, що і потерпілий, і свідки усвідомлювали, що обвинувачений ОСОБА_6 саме відкрито викрадає майно потерпілого. Натомість в обвинувальному акті вказано, що потерпілий помічає незаконні дії обвинуваченого, а свідки викрили його протиправні дії і розуміли сутність його злочинних дій вчинення викрадення чужого майна. При цьому під час судового розгляду як потерпілий, так і свідки, відповідаючи на запитання суду вказали, що не бачили як ОСОБА_6 знімав кросівки з потерпілого ОСОБА_10 .

Суд звертає увагу, що застосування обвинуваченим ОСОБА_6 насильства до потерпілого ОСОБА_10 не було пов`язано із спробою звільнитися від затримання, оскільки як вбачається з показань свідків саме вони розбороняли чоловіків і обвинувачений ОСОБА_6 при цьому показував їм свої речі та стверджував, що це кросівки його, а не потерпілого.

Крім того, суд звертає увагу, що під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Як стверджує обвинувачений ОСОБА_6 він наносив удари потерпілому і той розбив голову. Про це також зазначає і потерпілий ОСОБА_10 , вказавши, що йому були накладені чотири шви. Нанесення ударів підтверджують також і свідки. При цьому всі вказані особи повідомили суд про те, що у потерпілого текла кров, і, як вказав обвинувачений, капала на його сумку. У справі також міститься довідка з Фастівської ЦРЛ, відповідно до якої потерпілому ОСОБА_10 надано допомогу, а саме накладено шви та проведено рентгенографію.

Водночас, в обвинувальному акті відсутнє посилання на відповідний висновок експерта, який би встановлював ступінь тяжкості спричиненого потерпілому тілесного ушкодження за критерієм його небезпеки для життя чи здоров`я. При цьому, в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений наносив потерпілому удари кулаком в обличчя і від нанесення яких той впав і вдарився головою об тверду поверхню. Не зважаючи на це, та маючи дані про те, що потерпілому на рану були накладені шви у лікарні, орган досудового розслідування без належних для цього доказів робить висновок про те, що застосоване до потерпілого насильство не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та не проводить експертизи для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим.

Крім того, суд звертає увагу, що у справі не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність кросівок, що визнані речовим доказом у справі саме потерпілому ОСОБА_10 . Так, висновок про належність цих кросівок потерпілому зроблено лише на підставі вказівки самого потерпілого про це. При цьому свідки повідомили, що вважали, що кросівки належать потерпілому ОСОБА_10 , оскільки ті були великими на обвинуваченого. Водночас, що під час затримання ОСОБА_6 на відеозаписі затримання видно як ОСОБА_6 зняв кросівок і слідча лінійкою заміряла довжину ступні ОСОБА_6 та підошви кросівок і вказала, що їх розмір 44. Разом з тим, на досудовому слідстві жодним чином не було перевірено та встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 носить взуття саме 44 розміру, що ці кросівки йому підходять. Також не було здійснено такої процесуальної дії як пред`явлення речей для впізнання, що врегульовано ст. 229 КПК України з метою з`ясування того за якими ознаками потерпілий зможе впізнати належні йому кросівки.

При цьому, як видно з матеріалів справи і встановлено судом під час розгляду справи, кросівки, які вилучені у обвинуваченого ОСОБА_6 , того ж дня були визнані речовим доказом у справі та віддані потерпілому ОСОБА_10 на відповідальне зберігання. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено що відбулося з кросівками, які з показань свідків були маленького розміру та валялися під сидінням і, на їхню думку, могли належати обвинуваченому. А потерпілий взагалі зазначив, що після того як ОСОБА_6 його вдарив і той знепритомнів, то останній стягнувши з потерпілого кросівки, одяг на нього інші - маленького розміру кросівки. Натомість, під час досудового розслідування не було проведено огляду або освідування потерпілого, не було зафіксовано в якому взутті чи без нього він був доставлений до відділку поліції разом з обвинуваченим, не було перевірено чи підходять кросівки, які були на потерпілому, обвинуваченому і навпаки.

Суд також звертає увагу, що потерпілий відмовився прибувати для участі у справі у м. Фастів та його участь була забезпечена за допомогою відеоконференцзв`язку. При цьому, потерпілий отримав від слідчого на відповідальне зберігання речовий доказ, підтвердивши те, що він обізнаний з правилами зберігання речових доказів. Однак, цей речовий доказ не був доставлений до суду і був пред`явлений для огляду потерпілим через відеоконференцзв`язок. Враховючи те, що кросівки є речовим доказом у справі і саме на сторону обвинувачення покладено обов`язок доводити винуватість особи, а також зважаючи на положення ст.22 КПК України, суд вважає, що незабезпечення стороною обвинувачення для огляду в суді речового доказу у справі, є правом сторони обвинувачення на подання суду доказів і доведення їх переконливості. З огляду на це, а також враховуючи, що в обвинувальному акті вказано, що кросівки були темно-синього кольору марки kellairend, в протоколі обшуку вказано, що кросівки були синього кольору з білими полосами марки kellairend, в рапорті чорного кольору, а пред`явлені потерпілим кросівки були синьо-зеленого кольору з написом «kellaifeng», суд вважає, що потерпілим належним чином не виконано обов`язок щодо збереження речового доказу у справі і ставить під сумнів ідентичність вилучених у ОСОБА_6 під час його затримання кросівок з тими, що станом на час розгляду справи пред`явлені потерпілим для огляду через відеоконференцзв`язок і безпосередній огляд яких не був належним чином забезпечений стороною обвинувачення для підтвердження своїх доводів.

Крім того, суд звертає увагу на порушення вимог ст.242 КПК України в частині безпідставного не проведення судової експертизи для встановлення вартості викраденого майна, яка є обов`язковою для визначення розміру завданої злочином шкоди. Долучена ж прокурором довідка не може бути взята судом до уваги як така, що підтверджує вартість кросівок, про які йдеться в обвинувальному акті, враховуючи також і те, що стан кросівок, їх зношеність, не були враховані при визначенні вартості викраденого майна.

Також суд звертає увагу, що при оцінці наданих в якості доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками суд керується ч.7 ст.228 КПК України. Відповідно до цієї норми фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Як видно з наданих прокурором протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведення такого виду впізнання не відповідало вимогам ч.7 ст.228 КПК України. Відповідно до протоколу впізнання від 26.03.2019 потерпілому ОСОБА_10 надані для впізнання чотири фотокартки осіб чоловічої статі. Один із фотознімків відрізняється за якістю від решти та зображена на ній особа чоловічої статі одягнена у верхній одяг, тоді як решта одягнуті в светри чорного, бежевого та білого кольорів. При цьому такі особи мають різкі відмінності у зовнішності з особою, що підлягала впізнанню, а саме з обвинуваченим ОСОБА_6 . Крім того, як видно з протоколу впізнання від 19.04.2019, проведеного зі свідком ОСОБА_15 , останній не містить фотознімків осіб, які пред`являлися для впізнання, а є лише чорно-біла фотокопія знімків, на яких містяться зображення осіб чоловічої статі і один з яких одягнутий у верхній одяг та шапку (зображення 3), тоді як решта не мали головних уборів і були одягнуті: один у сорочку (зображення 1), наступний у светрі (зображення 2), і ще один чи то у светрі з високою горловиною, чи то в куртці із застібнутим на блискавку високим коміром (зображення 4). При цьому за своєю зовнішністю ці особи також суттєво відрізняються. А особою, яка зображена на копії фотознімку у шапці та куртці, як вказано у протоколі є ОСОБА_6 .

Крім того, суд звертає увагу, що аркуш 2 протоколу впізнання від 19.04.2019 на зображеннях фотокопій містить відтиски печаток з написом «Для пакетів».

Враховуючи те, що ці слідчі дії проведені й оформлені з порушенням вимог ч.7 ст.228 КПК України суд відповідно до вимог ст.ст.84, 86 та 89 КПК України визнає ці докази протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2019 та від 19.04.2019 недопустимими.

Отже, зважаючи на неналежне проведення досудового розслідування, у суду відсутні достатні докази для того, щоб визнати вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, поєднаний із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або провести перекваліфікацію його дій на відповідний злочин проти власності чи проти життя та здоров`я особи.

Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Визначаючи завдання кримінального провадження, законодавець у ст.2 КПК України вказав, що одним з них, зокрема, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений. Важливим є те, що законодавець акцентує увагу на швидкому, повному, неупередженому розслідуванні (оскільки на цьому етапі збираються докази), а також на тому, що притягнення особи до кримінальної відповідальності має бути здійсненим в міру своєї вини.

Згідно з ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до пунктів 1-4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

З огляду на наведені вище норми у даному кримінальному провадженні предметом доказування, по-перше, є те, що обвинувачений ОСОБА_6 у визначені в обвинувальному акті час, місце, спосіб та обстановці вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

По-друге, предметом доказування також є винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, форма вини, мотив, мета.

По-третє, вид і розмір шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Разом з тим, виходячи з наведених вище вимог кримінального процесуального законодавства, на переконання суду, надані стороною обвинувачення докази не є достатніми для того, щоб стверджувати поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, а саме вчинив грабіж, поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за обставин, вказаних в обвинувальному акті, зважаючи, окрім наведеного вище, й на те, що як потерпілий, так і обвинувачений заперечували проти того, що обвинувачений запропонував обмінятися взуттям.

Так, під час судового розгляду потерпілий надавав суперечливі показання, які не були спростовані прокурором, він та свідки вказали, що не бачили як саме у потерпілого були зняті кросівки, доказів належності цих кросівок потерпілому під час досудового розслідування здобуто не було.

При цьому, суд також звертає увагу, що під час проведення досудового розслідування не було належним чином здобуто доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого прямого умислу на відкрите викрадення із застосуванням насильства чужого майна і корисливого мотиву.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.23 КПК України, під час безпосереднього дослідження доказів і допиту обвинуваченого він протягом досудового провадження (досліджений судом відеозапис затримання обвинуваченого) та в суді стверджував про те, що кросівки, які були в нього вилучені під час затримання належали його родичу, з яким він разом з іншою особою у м. Фастові в той день розпивали алкогольні напої. Водночас, органами досудового розслідування не було звернуто уваги на ці показання та всупереч вимог ч.2 ст.9 КПК України не було перевірено чи виправдовують вони обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що під час досудового розслідування не було дотримано вимог, встановлених ст.ст. 2, 3 КПК України в частині повноти проведення розслідування з метою встановлення наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та доведення його вини поза розумним сумнівом.

Суд наголошує, що як вказує у своїй практиці Європейський суд з прав людини - деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який йому інкриміновано, враховуючи обставини, що були наведені вище і які були встановлені під час дослідження доказів.

Водночас, суд не залишає поза увагою те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину лише в частині спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України показання, в тому числі й обвинуваченого, є одним з процесуальних джерел доказів. Розглядаючи справу, суд оцінює надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності та взаємозв`язку. З наведеного вище судом встановлено, що ті показання, які надав обвинувачений, частково узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті а саме в тому, що стосується нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, які, однак, жодним чином у встановленому законом порядку за ступенем тяжкості та характером їх небезпеки для життя та здоров`я не були кваліфіковані. Враховуючи це, суд вважає, що надані обвинуваченим показання не можуть вважатися достатнім доказом для перекваліфікації його дій за відповідною статтею КК України, яка встановлює відповідальність за злочини проти життя чи здоров`я особи.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У ході судового розгляду даної справи стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом, що в діях ОСОБА_6 є склад злочину, який йому інкримінується, тобто не доведено п.3 ч.1 ст.373 КПК України, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Питання про речові докази у справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 3, 9, 17, 22, 23, 84, 85, 86, 91, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Речові докази по справі, а саме:

- Чоловічі кросівки марки «kellairend», 44 розміру виготовлені з тканини, синього кольору з білими та салатовими полосами передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1