Провадження №1-м/127/1/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в м. Вінниці клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 .

Згідно з клопотанням ОСОБА_4 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Смоленська від 02.09.2016 р. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Смоленського обласного суду від 26.10.2016 р. до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах) Кримінального кодексу Російської Федерації, що є також караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальне відповідальність.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про відкладення судового розгляду клопотання у зв`язку з необхідністю здійснення перекладу доданих до клопотання матеріалів на державну мову українську.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 543 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) порядок направлення запиту до іншої держави, порядок розгляду уповноваженим (центральним) органом України запиту іншої держави або міжнародної судової установи про таку допомогу і порядок виконання такого запиту визначаються цим Кодексом і чинними міжнародними договорами України.

Згідно з частиною третьою статті 548 КПК запит і долучені до нього документи супроводжуються засвідченим у встановленому порядку перекладом мовою, визначеною відповідним міжнародним договором України, а за відсутності такого договору офіційною мовою запитуваної сторони або іншою прийнятною для цієї сторони мовою.

Зі змісту частини першої статті 603 КПК випливає, що клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається протягом одного місяця з дня його отримання судом першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або місце перебування майна такої особи, а в разі їх відсутності місце знаходження Міністерства юстиції України.

Також частиною першою статті 610 КПК регламентовано, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора. А частиною другою зазначеної правової норми встановлено перелік документів, які Міністерство юстиції України подає до суду разом з клопотанням.

Суд враховує, що застереження щодо мови запитів та додаткових матеріалів містяться у частині третій статті 602 та частині третій статті 609 КПК і стосуються розгляду таких запитів саме Міністерством юстиції України. Застережень щодо поширення зазначених правових норм на судовий розгляд останні не містять, тому суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню загальні норми кримінально-процесуального закону, тобто приписи частини третьої статті 548 КПК, зміст якої наведено вище.

Відповідно до статті 23 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, затифікованої Законом України № 43/98-ВР від 16.01.1998 р. «Про ратифікацію Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 рік, Додаткового протоколу 1975 року та Другого додаткового протоколу 1978 року до Конвенції» документи, які подаються, складаються мовою запитуючої або запитуваної Сторони. Запитувана Сторона може вимагати переклад на одну з офіційних мов Ради Європи, яку вона визначає на свій розсуд.

Також суд враховує, що частиною першою статті 17 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., ратифікованої Законом України № 337/95-ВР від 22.09.1995 р. «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» (далі Конвенція від 1983 року) визначено, що інформація, згадана у пунктах 2-4 статті 4, надається мовою Сторони, до якої вона надсилається, або однією з офіційних мов Ради Європи. При цьому частиною третьою статті 17 Конвенції від 1983 року визначено, що будь-яка держава під час підписання або здачі на зберігання своєї ратифікаційної грамоти або документа про прийняття, затвердження чи приєднання може у заяві на ім`я Генерального секретаря Ради Європи зажадати, щоб запити про передачу засуджених осіб та підтвердні документи супроводжувалися перекладом на її мову або одну з офіційних мов Ради Європи, або на одну із тих мов, які вона вкаже.

Умови передачі засудженої особи визначені частиною першою статті 3 Конвенції від 1983 року.

Слід зауважити, що частиною першою статті 29 КПК регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. При цьому частиною четвертою статті 29 визначено, що судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють.

Згідно з частиною першою статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 2704-VIII від 25.04.2019 р. «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі Закон № 2704-VIII ) єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Пунктами 9 та 10 частини першої статті 9 Закону № 2704-VIII визначено, що володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані, зокрема, прокурори; судді, які обрані чи призначені відповідно до Конституції України та здійснюють правосуддя на професійній основі, члени та дисциплінарні інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, члени Вищої ради правосуддя.

Зі змісту частини першої статті 14 Закону № 2704-VIII випливає, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. При цьому частиною другої статті 14 Закону № 2704-VIII визначено, що у судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, чинне законодавство України містить застереження щодо мови здійснення судочинства, натомість міжнародні зобов`язання та чинне кримінально-процесуальне законодавство уповноважують продовжити строк розгляду відповідного клопотання у зв`язку з подачею його іноземною мовою лише Міністерство юстиції України, суд такими повноваженнями не наділений. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для відкладення розгляду клопотання у зв`язку з необхідністю здійснення перекладу доданих до клопотання матеріалів на державну мову відсутні. Натомість суд вважає за доцільне зауважити, що усі процесуальні документи маю бути оформлені державною мовою і перебіг судового провадження має здійснюватися також державною мовою.

Керуючись статтями 371, 610 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про відкладення розгляду клопотання у зв`язку з необхідністю здійснення перекладу доданих до клопотання матеріалів на державну мову відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: