Ухвала
іменем України
25 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 358/1931/18
провадження № 51-4759 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року,
встановив:
За вироком Богуславського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Богуславського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Залишено незмінним запобіжний захід утримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 06 грудня 2018 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7376,73 грн.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 грудня 2018 року приблизно о 21:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на територію домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_2 , та проник у будинок, пошкодивши скобу навісного замка вхідних дверей, з якого таємно викрав мобільний телефон «Bravis» C183. Вказаними діями засудженого потерпілій ОСОБА_7 було завдано майнової шкоди на суму 264,51 грн.
Крім того, 06 грудня 2018 року приблизно о 03:00 ОСОБА_4 заліз на дах магазину «Явір», розташованого на вул. Покровській, 30 у тому ж селі, та через незачинені дверцята на даху проник на горище, де за допомогою раніше підготовленого лому зробив отвір у стелі, через який проник у приміщення цього магазину, звідки повторно таємно викрав майно. Вказаними діями засудженого потерпілому ОСОБА_6 було завдано майнової шкоди на загальну суму 12 425,27 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року вирок Богуславського районного суду Київської області від 25 березня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник просить змінити ухвалу апеляційного суду щодо його підзахисного в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_4 засудженим за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі статті 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

Обґрунтовує тим, що потерпілий ОСОБА_6 не має жодних претензій до засудженого та просив суд не позбавляти останнього волі, оскільки ним відшкодовано моральну та матеріальну шкоду в сумі 7400 грн. При цьому вказує, що засудженим також повністю відшкодовано матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 , а цивільний позов нею не заявлено. Також наголошує, що потерпіла в судовому засіданні не наполягала на позбавленні волі засудженого, а щодо міри покарання останньому покладалася на розсуд суду.
Зазначає, що судом не взято до уваги, що засуджений проживає в цивільному шлюбі та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Крім того, захисник вказує, що засуджений вчинив злочини після повного відбування покарання, тобто після спливу умовно-дострокового терміну 9 місяців 14 днів, а кримінальним процесуальним законом не передбачено заборони застосування положень статті 75 КК після повного відбування покарання за попередньою судимістю.
До того ж зазначає, що засуджений усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, став на шлях виправлення, щиро покаявся, має постійне місце проживання та реєстрації, перебуває у цивільному шлюбі, а всі збитки потерпілим відшкодовано, при цьому потерпілі просили суд не позбавляти волі засудженого.
Тому, на думку захисника, достатнім покаранням засудженому буде таке, яке не пов`язане з позбавленням волі, а саме із застосуванням положень статті 75 КК.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК, та кваліфікацію його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює та не заперечує.
Доводи в касаційній скарзі захисника щодо необхідності звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, врахував вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, дані про його особу, якийне проживає за місцем реєстрації, а за фактичним місцем проживання характеризується негативно, не працює, не одружений, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, раніше неодноразово засуджений, останній раз 25 січня 2013 року Богуславським районним судом Київської області за частиною 2 статті 289 КК до позбавлення волі на строк 4 роки та 15 березня 2016 року Білоцерківським міським судом Київської області звільнений умовно-достроково від відбування покарання з невідбутим терміном 9 місяців 14 днів, однак, маючи незняту і непогашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисні злочини.

Місцевий суд зважив на пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також районний суд урахував конкретні обставини кримінального провадження, спосіб вчинення засудженим злочинів, вид, кількість та вартість викраденого ним майна.

При цьому суд першої інстанції зважив на думку потерпілої ОСОБА_7 , яка претензій до засудженого не мала, а щодо міри покарання останньому покладалася на розсуд суду, та думку потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав позицію прокурора про позбавлення волі засудженого.
З огляду на викладене місцевий суд, призначаючи засудженому покарання, не вбачав підстав для застосування положень статей 69, 75 КК та вважав за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 3 статті 185 КК.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновків про безпідставність доводів захисника у апеляційній скарзі про суворість призначеного засудженому покарання у виді реального відбування покарання, а не із застосуванням положень статті 75 КК, оскільки ті обставини, на які захисник посилався, зокрема, визнання засудженим своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, було враховано місцевим судом як обставини, що пом`якшують покарання, що і дало суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у межах, наближених до мінімальних меж, передбачених санкцією частини 3 статті 185 КК.

Крім того, апеляційний суд додатково зважив, що відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_6 , яка була додана до апеляційної скарги і досліджена під час апеляційного розгляду, засуджений відшкодував матеріальну шкоду потерпілому та останній не має до нього матеріальних претензій.
При цьому в рішенні апеляційного суду зазначено, що вказане дійсно є обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому, однак навіть з урахуванням цього, виходячи зі ступеня тяжкості вчиненого засудженим злочину, що належить до тяжких, особи засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює, а отже, не має постійного джерела доходів, кількості епізодів його злочинної діяльності та інших обставин провадження, суд не вбачав достатніх підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
Також апеляційний суд не взяв до уваги твердження захисника про відсутність претензій до засудженого з боку потерпілої ОСОБА_7 , оскільки матеріальну шкоду їй відшкодовано виключно внаслідок повернення викраденого у неї майна в результаті втручання правоохоронних органів.
Водночас в оскарженому рішенні суд апеляційної інстанції надав відповідь на доводи, викладені у апеляційній скарзі захисника, щодо неврахування судом першої інстанції того, що засуджений перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зокрема вказав, що відповідно до даних про особу засудженого, який негативно характеризується за місцем фактичного проживання, де він співмешкає з ОСОБА_8 та п`ятьма її дітьми, з яких четверо є неповнолітніми, жоден із цих дітей не зареєстрований на ОСОБА_4 .
До того ж апеляційний суд врахував, що засуджений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та тричі відбував реальне покарання, що не призвело до позитивного впливу на його подальшу поведінку в суспільстві, він повторно вчинив тяжкий злочин, а кількість епізодів його злочинної діяльності та конкретні обставини їх вчинення, зокрема, вид та кількість викраденого ним майна, не надали суду підстав для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Так, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки у колегії суддів також сумнівів не викликає, оскільки під час призначення покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається захисник у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Водночас переконливих доводів, які би спростовували висновок апеляційного суду в частині призначеного покарання, а також свідчили про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, захисник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК.
Таким чином, з касаційної скарги захисника та наданих до неї судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3