Провадження № 11-кп/4820/382/19
Справа № 670/770/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000193 від 08.09.2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Віньковецького районного суду від 11 квітня 2019 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Віньковецького районного суду від 11 квітня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , із середньою освітою, працюючого по найму, не одруженого, утриманців немає, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 2 ст. 345 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 5 місяців.

В силу ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1(одного) року 5 ( п`яти) місяців обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його реального відбування, зарахувавши у строк покарання період його затримання з 08 по 10 вересня 2018 року.

На підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України за статтею 296 ч.1 КК України ОСОБА_7 виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад цього кримінального правопорушення.

Речові докази:

-пошкоджене вітрове скло та частину проблискового маячка червоного кольору повернуто користувачу - Віньковецькому ВП Ярмолинецького ВП ГУНП у Хмельницькій області;

-DVD-R диск серійний номер DR5А03-02464 ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000193;

- боді-камеру в поліетиленовому пакеті повернуто Віньковецькому ВП Ярмолинецького ВП ГУНП у Хмельницькій області.

За вироком суду ОСОБА_7 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання цим працівником службових обов`язків за наступних обставин.

8 вересня 2018 року о 00 год. 29 хв. з метою перешкоджання законній діяльності працівникам Віньковецького відділення поліції Ярмолинецького ВП ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пов`язаній із виконанням ними службових обов`язків направлених на запобігання насильства в сім`ї ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 і усвідомлюючи, що перед ним працівники поліції у форменому одязі, одного з яких він знав особисто, вчинив їм опір.

Намагаючись вигнати їх із приміщення, ОСОБА_7 взяв сокиру та в ході суперечки вимагав від поліцейських ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покинути будинок, при цьому наніс один удар в ділянку обличчя та вкусив за руку ОСОБА_9 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Цим перешкодив начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 та інспектору СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 виконати покладені на них ст. 6 ч. 3 п. 2 та ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обов`язки, змусивши їх покинути територію вказаного домоволодіння. Своїми діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 342 КК України.

ОСОБА_7 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

8 вересня 2018 року о 00 год. 29 хв. працівники патрульної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реагуючи на заяву ОСОБА_12 про насильство в сім`ї ОСОБА_11 , зайшли в будинок АДРЕСА_2 .

Виконуючи обов`язок захисту членів сім`ї ОСОБА_11 , вели розмову з ОСОБА_13 про притягнення до відповідальності її сина ОСОБА_7 . Той, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи що перед ним працівники поліції, які перебували у форменому одязі і одного з яких він знав особисто, з метою спричинення тілесних ушкоджень, в ході суперечки умисно, кулаком правої руки наніс один удар в ділянку обличчя ОСОБА_9 та вкусив останнього за передпліччя лівої руки. Своїми умисними активними цілеспрямованими діями спричинив начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри лівої підочної ділянки обличчя, підшкірного крововиливу нижньої повіки лівого ока, укушеної рани та саден шкіри переднє-зовнішньої поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, які за своїм характером є легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Своїми діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 345 КК України.

Також ОСОБА_7 у вину ставилося вчинення хуліганства - ч. 1 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме, що він 08.09.2018 року близько 00 год. 32 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчиняючи активний опір у житловому будинку працівникам поліції: начальнику СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 , службове посвідчення ХМП № 003815, спеціальний жетон № 0015486 та інспектору СРПП Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП старшого лейтенанту поліції ОСОБА_10 , службове посвідчення ХМП № 005140, спеціальний жетон № 00656949, вчиняючи активну фізичну протидію, вирвався від працівників поліції та, узявши в будинку у руки лопату, вийшов на подвір`я, де з хуліганських мотивів, усвідомлюючи, що за його поведінкою спостерігають сторонні особи, продовжив виражатися нецензурною лайкою та висловлювати погрози фізичною розправою в адресу працівників правоохоронних органів, з метою явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи нормами громадської моралі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до службового автомобіля СРПП «ВАЗ 2110» д.н.з. НОМЕР_1 , та розпочав наносити по автомобілю удари лопатою, внаслідок чого здійснив його пошкодження у вигляді тріщини зовнішнього корпусу проблискового маячка, та тріщини переднього вітрового скла.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Віньковецького районного суду від 11 квітня 2019 року в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Вказує про порушення працівника поліції ст.ст. 19, 30 Конституції України, ст.ст. 2, 23, 38 Закону України «Про національну поліцію», ч.1 ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без законих на те підстав проникли до житла ОСОБА_7 . Користувачі житла ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та власник житла ОСОБА_15 не давали добровільного дозволу на проникнення до житла. Працівники поліції не виконували свої службові обов`язки, а тому відсутній об`єкт злочину передбаченого ч.2 ст.342 КК України.
Суд прийшов до помилкового висновку про те, що право на проникнення до житла працівникам поліції надавала ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки вказана норма надає право поліцейським проникати до житла особи без вмотивованого рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із припиненням вчинюваного акту домашнього насильства, у разі безпосередньої небезпеки для життя чи здоров`я постраждалої особи.
На момент прибуття працівників поліції акт домашнього насильства ОСОБА_7 не здійснювався, а тому він не міг припинюватися, небезпеки для життя та здоров`я не існувало.
Під час розгляду справи стороною обвинувачення не було доведено, що в момент сутички та нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . ОСОБА_7 усвідомлював, що перед ним перебували працівники поліції. Тому в діях ОСОБА_7 відсутній був умисел на вчинення опору працівникам поліції та нанесення їм тілесних ушкоджень.
Твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 брав сокиру не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. ОСОБА_7 пояснив, що взяв до рук палку, що також підтверджується відеозаписом, при цьому вказана обставина не свідчить про те, що він мав використовувати зазначену дерев`яну палку з метою нанесення тілесних ушкоджень. Разом з тим суд безпідставно вказав, що ОСОБА_7 взяв до рук саме сокиру.
Працівниками поліції було незаконно застосовано відносно ОСОБА_7 фізичну силу та спеціальні засоби без попередження про застосування такої сили. Відчуваючи нестерпну біль, крик матері, обвинувачений в ході штовханини наніс удар рукою, небачачи куди влучив в обличчя ОСОБА_9 та вкусив його. Умисел ОСОБА_7 не був спрямований на заподіяння поліцейському ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, а спрямовувався на запобігання його побиттю.
Обвинувачений звернувся в поліції про вчинення злочину працівниками поліції щодо нього, проте відомості до ЄРДР внесені не були.
Не проведення ефективного розслідування заяв обвинуваченого про застосування відносно нього фізичної сили є підставою для скасування ухваленого вироку.
При призначенні покарання суд безпідставно не застосував до обвинуваченого ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, поясненя обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених злочинах при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 частково визнав свою вину та показав, що він в той день прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння. Спорив з мамою. Ліг спати, прокинувся від того, що хтось його по обличчю б`є і нецензурно висловлюється, стягує з ліжка. Він образився почав кричати: «Хто такі, вийдіть!». Став виштовхувати в коридор. Там побачив, що це працівники поліції. В коридорі вони його скрутили, застосовували шокер. Він бачив як вдарили маму, яка його захищала. Він вирвався і поліцейських виштовхав з хати і вони пішли. Коли виривався вкусив ОСОБА_9 . Закриваючись, рукою міг його зачепити в коридорі правою рукою на рівні обличчя. Сокири не брав, її не було. Міг випадково вдарити поліцейського. В агресії кричав, щоб забрали автомобіль, що стояв в їх дворі і вдарив авто палкою один раз по криші. Приїхали інші поліцейські і виволокли його з будинку, застосовуючи шокер. До їх приїзду він телефонував в поліцію і говорив, що напали на нього невідомі. До цієї події він знав ОСОБА_9 . Просив вибачити його.
Однак частковість визнання вини обвинуваченого ОСОБА_7 спростовується показаннями свідка ОСОБА_13 , з яких вбачається, що вони з сином ОСОБА_17 посварилась, а ОСОБА_18 пішов з дому. До їх будинку вночі зайшли двоє поліцейських. Син спав в іншій кімнаті, чула щось гупнуло, запитала їх чого зайшли, яке мають право. Поліцейські відповіли, що був виклик і вона сказала, що заяву не буде писати. В сінях була штовханина поліцейських з сином, але самого конфлікту вона не бачила і вже не пам`ятає, хто що говорив. Один із поліцейських сказав, що його за руку вкусив ОСОБА_7 . Приїхало ще багато поліцейських, хтось її вдарив, скрутили сина в коридорі і забрали.
Допитана свідок ОСОБА_12 показала, що прибіг до неї о 23.00 год. її син ОСОБА_18 і повідомив, що біда в хаті, що ОСОБА_19 скаче, тобто дебоширить, тому вона викликала поліцію. Син її - ОСОБА_20 , повідомив, що ОСОБА_21 залишилась в хаті з ОСОБА_17 і просив викликати поліцію. Саму подію правопорушення вона не бачила.
Свідок ОСОБА_22 повідомив, що вдома посварились син і його дружина, тому він пішов до своєї матері на сусідню вулицю і сказав викликати поліцію. Що відбувалось вдома він не знає і не бачив, чи син бив поліцейських.
Із аналізу показань свідків родичів обвинуваченого слідує, що о 23.00 год. до ОСОБА_23 прибіг ОСОБА_20 і повідомив, що в його будинку АДРЕСА_2 біда. В хаті залишилась його дружина, з якою сварився син, а тому батько просив бабусю викликати поліцію. Вона зателефонувала поліцейським.
Потерпілий ОСОБА_9 повідомив суду, що він з ОСОБА_10 виїхали на виклик в село Петрашівка. Батько обвинуваченого запросив їх до хати, першою в хату увійшла баба, повідомляв, що ОСОБА_24 б`є матір. В кімнаті мати лежала з розсіченою бровою. Запитали її, що сталося і представились, коли зайшли, в будинку повідомили, що ведеться відео фіксація. ОСОБА_15 відмовилась будь що писати проти сина. В цей момент ОСОБА_16 встав з ліжка і підійшов до них. У обвинуваченого було розсічене обличчя. Вів себе він агресивно, схопив сокиру, замахнувся. Сокира стояла в коридорчику в кутку. Він схопив його за руку, відкинув в бік сокиру, яку потім бабка забрала. Іншою рукою ОСОБА_7 вдарив його в обличчя і почалась боротьба, яка тривала 5 хв. Удари ОСОБА_7 він не наносив. Той вирвався від поліцейських, взяв якийсь предмет і почав ним махати на вулиці, кричав на них. Вдарив палицею службовий автомобіль і вони викликали групу. Раніше виклики поліцейських в цей будинок були неодноразові. В ЦРЛ надавали медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_10 дав показання аналогічні показанням потерпілого.
Свідок ОСОБА_25 повідомив суду, що бачив пошкоджений поліцейський автомобіль ВАЗ. В ньому було розбите скло та проблискові маячки. Він у складі інших працівників приїхав на виклик і побачив ОСОБА_9 на руці якого був укус, а на обличчі синець. Одяг потерпілого був розшарпана і в пилюці. Повідомив, що ОСОБА_24 вчинив непокору йому та ОСОБА_10 , погрожував сокирою і лопатою, побив автомобіль. Він та ОСОБА_26 зайшли на господарство ОСОБА_11 , до них вийшов ОСОБА_19 і висловлювався нецензурно, чинив опір. Його затримали і доставили у відділення поліції.
Свідок ОСОБА_26 повідомив, що йому доповіли про напад на поліцейських. Він приїхав в с. Петрашівка, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_11 і з коридору до нього виходив ОСОБА_27 , який висловлювався нецензурно на його адресу та адресу ОСОБА_25 . Останнього було затримано із застосуванням спецзасобів.
Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується рапортом помічника чергового поліції, з якого слідує, що дзвінок прийнято о 23.17 год. 07.09.2018 року від ОСОБА_23 про насильство в сім`ї, яке вчиняє над батьками ОСОБА_7 , останнім можливо потрібна швидка медична допомога (а.п.8); протоколом огляду відеодиска та його змісту (а.п. 129-131); протоколом медичного обстеження ОСОБА_7 від 08.09.2019 року який підтверджує, що о 02.00 год. він перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 16); висновком судово-медичної експертизи № 140 проведеної 11.09.2018 року підтверджується, що ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження.
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, та за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Покарання призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного обставин, що обтяжують покарання. Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.
Так, при призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_7 за місцем проживання на території Петрашівської сільської ради характеризується негативно, як особа, яка схильна до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень (а.с. 62, 70-73), фактично не визнає себе винним, не кається, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховано, що ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальност, і справи по яких закриті за примиренням (а.п. 66) та неодноразово до адміністративної відповідальності (а.п. 61).
Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді обмеження волі межах санкції статтей, за якимим той обвинувачується.
Колегія суддів приходить до переконання про достатність та індивідуальну визначеність призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для застосування вимог ст.75 КК України. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що поліцейські проникли до будинку ОСОБА_22 та ОСОБА_12 для припинення вчинюваного акту домашнього насильства, що не заборонено нармами ч.2 ст.10 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Зазначені обставини підтверджуються рапортом помічника чергового поліції, з якого слідує, що дзвінок прийнято о 23.17 год. 07.09.2018 року від ОСОБА_23 про насильство в сім`ї, яке вчиняє над батьками ОСОБА_7 та показаннями свідка ОСОБА_12 .
Тому, доводи захисника про порушення права ОСОБА_7 на недоторканість житла є безпідставними.
Слід залишити поза увагою і посилання в апеляційній скарзі про незаконність застосування фізичної сили та спеціальних засобів без попередження, оскільки в ході розгляду справи досліджено висновок № 115/2018 комісії у складі 8 членів старшого офіцерського складу управління внутрішньої безпеки національної поліції, згідно якого комісія прийшла до переконання про наявність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_9 під час виконання ним своїх службових обов`язків 08.09.2019 року, а з наданих стороною захисту доказів не доведено, що ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження від умисних, протиправних дій ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 .
Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Вирок суду є законним і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Віньковецького районного суду від 11 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді