Провадження № 11-кп/4823/391/19
Категорія - ч.1 ст.115; ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0005247 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 лютого 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців;

- ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання - з 14 липня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь обласного бюджету в інтересах КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» 36242 грн. 22 коп. витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 10536,98 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 проживав однією сім`єю зі своїми батьками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

13 липня 2018 року, в обідній час, ОСОБА_8 прийшов додому та побачив, що в одній із кімнат квартири ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 спільно розпивали спиртні напої. У зв`язку з цим, між ОСОБА_8 та його батьками виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою. У ході сварки у ОСОБА_8 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

З цією метою ОСОБА_8 узяв сокиру, яка знаходилась на балконі, тримаючи її в руках, переніс до коридору, де стояв ОСОБА_11 , та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на його вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті, умисно наніс ОСОБА_11 не менше 13 ударів сокирою по різним частинам тіла, чим спричинив йому згідно висновку експерта № 699 від 30.08.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді: трьох прямолінійних ран на правій бічній поверхні шиї, рани передньої поверхні шиї з переходом на передню поверхню грудної клітки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, рани тім`яної ділянки по центру її та над лівим тім`яним бугром (в кількості двох) з слабовираженими субарахноідальними крововиливами під ними, рани лівої лобної та лівої виличної ділянок, рани на верхній губі зліва та справа, рану на підборідді в його центральній частині, масивне ушкодження м`яких тканин ділянки носу з переходом на червону кайму верхньої губи та множинними переломами підлеглих кісток (носу, верхньої шелепи з травматичним відокремленням її альвеолярного паростку), синець на повіках лівого ока та нерівномірно виражений синець лівої бічної поверхні обличчя, які за ознакою небезпеки для життя, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, синець правого стегна та садно в нижній частині черевної стінки, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події.

Згідно висновку експерта № 699 від 30.08.2018 року, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок аспірації (вдихання рідкої крові), яка витікала з множинних ран обличчя та ушкоджених кісток та м`яких тканин під ними.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_8 , одразу ж після вбивства

ОСОБА_11 , знаходячись за вищевказаною адресою, тримаючи в руках сокиру, зайшов до однієї із кімнат квартири, де в цей час стояла ОСОБА_10 , та з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді її смерті, умисно наніс останній не менше 5 ударів сокирою по голові, чим заподіяв ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 479 від 06.09.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу, наявністю рубленої рани в проекції перелому, субдуральним крововиливом над лівою гемісферою головного мозку, масивним субарахноідальним крововиливом, забоєм головного мозку важкого ступеню з зонами геморагічного забою в лівій гемісфері, ранами голови, синцями та забиттям м`яких тканин обличчя, які в комплексі, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

ОСОБА_8 вважав, що вчинив всі необхідні дії, направлені на

умисне вбивство ОСОБА_10 , однак, злочин не було закінчено з причин,

які не залежали від його волі, залишив приміщення квартири та пішов у невідомому напрямку.

Повернувшись через деякий час до квартири, ОСОБА_8 побачив, що його мати від отриманих тілесних ушкоджень не померла, і викликав працівників поліції. Останні в подальшому викликали карету швидкої допомоги, яка своєчасно надала ОСОБА_10 медичну допомогу.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок місцевого суду та перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України, посилаючись на неповне з`ясування судом усіх обставин кримінального провадження. Також вказав на занадто суворе покарання, яке призначене йому місцевим судом.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України на ст.118, ч.1 ст.121 КК України, та призначити його підзахисному мінімальне покарання. Просив урахувати обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 : щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Зазначив, що обвинувачений захищався від агресивних дій свого батька, який з погрозою вбивства накинувся на нього з молотком та ломиком. Такі дії батька змусили захищатися ОСОБА_8 із застосуванням сокири. А тому дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ст.118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Також зазначив, що в судовому засіданні місцевого суду не було встановлено у ОСОБА_8 наявність мотиву саме на вбивство ОСОБА_10 . Тому його дії у цій частині необхідно кваліфікувати за фактичними наслідками, тобто за ч.1 ст.121 КК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , доведеність його вини, просив вирок суду скасувати, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за: ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 років; ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. В обґрунтування скарги вказав, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину стосовно власних двох батьків похилого віку; ставлення обвинуваченого до скоєного, намагання ввести суд в оману.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав, а скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні скарг сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих скарг, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_8 проживав однією сім`єю зі своїми батьками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

13 липня 2018 року, в обідній час, ОСОБА_8 прийшов додому та побачив, що в одній із кімнат квартири ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 спільно розпивали алкогольні напої. На цій підставі між ОСОБА_8 та його батьками виникла сварка, яка супроводжувалась нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою. У ході сварки у ОСОБА_8 виник умисел на протиправне заподіяння смерті своїм батькам.

З цією метою ОСОБА_8 взяв сокиру, яка знаходилась на балконі, тримаючи її в руках, переніс до коридору, де стояв ОСОБА_11 , та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на його вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті умисно наніс ОСОБА_11 не менше 13 ударів сокирою по різним частинам тіла, чим спричинив йому, згідно висновку експерта № 699 від 30.08.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді: трьох прямолінійних ран на правій бічній поверхні шиї, рани передньої поверхні шиї з переходом на передню поверхню грудної клітки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, рани тім`яної ділянки по центру її та над лівим тім`яним бугром (в кількості двох) з слабовираженими субарахноідальними крововиливами під ними, рани лівої лобної та лівої виличної ділянок, рани на верхній губі зліва та справа, рану на підборідді в його центральній частині, масивне ушкодження м`яких тканин ділянки носу з переходом на червону кайму верхньої губи та множинними переломами підлеглих кісток (носу, верхньої шелепи з травматичним відокремленням її альвеолярного паростку), синець на повіках лівого ока та нерівномірно виражений синець лівої бічної поверхні обличчя, які за ознакою небезпеки для життя, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, синець правого стегна та садно в нижній частині черевної стінки, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події.

Згідно висновку експерта № 699 від 30.08.2018 року, смерть ОСОБА_11 настала внаслідок аспірації (вдихання рідкої крові), яка витікала з множинних ран обличчя та ушкоджених кісток та м`яких тканин під ними.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_8 , одразу ж після вбивства

свого батька, зайшов до однієї із кімнат квартири, де в цей час стояла ОСОБА_10 , та з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство своєї матері, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді її смерті, умисно наніс останній не менше 5 ударів сокирою по голові, чим заподіяв ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 479 від 06.09.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу, наявністю рубленої рани в проекції перелому, судбуральним крововиливом над лівою гемісферою головного мозку, масивним субарахноідальним крововиливом, забоєм головного мозку важкого ступеню з зонами геморагічного забою в лівій гемісфері, ранами голови, синцями та забиттям м`яких тканин обличчя, які в комплексі, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

ОСОБА_8 вважав, що вчинив всі необхідні дії, направлені на

умисне вбивство ОСОБА_10 , однак, злочин не було закінчено з причин,

які не залежали від його волі, залишив приміщення квартири та пішов у невідомому напрямку.

Повернувшись через певний проміжок часу до квартири, ОСОБА_8 побачив, що його мати від нанесених ним тілесних ушкоджень не померла. Після чого він викликав працівників поліції, які в подальшому викликали карету швидкої допомоги, яка своєчасно надала ОСОБА_10 медичну допомогу.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що батька вбив, побоюючись за власне життя. Він захищався від неправомірних дій ОСОБА_11 , оскільки останній намагався вдарити його молоком по голові. Наміру спричиняти тілесні ушкодження своїй матері в обвинуваченого не було, чому так сталось, пам`ятає погано.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана у місцевому суді потерпіла ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою обвинуваченого та донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , показала, що її батьки та брат мешкали разом в одній квартирі. Після виходу на пенсію батько став зловживати алкогольними напоями, влаштовував сварки з матір`ю, безпричинно чіплявся до брата. 14.07.2018 року, близько 00.30 год., їй зателефонували працівники поліції та повідомили, що сталася трагедія в квартирі батьків. Прийшовши до квартири батьків, вона побачила батька, який лежав в прихожій, накритий простирадлом. В кухні та залі, де мешкала мати було багато крові. Матері та брата в квартирі не було. На теперішній час матері встановлена перша група інвалідності, вона потребує постійного догляду. Про події, які сталися, мати нічого не пам`ятає. Лише каже, що сиділа на дивані і все.

Свідок ОСОБА_13 (капрал поліції), в судовому засіданні місцевого суду показав, що 13.07.2018 року він спільно з ОСОБА_14 несли службу з охорони громадського порядку. Їм надійшла інформація про злочин, після чого вони прибули до будинку по АДРЕСА_2 , точної адреси не пам`ятає. Вхідні двері квартири ОСОБА_15 були лише причинені, але до квартири вони увійти не могли, бо в прихожій лежав труп чоловіка і підпирав двері. Він став кричати, чи є хто в квартирі, у відповідь обвинувачений став незв`язно казати, що він їх не викликав. Коли вони зайшли до квартири, то побачили на голові трупа, в районі шиї та ключиці, рублені рани, поруч було багато крові, на тілі лежала сокира. В проході біля кімнати лежав молоток зі зламаним руків`ям. В кімнаті лежала жінка і стогнала. У неї були рани голови, гематоми на обличчі. Обвинувачений був у чистому одязі, слідів крові на ньому не було, поводився спокійно. ОСОБА_8 сказав, що була сварка, його батько був із молотком, а він із сокирою, і він переміг. Інших деталей обвинувачений не розповідав.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили, що у складі виїзної бригади ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» 13.07.2018 року вони прибули на виклик до дев`ятиповерхового будинку по АДРЕСА_2 . При вході до квартири в прихожій лежав труп чоловіка. На тілі в області шиї і верхньої частини грудної клітки малися рублені рани. Поруч із трупом лежала сокира. В кімнаті на дивані знаходилась жінка у важкому стані: черепно-мозкова травма, порушення свідомості. Після надання первинної медичної допомоги жінка була госпіталізована до нейрохірургічного відділення обласної лікарні.

Крім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 13.07.2018 року, згідно якого, в ході проведення огляду квартири АДРЕСА_3 , був виявлений труп ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями кримінального характеру та з місця огляду були вилучені: змиви речовини бурого кольору, молоток з дерев`яними частинами руків`я, металевий предмет, сокира з дерев`яним руків`ям, сліди рук (т.1, а.к.п.80-96);

- випискою № 1261 КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер», згідно якої станом на 00:05 год. 14.07.2018 ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1, а.к.п.108);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.10.2018 року із застосуванням відеозапису, за яким ОСОБА_8 у присутності захисника та понятих добровільно, детально та послідовно пояснив та показав на місці про обставини заподіяння 13.07.2018 року, за місцем свого мешкання, тілесних ушкоджень сокирою своїм батькам (т.1, а.к.п.135-137);

- відеозаписом з нагрудних реєстраторів патрульних поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на яких зафіксована обстановка в квартирі АДРЕСА_3 на момент прибуття поліцейських за викликом (т.1, а.к.п.144);

- протоколом про результати проведення аудіо, - відеоконтролю ОСОБА_8 від 17.07.2018 року з диском DVD-R № 864т, на яких зафіксована довільна розповідь ОСОБА_8 про заподіяння тілесних ушкоджень батькові та матері (т.1, а.к.п.153-155);

- висновком експерта № 699 від 30.08.2018 року, згідно якого смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок аспірації (вдихання рідкої крові), яка витікала з множинних ран обличчя та ушкоджень кісток та м`яких тканин під ними; на тілі трупу ОСОБА_11 виявлені рани тім`яної ділянки по центру її та над лівим тім`яним бугром (у кількості двох) з слабовираженими субарахноідальними крововиливами під ними, рани лівої лобної та лівої виличної ділянок, рани на верхній губі зліва та справа, рана на підборідді в його центральній частині, масивне ушкодженням м`яких тканин ділянки носу з переходом на червону кайму верхньої губи та множинними переломами підлеглих кісток (носу, верхньої шелепи з травматичним відокремленням її альвеолярного паростку), синець на повіках лівого ока та нерівномірно виражений синець лівої бічної поверхні обличчя, які за ознакою небезпеки для життя, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; у крові від трупу ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт і в концентрації щодо живої особи може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння (т.1, а.к.п.159-167);

- висновком експерта № 479 від 06.09.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу, наявністю рубленої рани в проекції перелому, субдуральним крововиливом над лівою гемісферою

головного мозку, масивним субарахноідальним крововиливом, забоєм

головного мозку важкого ступеню з зонами геморагічного забою в лівій

гемісфері, ранами голови, синцями та забиттям м`яких тканин обличчя, які в

комплексі, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою

небезпеки для життя; в крові ОСОБА_10 виявлено алкоголь, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1, а.к.п.171-177);

- висновком експерта № 447 від 27.08.2018 року, згідно якого у ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді: саден обох нижніх кінцівок, які виникли від дії тупих, твердих предметів по механізму тертя (в тому числі внаслідок дії нігтів рук) і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; вказані тілесні ушкодження могли утворитися за 3-7 діб до моменту проведення експертизи і не могли утворитися 13.07.2018 року (т.1, а.к.п.181-184);

- висновком експерта № 105 (б) від 18.10.2018 року, згідно якого на руків`ї та поверхнях металевої частини сокири, вилученої в ході ОМП, виявлені сліди крові, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_11 (т.2, а.к.п.34-40);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 457 від 21.08.2018 року, згідно якого у ОСОБА_8 на час проведення експертного дослідження клінічних ознак психічного захворювання не виявлено; за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом на теперішній час здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення (т.2, а.к.п.55-58);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 531/541 від 04.10.2018 року, згідно якого у ОСОБА_8 на період часу до яких відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється, клініко-психологічних ознак фізіологічного афекту не виявлено; індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 , які б суттєво могли вплинути на його поведінку в інкримінованих йому правопорушеннях не виявлено; на період часу до якого відносяться кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , він перебував у стані емоційної напруги, але даний стан не міг суттєво вплинути на його поведінку і тим самим не може розглядатися, як психологічна підстава для виникнення сильного душевного хвилювання (т.2, а.к.п.67-76);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 553 від 11.10.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 на час проведення дослідження виявлені клінічні ознаки органічного (Корсаковського) синдрому, обумовленого травмою головного мозку; за її психічним станом на час дослідження суттєво порушена здатність правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення; вказаний психічний розлад перебуває у прямому причинно-слідчому зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою, яку вона отримала 13.07.2018 року (т.2, а.к.п.80-85).

Отже, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, колегія суддів за вказаних обставин вважає вину ОСОБА_8 доведеною, а його дії правильно кваліфікованими: за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 ; за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Доводи сторони захисту про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст.118 КК України, а не за ч.1 ст.115 КК України, оскільки обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_11 і тілесні ушкодження останньому заподіяв при перевищені меж необхідної оборони, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, за змістом ст.36 КК України, необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, між ОСОБА_8 та його батьком виникла побутова сварка, під час якої колегія суддів не заперечує можливості з боку ОСОБА_11 погрози вбивством обвинуваченому. В свою чергу ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи власні дії та можливість настання тяжких наслідків, заподіяв заздалегідь підготовлено сокирою не менше 13 ударів по різним частинам тіла ОСОБА_11 , унаслідок чого останній від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер на місці.

Стороною захисту не доведено, що обвинувачений, з його слів, відчуваючи загрозу своєму життю, не міг іншим чином зупинити протиправні дії батька, а також не мав можливості вирішити конфліктну ситуацію, в тому числі шляхом залишення місця події.

Крім того, висновком експерта № 447 від 27.08.2018 року спростовано твердження обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що батько наніс йому удар металевим предметом (ломом).

Встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що дії ОСОБА_11 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому не менше 13 ударів сокирою в життєво важливі органи, зокрема, голову та шию.

При цьому, як встановлено в ході апеляційного судового розгляду, після заподіяння потерпілому смертельних поранень, обвинувачений ОСОБА_11 не зробив будь-яких спроб надати йому медичну допомогу або ж викликати швидку медичну допомогу, а навпаки, залишивши останнього, пішов з квартири вживати спиртні напої.

Доводи обвинуваченого про те, що у нього були підстави побоюватися за власне життя, оскільки потерпілий погрожував його вбити, будь-якими даними не підтверджені.

Колегія суддів вважає, що завдаючи удари потерпілому у життєво важливі органи, обвинувачений усвідомлював, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускав можливість настання таких наслідків, його дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-27кс 14, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлено і іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Зважаючи на зазначені вище обставини та правові позиції, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 , завдаючи потерпілому чисельні удари сокирою по голові та шиї, перебував в стані необхідної оборони. Натомість, на переконання колегії суддів, обвинувачений мав умисел саме на вбивство ОСОБА_11 , а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують версію подій обвинуваченого, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб захисту з метою зменшення відповідальності за вчинене і, як наслідок, призначення більш м`якого покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу відсутності у обвинуваченого мотиву вбивати потерпілу ОСОБА_10 , то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, колегія суддів вважає, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним убивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною 2 ст.121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, із системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Колегією суддів встановлено, що після того, як обвинувачений завдав тілесних ушкоджень батькові, він почув голос матері з кімнати, яка щось казала. Він пішов з сокирою в кімнату. Був розлючений на матір, наніс матері не менше 5 ударів у життєво-важливий орган голову, що згідно з висновком судово-медичної експертизи є тяжкими тілесними ушкодженнями, за критерієм небезпеки для життя. При цьому, з аналізу пояснень ОСОБА_8 , мати жодних агресивних дій щодо нього не вчиняла.

Сам обвинувачений не заперечував у судовому засіданні факту завдання ударів матері, хоча і зазначив, що наміру вбивати її не мав.

Тобто, обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця - настання смерті, але не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, - внаслідок того, що потерпілій своєчасно була надана необхідна медична допомога.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що нанесення неодноразових ударів потерпілій сокирою у життєво важливий орган - голову, поведінка ОСОБА_8 після вчинення злочину, свідчить лише про наявність прямого умислу на вбивство, тобто обвинувачений розумів суспільну небезпеку свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілої та бажав їх настання.

Вказані дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 , а його дії в цій частині правильно кваліфіковані місцевим судом, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 не можна визнати обґрунтованими, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та колишньої роботи характеризується позитивно, його стан здоров`я; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання; колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, передбаченому санкціями частин статей КК України, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії особливо тяжких, щодо власних батьків похилого віку, а тому призначене йому покарання колегія суддів вважає м`яким, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати у частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115; ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

- за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4