Справа № 504/1218/17
Провадження № 1-кп/504/32/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2019смт. Доброслав

Колегія суддів Комінтернівського районного суду Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 2, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 20.02.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, українця за національністю, освіта середня (технічна), офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.11.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць з конфіскацією майна,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 мешкаючи в с. Красносілка Лиманського району Одеської області та володіючи відомостями про мешканців села Кубанка, а саме, що по АДРЕСА_3 самотньо мешкає літня жінка, а саме ОСОБА_16 , та у якої можуть бути грошові заощадження, переслідуючи ціль незаконного збагачення, вирішив заволодіти її майном.

Так, 20.02.2017 року в ранковий час доби ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_16 , прибув на автомобілі марки «ВАЗ-2105» р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить Піддубній до с. Кубанка Лиманського району Одеської області, де на околиці села залишив зазначений автомобіль та пішки попрямував за місцем мешкання ОСОБА_16 .

Того ж дня, біля 09.20 год. ОСОБА_6 , прибувши за місцем мешкання ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_3 , попередньо взявши з собою засоби зв`язування, а саме два пластикові хомути, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де через незачинені вхідні двері, проник до приміщення житлового будинку, в якому перебувала на той час ОСОБА_16 .

Знаходячись в приміщенні будинку, ОСОБА_6 , прикриваючи обличчя за допомогою светра та шапки на голові, діючи умисно, погрожуючи застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_16 , використовуючи психічний вплив, зажадав від останньої передати йому грошові кошти та цінності при цьому позбавив її волі шляхом зв`язування рук за спиною за допомогою двох пластикових хомутів, а сам обшукавши помешкання, заволодів грошима в сумі 3000 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 грн., укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 25 грн. з сумою на рахунку 5 грн. 30 коп., мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 грн., укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 25 грн. з сумою на рахунку 72 грн. 30 коп., після чого з місця події зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_16 , матеріальний збиток на загальну суму 3527 грн. 60 коп.

Таким чином, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині) не визнав у повному обсязі. Крім того, пояснив суду, що розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_16 не вчиняв, приїхала поліція за місцем його мешкання та запросила у відділок. Через годину привезли власника /користувача/ автомобіля та сусіда, допитали. Після чого йому було сказано, або сам, або підеш з водієм, який тебе підвозив до села Кубанка для вчинення злочину. Вважає, що до нього слідчий застосовував психологічне насилля, у зв`язку з чим, він неодноразово звертався із заявами та скаргами до правоохоронних органів, проте жодного разу не було прийнято рішення за вказаними ним фактами щодо внесення відомостей до ЄРДР.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_16 пояснила суду, що вона проживає в будинку сама, а 20.02.2017 року біля 9-10 години ранку сиділа у себе вдома за адресою: АДРЕСА_3 на веранді. Зайшов молодий чоловік у кімнату, він був у масці, ростом 165-175 см, кремезний, кинув її на ліжко, скрутив та зв`язав. Вимагав гроші, а саме долари, золото. Знайшов та заволодів 2500 грн. та ще 490 грн. Взяв якусь ганчірку та резинку та додатково зв`язав її. В будинку все перевернув, шукав коштовності. Погрожував їй, що якщо не віддасть гроші та золото, то він її підпалить в будинку. Його погрозу сприймала реально та дуже боялась за своє життя. Вона була при пам`яті все дуже добре пам`ятає. Він також забрав її мобільні телефони марки «Нокіа», укомплектований сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» та мобільний телефон марки «Нокіа», укомплектований сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар». Згодом, після 20.02.2017 року приходила його співмешканка ОСОБА_17 з вітчимом та своєю сестрою та спитала де туалет. І згодом в туалеті знайшли під сидінням два її телефони, які їй повернули. Просили її забрати заяву, раніше вона цих людей ніколи не бачила. Звідки незнайомі люди знали де її телефони не розумію. ОСОБА_6 вона впізнала по голосу, розмові та очах, коли зв`язував її, то він говорив з нею. Вона бачила, як він добре орієнтувався у неї в будинку під час проведення слідчого експерименту, хоча йому ніхто нічого не говорив. Це свідчить про те, що саме він був у неї 20.02.2017 року. Майнового позову не заявляла.
В судових засіданнях потерпіла наполягала на тому, що ОСОБА_6 це саме та особа, яка здійснила розбійний напад на неї 20.02.2017 року.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що 25.02.2017 року його запросили до відділку поліції для участі в слідчому експерименті. В кабінеті слідчого йому та ще одному свідкові понятому в присутності ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_19 та ще в присутності інших працівників поліції було роз`яснено права, як учасника експерименту. ОСОБА_6 в присутності свідків погодився показати, як він їхав у село до жінки похилого віку для вчинення злочину, пов`язаного з заволодінням особистого майна. Всі учасники сіли в автомобілі та ОСОБА_6 в присутності свого адвоката сам добровільно показував дорогу до села, як пізніше було встановлено, це село називалось ОСОБА_20 . Всього в експерименті приймало участь до 10 чоловік. ОСОБА_6 не доїжджаючи села зупинився, потім показав як він йшов до хати потерпілої навпростець та зайшов до неї в двір з тильної сторони. Зупинився перед дверима, які ведуть у житлове приміщення. Зайшли в будинок, де ОСОБА_6 показав, як він вчиняв правопорушення, як застосовував насильство до потерпілої, як згодом вийшов з будинку та зник з домоволодіння. Все показував добровільно і сам говорив, що і як робив. Ніхто йому нічого не говорив. Всі спостерігали за ОСОБА_6 та слухали його. По закінченню слідчого експерименту всі підписали протокол, зауважень ні від кого не надходило. Другим понятим був ОСОБА_21 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що 25.02.2017 року його запросили до відділку поліції для участі в слідчому експерименті. В кабінеті слідчого йому та ще одному свідкові понятому в присутності ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_19 та ще в присутності інших працівників поліції було роз`яснено права, як учасника експерименту. ОСОБА_6 в присутності свідків погодився показати як він їхав у село до жінки похилого віку для вчинення злочину, пов`язаного з заволодінням особистого майна. Всі учасники сіли в автомобілі та ОСОБА_6 в присутності свого адвоката показував дорогу до села, як пізніше було встановлено, це село називалось ОСОБА_20 . Всього в експерименті приймало участь близько 5 осіб. ОСОБА_6 не доїжджаючи села зупинився, потім показав як він йшов до хати потерпілої навпростець та зайшов до неї в двір з тильної сторони. Зупинився перед дверима, які ведуть у житлове приміщення. Зайшли в будинок, де ОСОБА_6 показав, як він вчиняв правопорушення, як застосовував насильство до потерпілої, як згодом вийшов з будинку та зник з домоволодіння. Все показував добровільно та сам говорив, що і як робив. Ніхто йому нічого не говорив. Всі спостерігали за ОСОБА_6 та слухали його. По закінченню експерименту всі підписали протокол, зауважень ні від кого не надходило. Другим понятим був ОСОБА_18 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що він займається ремонтом автомобілів у себе на дому, 20.02.2017 року він разом з ОСОБА_6 , який проживає разом з його племінницею ОСОБА_23 в сусідньому з ним будинку поїхали близько 08:00 години ранку 20.02.2017 року на автомобільний ринок «Москвич» для покупки шпакльовки та інших речей для ремонту автомобіля, який здав йому на ремонт місцевий фермер. Це хвилин 15 їзди від його будинку. По дорозі заїхали на авто заправку, заправили бензин в автомобіль «ВАЗ», який взяли у ОСОБА_24 , згодом він купив шпакльовку та вони поїхали до фермера взяти трохи грошей на ремонт, але його не було на місці, вони поговорили з охоронцем та поїхали додому в село Красносілка. Після обіду ОСОБА_6 поїхав у місто Одеса та більше його ОСОБА_22 в той день не бачив.
Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що на досудовому слідстві він давав інші свідчення, а саме після того, як вони побували у фермера та поговорили з охоронцем, забезпечили алібі, то він дав автомобіль «ВАЗ» ОСОБА_6 , який поїхав у сторону села Кубанка та його не було близько години, а можливо трохи більше. Вважає, що раніше давав пояснення під психологічним тиском та обмовив обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що дане кримінальне провадження пам`ятає, оскільки на момент його вчинення перебував на чергуванні як слідчий СВ Лиманського ВП ГУМВС України в Одеській області та здійснював виїзд за заявою громадянки ОСОБА_16 від 20.02.2017 року про скоєння грабежу на місце події. Було проведено всі необхідні слідчі дії, зокрема слідчий експеримент, відеофіксація якого здійснювалася на відеокамеру, повідомлено про підозру ОСОБА_6 та передано кримінальне провадження до суду. Всі слідчі дії було проведено відповідно до вимог чинного законодавства, в присутності понятих, обвинуваченого та його захисника, про що містяться їх підписи у відповідних документах. Усних клопотань, заяв та зауважень від понятих, обвинуваченого та його захисника не надходило. Зокрема, будь-якого психологічного тиску на ОСОБА_6 ним не здійснювалося, всі дії ним було вчинено добровільно.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та його захисною версією, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, - є доведеною.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні підтверджується, крім показань потерпілої та свідків, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- Витягом з кримінального провадження № 0000280 від 20.02.2017 року, відповідно до якого 20.02.2017 року біля 09.20 години невстановлений чоловік, прикриваючи обличчя за допомогою маски, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері, проник до приміщення будинку по АДРЕСА_2 , де застосовуючи до ОСОБА_16 фізичне насилля, зв`язавши її руки пластиковими зажимами, заволодів двома мобільними телефонами «Нокіа» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» та «Київстар», а також грошовими коштами в сумі 2950 гривень, після чого з місця події зник;
- Протоколом огляду місця події зі схемою від 20.02.2017 року в присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 відповідно до якого предметом огляду була територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме домоволодіння потерпілої ОСОБА_16 , вбачається, що під час огляду будинку було вилучено: шість слідів тканинної структури, які виявлені: два на дверях з вітальні у кімнату, два на дерев`яній тумбі кімнати, на стоку північної кімнати, які упаковані у сейф пакет № 2980092; на двері між вітальнею та житловою кімнатою виявлено за допомогою дактилоскопічного порошку скопійовано на прозору липку стрічку три сліди пальців, які упаковані у сейф пакет № 2980093; у вітальні два полімерних будівельні хомута, які упаковані у сейф пакет № 2258569; у північній кімнаті на бильці стрічку білого кольору із плямами рідини бурого кольору та на підлозі кімнати тканину сірого та білого кольору, які упаковані у полімерний сейф-пакет № 2258568;
- Висновком судово-медичного експерта відділення судово-медичної імунології Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 155 зі зведеною таблицею, яка почата 01.03.2017 року та закінчена 27.03.2017 року, згідно якого на трьох фрагментах будівельних хомутів (об`єкти №№ 1- 4, 5-7), гумовій стрічці (об`єкти №№ 8, 9, 10-12), фрагменті тканини (об`єкти №№ 13, 14, 15, 16), вилучених при огляді місця події - будинку АДРЕСА_4 20.02.2017 року, виявлено:
- в об`єктах №№ 1-4, 8, 9, 13, 14 - сліди крові людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени В, Н, а в об`єктах №№ 8, 9, 13, 14 і ізогемаглютинін анти-А, властиві групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н системи АВО;
- в об`єктах №№ 5-7, 11, 12 потові виділення (без домішки крові), при визначенні групової належності яких виявлені антигени В і Н, властиві особі (особам) - носіям вищевказаних антигенів, тобто, у разі походження від однієї особи - групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н, у разі походження поту від двох осіб - групам крові В з ізогемаглютиніном анти-А і О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В системи АВО. На фрагменті тканини, вилученому при огляді місця події - будинку АДРЕСА_5 20.02.2017 року, потові виділення не виявлені;
- Згідно з висновком Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 17-722/04 від 28.03.2017 року копії слідів рук (руки) людини (людей), що надійшли на експертизу для ідентифікації не придатні.
- Відповідно до висновку Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз №17-720/04 від 19.04.2017 року копії слідів, які зафіксовані на відрізках паперу, придатні тільки для групової ідентифікації.
- Протоколом обшуку від 24.02.2017 року з якого вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого за адресою АДРЕСА_2 , в присутності понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Нокіа Х2- 00» імей 1: НОМЕР_4 та імей 2: НОМЕР_5 , банківська картка «Імексбанк» із номером НОМЕР_6 , сім-карта мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_7 , сім-карта мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_8 , сім-карта мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_9 , металевий пристрій, який зовні схожий на «мечете», чотири патрони «Патріот» з маркуванням №1-12170, 36г.
Разом із тим під час огляду ділянки був виявлений автомобіль марки «ВАЗ-2105», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 при огляді якого було виявлено 7 (сім) полімерних хомутів.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно з ч. 2 ст. 233 КПК України під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Частиною 3 ст. 233 КПК України визначено, що прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2017 року № 504/611/17 (1-кс/504/188/17) дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_31 був наданий в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .
Дозвіл на обшук іншого володіння особи слідчим суддею наданий не був.
Більш того, всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, після здійсненого 24.02.2017 року працівниками правоохоронного органу огляду автомобіля марки «ВАЗ-2105», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , орган досудового розслідування не звернувся з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Колегія суддів дійшла до переконання, що ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук вищевказаного автомобіля органом досудового розслідування в даній справі отримано не було, в зв`язку з чим вказана слідча дія відносно автомобіля проведена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбачених ч. 2 ст. 237, ч. 2 ст. 233 КПК України, внаслідок чого отримані докази під час огляду автомобіля є недопустимими відповідно до статей 86, 87 КПК України.
Як наслідок, застосовуючи концепцію «плодів отруєнного дерева», викладену у рішення ЄСПЛ у справі «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 року, колегія суддів вважає, що у всіх інших процесуальних документах, зокрема, протоколі огляду предмету від 24.02.2017 року, постанові про приєднання до провадження як речових доказів від 24.02.2017 року посилання на вилучені сім будівельних хомутів підлягають виключенню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що вищевказані предмети (сім будівельних хомутів) жодним чином не стосуються даного кримінального правопорушення (злочину) та не впливають на кваліфікацію правопорушення.
- Протоколом огляду предмету від 24.02.2017 року, згідно якого встановлено в присутності понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , що об`єктом огляду є:
- полімерний пакет зеленого кольору, який опечатаний за допомогою ниті та паперової бирки із поясненням рукописним текстом «Вилучені 24.02.2017 року під час проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 металевий предмет зовні схожий на мачете, ніж клинкової форми. При розпакуванні встановлено, що у полімерному пакеті знаходиться чохол для ножа із шкіри чорного кольору, розміром 50 х 48 см., на якому встановлені металеві заклепки, у чохлі знаходиться металевий предмет у формі ножа із полімерною ручкою чорного кольору, довжина леза 29 см. ширина 4 см., лезо неправильної хвилястої форми; довжина рукоятки складає 16 см. має три хвили вздовж та тильну частину у вигляді обличчя пірата, декоративний ніж клинкової форми у чохлі із металу та полімеру, довжина ножа 30 см., довжина леза 18 см., довжина рукоятки 12 см., ширина леза 4 см;
- полімерний пакет зеленого кольору, який опечатаний за допомогою ниті та паперової бирки із поясненням рукописним текстом «Вилучені 24.02.2017 року під час проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 мобільний телефон, 4 сім-картки, банківська картка, 4 мисливський патрони. При розпакуванні встановлено, що у полімерному пакеті знаходиться сім-картка з номером НОМЕР_10 , сім-картка з номером НОМЕР_11 сім-картка НОМЕР_12 та сім-картка НОМЕР_13 , два патрони для гладкоствольної мисливської зброї калібром 12 мм (дріб № 1) із синьою гільзою, два мисливський патрони 12 калібру (дріб № 1) із гільзою червоного кольору, банківська картка «Імексбанк» із номером НОМЕР_6 та мобільний телефон «Нокіа Х2-00» імей 1: НОМЕР_4 та імей 2: НОМЕР_5 із корпусом чорного кольору із вставками червоного кольору, у якому знаходиться акумулятор, Під час проведення огляду із застосуванням дактилоскопічного порошку бурого кольору, виявлено та скопійовано на прозору липку стрічку три відбитка сліду папілярних візерунків пальців рук. Вищезазначені речі приєднанні до матеріалів кримінального провадження 000280 у якості речових доказів;
- Постановою про приєднання предметів до провадження як речових доказів від 24.02.2017 року, згідно якої визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000280: полімерний пакунок у якому ніж у шкіряному чохлі довжиною 50 см., ніж клинкової форми у чохлі довжиною 30 см.; полімерний пакунок у якому чотири патрони до мисливської зброї 12 калібру, сім-картки з номерами НОМЕР_8 - з номером НОМЕР_14 , НОМЕР_9 - номер не працює, НОМЕР_15 номер не працює та НОМЕР_16 - номер не працює, банківська картка «Імексбанк» із номером НОМЕР_6 та мобільний телефон «Нокіа Х2-00» імей 1: НОМЕР_4 та імей 2: НОМЕР_5 . Вказані речові докази були дослідженні колегією суддів у судовому засіданні.
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 25.02.2017 року, який відповідно до ст. 103 КПК України фіксувався за допомогою технічних засобів, зокрема відеозаписом, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_19 у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , який було відтворено у судовому засіданні, під час якого обвинувачений ОСОБА_6 показав, яким чином він направлявся до місця вчинення злочину за адресою: село Кубанка Лиманського району Одеської області до помешкання потерпілої ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_3 . Згідно відеозапису обвинувачений ОСОБА_6 добровільно в присутності захисника та понятих детально показав, як направлявся до помешкання, як проник у житлове приміщення, як вчиняв злочин з метою заволодіння особистим майном потерпілої. Зауважень щодо проведеного протоколу та відеозапису за участю захисника обвинуваченого від учасників слідчого експерименту не надходило.
В судовому засіданні на запитання колегії суддів до обвинуваченого ОСОБА_6 чому останній, під час проведення слідчого експерименту, розуміючи, що відбувається відеозапис процесуальної дії, в присутності свого захисника- адвоката ОСОБА_19 , жодних заперечень не висловлював, жодних клопотань не заявляв, під відеозапис все показував без зауважень, обвинувачений ОСОБА_6 жодної обгрунтованої відповіді колегії суддів не надав.
Враховуючи в сукупності досліджені докази, колегія суддів вважає за необхідне розцінити покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, як спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), оскільки його покази спростовуються доказами, як в судовому засіданні, так і під час досудового розслідування, зокрема показами потерпілої та свідків (учасників слідчого експеримент), які узгоджуються між собою. Позиція обвинуваченого про невизнання вини під час судового розгляду свідчить проте, що обвинувачений бажає уникнути відповідальності та ввести колегію суддів в оману, а не про його непричетність до вчиненого правопорушення.
Покази потерпілої ОСОБА_16 під час допиту її безпосередньо в судовому засіданні були чіткими, послідовними, детальними та такими, що узгоджуються з показами свідків та письмовими доказами, у зв`язку з чим, не викликають сумніву у колегії суддів, не зважаючи на похилий вік потерпілої.
Всебічне, повне та об`єктивне дослідження доказів по судовій справі (кримінальне провадження) в їх сукупності не викликає у колегії суддів сумнівів щодо інкримінованого органами досудового слідства ОСОБА_6 злочину вчиненого саме ним, обвинувачений ОСОБА_6 під час слідчого експерименту не тільки вказав шлях, яким він направлявся до місця вчинення злочину, але й сам показав як він входив у житлове приміщення. Дверей на відеозаписі до приміщень було багато, але обвинувачений зупинився саме перед входом в житлове приміщення, в яке він незаконно проник 20.02.2017 року в ранковий час, що ще раз є доказом того, що обвинувачений був у даному дворі не перший раз та дуже добре орієнтувався на території.
Доводи захисту про невинуватість ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні не підтверджується дослідженими доказами та тим, що коли ОСОБА_6 зупинився перед дверима у житло потерпілої ОСОБА_16 , то по команді слідчого пішов у будинок. На запитання слідчого «Сюда?», саме запитання, колегія суддів звернула увагу на інтонацію запитання та голос, обвинувачений мовчки направився в будинок. Тобто, сам добровільно, що зафіксовано відеокамерою, показав, як він проникав у приміщення, в які двері заходив. Колегія суддів підкреслює, що зауважень на дії будь якого учасника експерименту не надходили, а ні в день проведення, а ні після.
Крім того колегія суддів зазначає, що співмешканка ОСОБА_6 , з пояснень потерпілої ОСОБА_16 , ОСОБА_23 достовірно знала про вчинений ним злочин та бажала, щоб потерпіла ОСОБА_16 відкликала свою заяву про вчинення злочину проти неї (потерпілої). Вона навіть їздила до неї в село Кубанка.

Вказана особа не була допитана на досудовому слідстві, але й спростувань пояснень потерпілої ОСОБА_16 від обвинуваченого та його захисника не надійшло. Як і не заявлялось клопотань від учасників судового процесу про допит ОСОБА_23 в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що не могла чужа людина, співмешканка ОСОБА_23 , бути так просто обізнаною про вчинений ОСОБА_6 злочин та знати, де знаходяться речові докази, саме мобільні телефони.
Колегія суддів критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_25 надані ним в судовому засіданні та вважає, що на досудовому слідстві спочатку, ОСОБА_25 дав правдиві покази в тому, що він 20.02.2017 року надав автомобіль марки «ВАЗ» ОСОБА_6 , який згодом направився в село Кубанка до потерпілої ОСОБА_16 з метою заволодіння її майном. Його дії спрямовані на те, щоб ввести колегію суддів в оману, а пояснення щодо здійснення на нього психологічного тиску під час досудового слідства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Зокрема, свідок ОСОБА_25 , ОСОБА_23 (племінниця ОСОБА_25 ) та ОСОБА_6 (її співмешканець) є близькими людьми, фактично родичі, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що їх покази заздалегідь узгоджені, пояснення та дії спрямовані на уникнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що до нього слідчий застосовував психологічне насилля, у зв`язку з чим, він неодноразово звертався із заявами та скаргами до правоохоронних органів, спростовуються показами наданими слідчим ОСОБА_26 у судовому засіданні, та підтверджено самим обвинуваченим та наданим ним листуванням з органами прокуратури, з яких вбачається, що жодного разу не було прийнято рішення за вказаними ним фактами щодо внесення відомостей до ЄРДР.
Таким чином ці доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Крім того, колегією суддів було вжито всіх можливих заходів процесуального примусу для допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , проте вони так і не були доставлені правоохоронними органами до суду, про що в матеріалах кримінального провадження містяться неодноразові відповідні рапорти та пояснення. Зокрема, свідки ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 лише приймали участь в якості понятих при складанні протоколу про затримання та проведення особистого обшуку обвинуваченого ОСОБА_6 та протоколу про огляд предметів, про що містяться їх відповідні підписи в протоколах, тобто відсутність їх показів у судовому засіданні не може істотно вплинути на результати розгляду даного кримінального провадження, оскільки вони не були безпосередньо свідками вчиненого злочину чи можуть спростувати покази потерпілої та інших свідків, допитаних у судовому засіданні.
Згідно ст. 24 КК України злочин визнається скоєним умисно, якщо особа, яка його скоїла, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а також коли особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Виходячи із сукупності всіх встановлених обставин події, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що по справі надано суду достатньо доказів у вчиненні обвинуваченим злочину за ч. 3 ст. 187 КК України.

Оцінюючи досліджені судом докази, колегія суддів приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного та дають можливість колегії суддів прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в повній мірі знайшла своє підтвердження.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним те, що ОСОБА_6 мешкаючи в с. Красносілка Лиманського району Одеської області та володіючи відомостями про мешканців села Кубанка, а саме, що по АДРЕСА_3 самотньо мешкає літня жінка, а саме ОСОБА_16 , та у якої можуть бути грошові заощадження, переслідуючи ціль незаконного збагачення, вирішив заволодіти її майном.

Так, 20.02.2017 року в ранковий час доби ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_16 , прибув на автомобілі марки «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить Піддубній до с. Кубанка Лиманського району Одеської області, де на околиці села залишив зазначений автомобіль та пішки попрямував за місцем мешкання ОСОБА_16 .

Того ж дня, біля 09.20 год. ОСОБА_6 , прибувши за місцем мешкання ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_3 , попередньо взявши з собою засоби зв`язування, а саме два пластикові хомути, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де через незачинені вхідні двері, проник до приміщення житлового будинку, в якому перебувала на той час ОСОБА_16 .

Знаходячись в приміщенні будинку, ОСОБА_6 , прикриваючи обличчя за допомогою светра та шапки на голові, діючи умисно, погрожуючи застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_16 , використовуючи психічний вплив, зажадав від останньої передати йому грошові кошти та цінності при цьому позбавив її волі шляхом зв`язування рук за спиною за допомогою двох пластикових хомутів, а сам обшукавши помешкання, заволодів грошима в сумі 3000 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 грн., укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лафселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 25 грн. з сумою на рахунку 5 грн. 30 коп., мобільним телефоном марки «Нокіа», вартістю 200 грн., укомплектованим сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 25 грн. з сумою на рахунку 72 грн. 30 коп., після чого з місця події зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_16 , матеріальний збиток на загальну суму 3527 грн. 60 коп.

Колегія суддів кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України за кваліфікуючою ознакою напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

Відповідно до абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадян» № 7 від 30.05.1997 року, суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення.

У відповідності до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року призначаючи покарання у кожному, конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно пункту 3 зазначеного Пленуму Верховного суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, стадія вчинення кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо.)

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, - колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким.

При цьому, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суспільну небезпеку вчиненого, характер умисного злочину, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків та офіційного місця роботи, задовільний стан здоров`я обвинуваченого, зокрема, те, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, ставлення обвинуваченого до свого діяння, враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, що обвинувачений скоїв умисний злочин, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, та вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 статті 187 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладений у п.106 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, яким визначено, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) та щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в строк покарання ОСОБА_6 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 23.45 години 24.02.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.02.2017 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, до суду обвинувачений утримувався в ДУ «Одеська установа покарань № 21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та більше на волі не знаходився. Таким чином, колегією суддів не буде погіршено становище обвинуваченого та не будуть порушені його права.

Кримінальним правопорушенням завдано потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 3 527,60 грн.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Питання речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по провадженню на залучення експерта для проведення судових експертиз, документально підтвердженні, тому відповідно до ст. 124 КПК України підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності, в дохід держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 23.45 години 24.02.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, в строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 23.45 години 24.02.2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази по кримінальному провадженню полімерний пакунок, у якому ніж у шкіряному чохлі довжиною 50 см., ніж клинкової форми у чохлі довжиною 30 см.; полімерний пакунок, у якому чотири патрони до мисливської зброї 12 калібру, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області знищити; сім-картки з номерами НОМЕР_8 - з номером НОМЕР_14 , НОМЕР_9 - номер не працює, НОМЕР_15 номер не працює та НОМЕР_16 - номер не працює; банківська картка «Імексбанк» із номером НОМЕР_6 ; мобільний телефон «Нокіа Х2-00» імей 1: НОМЕР_4 та імей 2: НОМЕР_5 - після набрання вироком законної сили повернути власнику; два полімерних будівельних хомута, які зберігаються у сейфпакеті № НОМЕР_17 , шість слідів тканинної структури, які упаковані у сейфпакет 2980092, прозору ліпку стрічку з трьома слідами пальців рук, яка упакована у сейфпакет № 2980093, - після набрання вироку законної сили, знищити; сім полімерних хомутів - після набрання вироку законної сили, знищити, як такі, що не мають цінності.
Судові витрати по кримінальному провадженню за проведення трассологічної експертизи за експертною оцінкою 4.6 висновок № 17-722/04 від 28.03.2017 року в сумі 2352,40 гривень та трассологічної експертизи за експертною оцінкою 4.1 висновок № 17-720/04 від 19.04.2017 року в сумі 2352,40 гривень, на загальну суму 4704 (чотири тисячі сімсот чотири) гривні 40 (сорок) копійок, стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_18 , виданий 16.01.2003 року Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області, на користь держави в особі Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3