ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

її представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000077, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ (тепер - Кам`янське) Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16.05.2019 року за ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04.06.2019 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04.06.2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України, які він вчинив 02 вересня 2017 року, 17 листопада та 05 грудня 2018 року та 27 січня 2019 року, засуджено до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Крім того в даній справі судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 31 січня 2019 року, близько 13 год., перебуваючи в магазині «Караван», що по вул. Поштовій, 15, в м. Володимир-Волинський, керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, повторно таємно викрав із вказаного магазину комплект постільної білизни вартістю 550 грн., належний власниці магазину ОСОБА_6 , внаслідок чого завдав потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечував та не оспорював, у вчиненні злочину щиро каявся і дав показання, які повністю узгоджуються з пред`явленим йому обвинуваченням. Просив суд суворо його не карати. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнав повністю.

До судового розгляду справи від потерпілої ОСОБА_6 надійшов цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, який було прийнято до розгляду. Свої позовні вимоги потерпіла ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що 31 січня 2019 року, близько 13 год. обвинувачений ОСОБА_4 викрав з належного їй магазину «Караван» комплект постільної білизни вартістю 550 грн., який на момент подання позовної заяви їй не повернув, заподіяних збитків не відшкодував. Суму заподіяних їй матеріальних збитків потерпіла оцінила у 550 гривень, яку просила стягнути із обвинуваченого. Крім того, просила стягнути в її користь завдану їй моральну шкоду, яку оцінила у 1000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 злочину, вказала, що завдана їй матеріальна та моральна шкода не відшкодована, просила цивільний позов задовольнити, а також стягнути витрати за надання правової допомоги.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є доказами у кримінальному провадженні, визнані обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою у повному обсязі і ними не заперечувалися та не оспорювалися, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого та потерпілої, яким попередньо були роз`яснені положення ч.3 ст.349 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані вірно, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У відповідності до ст.12 КК України та ч.2 ст.185 КК України, злочин вчинений ОСОБА_4 є злочином середньої тяжкості.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Одружений, має неповнолітню дитину, не працює. За місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинений злочин суд також враховує, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення, не дивлячись на значний термін досудового розслідування та судового розгляду справи заподіяної шкоди не відшкодував, хоч цивільний позов потерпілої визнав повністю, а також беручи до уваги сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначає покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16 травня 2019 року за ч.2 ст.15 - ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке вчинив 18 лютого 2019 року повторно, до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку, зараховано до строку покарання його попереднє ув`язнення з 18 лютого 2019 року по 15 травня 2019 року включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Крім того, вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04 червня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення 02 вересня 2017 року незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у сховище, а також трьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно 17 листопада та 05 грудня 2018 року та 27 січня 2019 року, тобто злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вказаних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк виконання покарання ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

Призначені ОСОБА_4 покарання за вказаними вироками складені у відповідності до ч.4 ст.70 КК України не були.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні усі кримінальні правопорушення, за якими ОСОБА_4 був засуджений Нововолинським міським судом Волинської області, а також кримінальне правопорушення у даному провадженні, він вчинив до ухвалення зазначених вироків, а тому з метою необхідності приведення вироків у відповідність до вимог кримінального законодавства, а також призначення остаточного ОСОБА_4 покарання суд застосовує правила, визначені ч.4 ст.70 КК України.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Факт викрадення у потерпілої ОСОБА_6 її майна доведено в ході судового розгляду. Зазначене майно станом на день розгляду справи в суді обвинуваченим потерпілій не повернуто, у зв`язку з чим вона просить стягнути з обвинуваченого його вартість.

У відповідності з вимогами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, потерпіла ОСОБА_6 посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача було порушено її звичний режим роботи як підприємця, необхідність з`являтись до правоохоронних органів, брати участь в слідчих діях та звертатись до адвоката за захистом своїх порушених прав, що також спричинило їй душевні хвилювання, втрату почуття спокою. На підставі вищевикладеного, суд вважає доведеним факт заподіяння потерпілій моральної шкоди з боку обвинуваченого.

Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи те, що потерпіла дійсно зазнала матеріальних та моральних страждань, а обвинувачений визнав в судовому засіданні цивільний позов у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і вважає можливим її стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 .

Суд також стягує з обвинуваченого на користь потерпілої понесені нею витрати на правову допомогу як такі, що підтверджені належними доказами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. Витрати на залучення експертів у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 370-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань призначеного даним вироком, а також вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 04 червня 2019 року, більш суворим, призначеним вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16 травня 2019 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку, тобто з 09 грудня 2019 року.
Зарахувати до строку остаточного покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення та частину відбутого ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 16 травня 2019 року з 18 лютого 2019 року по 08 грудня 2019 року включно із розрахунку день за день.
До вступу вироку в законну силу утримувати ОСОБА_4 у державній установі «Луцький слідчий ізолятор».
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Фалемичі, Володимир-Волинського району Волинської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) гривень, які складаються із: 550 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди; 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди; 1725 гривень витрат на правову допомогу.

Речові докази, а саме CD-R диск марки «TDK» з відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Караван», що по вулиці Поштовій, 15, та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що по АДРЕСА_3 , який знаходиться у матеріалах кримінального провадження залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, скерувати потерпілій.

Головуючий: (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1