Справа № 761/3393/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/945/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України

У Х В А Л А
іменем України

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінальних проваджень № 00015487 та №0000442 за апеляційними скаргами прокурора та захисників на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Скитка Липовецького району Вінницької області, громадянина України, українеця, у зареєстрованому шлюбі не перебуваючого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 17.05.2012 рокуУманським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з іспитовим строком 2 роки; 05.08.2014 рокуСолом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнився 19.05.2016 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 4 місяці 8 днів;

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України , та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років; на підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднаноневідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці;

та

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженеця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, українця, у зареєстрованому шлюбі не перебуваючого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , у силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у солідарному порядку процесуальні витрати у сумі 351 (триста п`ятдесят одна) грн. 84 (вісімдесяи чотири) коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати у сумі 3 130 (три тисячі сто тридцять) грн. 35 (тридцять п`ять) коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили умисні злочини проти чужої власності за таких обставин.

ОСОБА_8 04.12.2016 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, перебуваючи разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, за адресою: АДРЕСА_5 , звернув увагу на ОСОБА_13 . Припустивши, що в останнього можуть бути цінні речі, у ОСОБА_8 та особи, яка перебуває у розшуку, виник злочинний умисел на спільне, відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 .

Діючи відкрито, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, вказані особи, у тому числі ОСОБА_8 , наблизившись до ОСОБА_13 , схопили останнього за обидві руки, чим виключили можливість чинити опір. ОСОБА_8 з кишені пальта потерпілого ОСОБА_13 витягнув гаманець, з якого вийняв 50 грн., об`єктив до мобільного телефону марки «Moment», з кишені штанів дістав три купюри номіналом по 500 грн. кожна.

Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з кишені пальта потерпілого вийняв туалетну воду марки «Concorto eau de toilet», ємкістю 100 мл., з кишені штанів вийняв мобільний телефон марки «Аррle Iphone 6 S, Spасе Gray 64 GВ», вартістю 9 700 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Lifecell», вартістю 10 грн., з 5 грн. на рахунку.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 та інший співучасник злочину відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 11 210 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 14.01.2017 року, в період з 09 годині 00 хвилин по 10 годину 00 хвилин, діючи за попередньою змовою, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 99, навпроти гаражного кооперативу, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 .

Так, 14.01.2017 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин обвинувачені познайомились з потерпілим ОСОБА_14 , у зв`язку з цим вирішили разом вжити алкогольні напої. Під час розрахунку за придбане спиртне обвинувачені побачили, що у потерпілого є грошові кошти, через що вирішили у злочинний спосіб ними заволодіти. З метою виконання свого злочинного умислу обвинувачені направились з ОСОБА_14 в безлюдне місце по вул. Жилянській, 99 в м. Києві, де продовжили вживати спиртні напої.

Обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, 14.01.2017 року, у період між 09 годиною та 10 годиною, знаходячись за вищевказаною адресою, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, кулаками почав завдавати удари в обличчя ОСОБА_14 , внаслідок яких останній впав на землю та втратив свідомість. Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, зняв з ОСОБА_14 зимову шкіряну куртку, вартістю 140 грн., в кишені якої знаходився мобільний телефон марки «Соні Експіріан», вартістю 1 200 грн.

Продовжуючи вчинення злочину, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, продовжили наносити удари ногами по тілу ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_8 , забрав з кишень штанів потерпілого банківські картки банку «Кредит Агреколь» та «Райфайзен Банк Аваль».

Заволодівши майном потерпілого на загальну суму 1 340 грн., обвинувачені з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_15 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року, та остаточно призначити покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить на праві власності; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що йому належить на праві власності; у решті вирок залишити без змін. Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність кримінально-правової кваліфікації, зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість, та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, суд першої інстанції, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно не призначив обвинуваченим додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим за санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, та жодним чином не обґрунтував своє рішення при не призначенні додаткового покарання. На переконання прокурора, ступінь виконання злочинного плану та фактичні обставини його вчинення вказують на корисливий мотив злочинної діяльності обвинувачених, у зв`язку з чим, суд першої інстанції повинен був застосувати до них конфіскацію. Апелянт зазначає, що вказані обставини призвели до призначення занадто м`якого покарання.

- адвокат ОСОБА_10 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було встановлено, що вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого в момент заподіяння. Адвокат вказує, що судом першої інстанції не було проаналізовано та співставлено всіх доказів, зокрема, показань обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , в яких останній зазначив про те, що конфлікт між ним та обвинуваченим виник на побутовому ґрунті, й всіх обставин він не пам`ятає, а також не надано належну оцінку судово-медичній експертизі. Апелянт звертає увагу колегії суддів, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вказують на те, що насильство та заволодіння майном потерпілого не знаходяться між собою у причиновому зв`язку, а також необґрунтовано не було взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , зокрема, щодо відносин з потерпілим та обставин його падіння до каналізаційного люку, внаслідок чого, йому були завдані виявлені ушкодження. Захисник вказує, що в матеріалах провадження наявні докази, зокрема, протокол огляду місця події від 15.01.2017 року, яким встановлено місце, де обвинувачені та потерпілий розпивали спиртні напої, та інші докази, які свідчать про характер відносин між ними та відсутність умислу на вчинення злочину, передбаченого ст. 187 КК України.

- адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду шляхом зміни правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_17 кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання в межах вказаної статті. На думку апелянта, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та показанням потерпілого ОСОБА_14 , зокрема щодо обставин нанесення йому ударів. Окрім того, на думку захисника, судом першої інстанції неправомірно було взято до уваги неналежний доказ протокол огляду місця події від 16.01.2017 року, оскільки ОСОБА_7 під час вказаної процесуальної дії не був затриманий і не міг бути об`єктом огляду. Адвокат вказує, що ОСОБА_17 жодних ударів потерпілому не наносив та у нього з ОСОБА_18 не було змови на вчинення злочину, у зв`язку з чим, його дії кваліфіковано неправильно.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційних скарг захисників заперечував; захисника ОСОБА_19 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував; обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю підтримав думку свого захисника адвоката ОСОБА_10 ; захисника ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_10 , проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував; обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_9 ; дослідивши матеріали кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинувачених, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції із вказаною кваліфікацією погодився, проте колегія суддів, дослідивши наявні матеріали та заслухавши учасників судового розгляду, приходить до висновку, що судом була допущена невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що проявилося у тому, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності, що, в свою чергу, потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося в порушеннях п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 411 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні виходячи з наступного.

Частина 2 статті 187 КК України передбачає кримінальну відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Під розбоєм, відповідно до ч. 1 ст. 187 КК України, розуміється напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства/.

Згідно ч. 2 ст. 186 КК України, кримінальна відповідальність настає за грабіж, вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб. Частина 1 статті 186 КК України визначає грабіж як відкрите викрадення чужого майна.

Так, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що в ніч на 14.01.2017 року він познайомився з потерпілим ОСОБА_14 , за пропозицією якого почали разом вживати спиртні напої. На ранок до них приєднався раніше незнайомий йому ОСОБА_8 . Обвинувачений наголошує, що він не наносив удари потерпілому з метою заволодіння його майном, про що вказує і характер тілесних ушкоджень потерпілого. Він визнає, що вдарив потерпілого в підборіддя, але це був особистий конфлікт між ними через вилиту потерпілим горілку, після чого потерпілий упав у відкритий люк. ОСОБА_8 залишив їх. ОСОБА_7 за допомогою невідомого йому чоловіка витягнув потерпілого з люку та на обличчі, руках ОСОБА_14 побачив ушкодження, куртка потерпілого була дуже брудною. Через це обвинувачений за згодою потерпілого обмінявся з ним куртками, домовившись, що вичистить та наступного дня поверне потерпілому його куртку. Мобільний телефон потерпілого він не бачив, але вони втрьох робили на мобільний телефон знімки, можливо, його просто не повернули. Банківські картки він не брав, але знає, що на них не було коштів, оскільки потерпілий не міг розрахуватися ними в магазині. Він не тікав та не переховувався, визнає свою вину в тому, що вдарив потерпілого. Зазначив, що його дядько відшкодував потерпілому шкоду у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_8 судупояснив, що 14.01.2017 року в районі залізничного вокзалу у м. Києві разом з ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_14 вживали алкоголь. При цьому потерпілий передав йому свій мобільний телефон, щоб він зробив декілька фотознімків. У якийсь момент потерпілий випадково впав у каналізаційний люк. ОСОБА_7 почав його діставати, а він, тим часом пішов геть, однак повернути телефон потерпілому забув. Тілесних ушкоджень ОСОБА_14 не завдавав, їх наявність пояснює тим, що потерпілий міг їх отримати внаслідок падіння до каналізаційного люку. Телефон обвинувачений здав до ломбарду, за що отримав 600 грн.

Судом апеляційної інстанції в судове засідання, з метою з`ясування всіх обставини кримінального провадження неодноразово викликався потерпілий ОСОБА_14 , однак, на виклики суду він не з`явився.

У зв`язку з цим, враховуючи думку учасників процесу, які не заперечували проти відтворення фіксації допиту потерпілого ОСОБА_14 , колегія суддів прийшла до висновку дослідити в судовому засіданні диск із фіксацією допиту потерпілого в судовому засіданні від 04.09.2017 року.

Оскільки вказані показання були надані потерпілим в судді першої інстанції безпосередньо то оцінка їм надається в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_14 суду показав, що 14.01.2017 року за вказаних обставин він познайомився з обвинуваченими, вирішив їх пригостити спиртним. Придбавши горілку, закуску, вони пішли в район мосту, де стали випивати. Коли потерпілий вже не міг пити, він зі своєї чарки вилив горілку на землю. Через вказані дії ОСОБА_20 зробив йому зауваження, а потім кулаком завдав сильного удару в обличчя. Від удару він втратив свідомість, однак відчував, як обвинувачені обшукували його кишені, коли знайшли банківські картки, обговорювали можливість зняти з них кошти. У момент, коли він в магазині розраховувався за придбану горілку та закуску, обвинувачені просили позичити їм грошей. Чи падав він до каналізаційного люкупотерпілий не пам`ятає, оскільки алкогольні напої прочав вживати ще з попереднього дня, однак заперечив, що просив когось з обвинувачених зробити фотознімки його мобільним телефоном.Крім мобільного телефону у нього викрадений золотий ланцюжок та куртка. Матеріальних та моральних претензій до обвинувачених він не має, телефон та куртку йому повернуто, крім того, дядько ОСОБА_7 відшкодував йому 10 000 грн.

В судовому засіданні були досліджені матеріали провадження, зокрема:

- протокол огляду місця події від 15.01.2017 року, відповідно до якого місцем злочину є ділянка місцевості навпроти гаражного кооперативу за адресою м. Київ, вул. Жилянська, 99, обмежена з правого боку Повітрофлотським шляхопроводом, позаду залізничними коліями. На даній місцевості розташовані каналізаційні люки /т. 2 а. п. 13-18/;

- висновок експерта №131 від 17.01.2017 року, згідно з яким судово-медичною експертизою у ОСОБА_14 виявлені забійна рана на підборідді зліва; синці на повіках правого та лівого ока; садна в лобній ділянці справа, долонній поверхні нігтьової фаланги 2-го пальця правої кисті, долонній поверхні лівого зап`ястку, передній поверхні лівого колінного суглобу, зовнішній поверхні правого стегна у верхній та середній третинах. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 14.01.2017 внаслідок не менш 9-ти травматичних дій та відносяться: синці та садна до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); забійна рана до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у злочинах проти власності» № 10 від 06.11.2019 року, під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Так, при відмежуванні грабежу від розбою, окрім іншого, основним критерієм є характер і тяжкість застосування насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не несе.

При вчиненні розбою посягання відбувається, фактично, на два об`єкти власність та життя й здоров`я потерпілого. При грабежі, поєднаному з застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і, не зважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкта життя і здоров`я особи.

Проаналізувавши матеріали провадження, заслухавши пояснення обвинувачених та потерпілого колегія суддів приходить до висновку, що органами досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили на потерпілого ОСОБА_14 напад з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому їх дії мають бути перекваліфіковані з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України.

Суд першої інстанції дослідив всі матеріали кримінального провадження, допитав потерпілого, обвинувачених, однак, на думку колегії суддів, дав їм неправильну оцінку.

Дії обвинувачених містять ознаки відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, тобто, злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на що вказують їх узгоджені дії, оскільки встановлено, що ушкодження, яке потягло за собою розлад здоров`я було нанесено не з метою заволодіння майном. Отримані потерпілим інші тілесні ушкодження відносяться до легких, крім того, потерпілий не спростував версію обвинувачених щодо можливого падіння в каналізаційний люк.

Що стосується аргументів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , то вони не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки матеріали кримінального провадження, дослідженні докази та показання самого обвинуваченого свідчать про наявність в його діях іншого кримінального правопорушення.

З приводу апеляційної скарги прокурора слід зазначити, що оскільки колегія суддів не погоджується з кваліфікацією дій обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України, апеляційні вимоги прокурора, які знаходяться в межах санкції передбаченої статті, задоволені бути не можуть.

При призначенні обвинуваченим покарання за ч.2 ст.186 КК України слід врахувати наступне.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, судом апеляційної інстанції було досліджено дані, що характеризують обвинувачених, зокрема:
довідку-характеристику, видану ОСОБА_8 виконавчим комітетом Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області /т. 2 а. п. 102/;
- вимогу про наявність судимості у обвинуваченого ОСОБА_8 /т. 2 а. п. 103-104/;
- копію вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року щодо ОСОБА_8 / т. 2 а. п. 106-109/;
- копію довідки про звільнення серії ВІН №014029 щодо ОСОБА_8 /т. 2 а. п. 112/;
- копію характеристики ОСОБА_8 , затвердженої начальником Могилів-Подільської ВК УДПтС України у Вінницькій області (№114) від 20.04.2016 року /т. 2 а. п. 113/;
- довідку, видану виконавчим комітетом Стоянівської сільської ради щодо ОСОБА_7 /т. 2 а. п. 123/;
- довідку-характеристику, видану ОСОБА_7 виконавчим комітетом Стоянівської сільської ради /т. 2 а. п. 124/;
- довідку Радехівської центральної районної лікарні від 30.01.2017 року №113 щодо ОСОБА_7 /т. 2 а. п. 126/;
- вимогу про наявність судимості у обвинуваченого ОСОБА_7 /т. 2 а. п. 128-129/, який вважається таким, що не має судимості.

Надаючи оцінку даним, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд приймає також до уваги, що останній раніше був засуджений, у тому числі за вчинення корисливого злочину, відбував покарання в місцях позбавлення волі, інкриміновані злочини вчинив у період умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обвинуваченим необхідно призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинувачених.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_10 до задоволення не підлягають; апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 підлягає до задоволення, а вирок зміні в частині кваліфікації дій обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши їх дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.

Визнати винним ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року та остаточно призначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Визнати винним ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення; обвинуваченими в той же строк з моменту отримання її копії.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4