ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/660/19 Справа № 210/1616/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

апелянта ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000746 за апеляційною скаргою генерального директора ТДВ Криворізький завод Універсал - ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року, частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме, тимчасово вилучене в ході проведеного 11.04.2019 року огляду місця події майно: волочильний стан марки HERBORN GG 1614, зеленого кольору з навісним та додатковим обладнанням, необхідним для його належного функціювання, шляхом заборони його використання, розпорядження та відчуження, до прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні. В решті клопотання відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчим доведено, що клопотання слідчого подано у строк передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідає вимогам чинного законодавства. Клопотання є законним і обґрунтованим, та з метою збереження речових доказів, підлягає задоволенню, в частині накладення арешту, оскільки вилучений волочильний стан має важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні та є доказами, які допоможуть встановити обставини вчинення кримінального правопорушення, а не застосування цього заходу створить труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні №0000746. Стосовно доводів щодо зобов`язання директора ТДВ «Криворізький завод «Універсал» ОСОБА_6 передати волочильний стан за актом приймання-передачу ОСОБА_9 , то слідчий суддя відмовляє в цій частині клопотання, оскільки відповідно до вимог КПК слідчий самостійно вирішує питання щодо місця зберігання речових доказів.

В апеляційній скарзі:

- апелянт просить ухвалу скасувати в частині накладення арешту на навісне та додаткове обладнання.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суд першої інстанції провів неповно судовий розгляд, що полягає у не дослідженні обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.
Суд першої інстанції вирішив, що арешту підлягає не тільки сам волочильний стан марки HERBORN GG 1614, зеленого кольору, але й навісне й додаткове обладнання, що не входить і ніколи не входило в комплектацію цього волочильного стану. Це підтверджується також актом опису і арешту майна, що було проведено державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУІО у Дніпропетровській області та звітом про оцінку майна. У прийнятті вказаних документів до розгляду слідчим суддею було відмовлено.
Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження вбачається у тому, що слідчий суддя суду першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути па його висновки, а саме звіт про оцінку майна та акт опису і арешту майна державного виконавця, з яких слідує, що обладнання не входить і ніколи не входило в комплектацію цього волочильного стану.
Зазначає, що вказане майно знаходиться на обліку ТДВ «Криворізький завод «Універсал» та взагалі не має відношення до кримінальної провадження №0000746. Вказане майно є вкрай важливим для здійснення підприємством своєї господарської діяльності - накладення на нього арешту призведе до зупинки роботи підприємства та порушення прав і законних інтересів працівників, адже у підприємства не буде можливості виплачувати їм заробітну плату. Також арешт вказаного майна завдасть збитків підприємству.
Заслухавши суддю-доповідача, думку апелянта ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції обмежився лише формальними висновками про відповідність майна, щодо якого вирішувалось питання про арешт, критеріям ст. 98 КПК України, і те, що воно є об`єктом протиправних дій, та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні, зокрема наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для інших осіб.

Апеляційним переглядом встановлено, що 25.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000746 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відносно невстановленої особи, яка шляхом вільного доступу, перебуваючи на території ТДОВ "Криворізький завод "Універсал", за адресою м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, буд. 8, таємно викрала майна, яке належить ОСОБА_9 ..
12 квітня 2019 року старший слідчий СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.
Слідчий посилається у своєму клопотанні на те, що в провадженні СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000746 від 25.04.2018 року за ч. 1 ст.185 КК України. Встановлено, що в період часу з 22.02.2018 року по 16.04.2018 року невстановлена особа шляхом вільного доступу, перебуваючи на території ТОВ "Криворізький завод "Універсал", за адресою м. Кривий Ріг, вул. Домобудівна, буд. 8, шляхом вільного доступу таємно викрала майна, яке належить ОСОБА_9 . Слідчий у клопотанні зазначив, що вказане майно визнано речовим доказом та з метою збереження речових доказів, просить накласти на них арешт.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Також клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову. А зазначення слідчим у клопотанні про необхідність накладення арешту вказаного майна з метою швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування з можливою в подальшому спеціальною конфіскацією та збереження речових доказів, взагалі не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.
Крім того, дане клопотання не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений цивільний позов та на обґрунтованість його розміру, а також залишено поза увагою, що у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 185 КК України не передбачено як застосування заходів кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, так і додаткового виду покарання - конфіскації майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України дійшов висновку про його задоволення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, про повернення клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу генерального директора ТДВ Криворізький завод Універсал - ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000746 від 25.04.2018 року про арешт майна - повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4