Справа №635/6956/19
Провадження по справі 1-в/635/666/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області подання Виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до одного року обмеження волі. Вирок набрав законної сили 08 січня 2019 року.

Початок строку відбування покарання 11 лютого 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 11 лютого 2020 року.

Виконуючий обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 за погодженням з головою спострежної комісії при Харківській районній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що за час відбування покарання останнього у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», він зарекомендував себе з позитивного боку, має 2 заохочення, стягнень не має, з перших днів перебування в установі виконання покарань виявив бажання працювати, працевлаштований робітником їдальні установи відповідно до вимог ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться відповідально, завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, до виконання робіт з благоустрою ставиться добре, активно приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах. Враховуючи викладене, вважає, що засуджений сумлінною поведінкою та ставлення до праці довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 та представник установи виконання покарань у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку представника установи виконання покарань та прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , він з 11 лютого 2019 року відбуває строк покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», має два заохочення, стягнень не має. Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої із в.о. начальника сектору соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_8 , засуджений самостійно прибув до державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» за приписом Немишлянського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, характеризується з позитивного боку, має два заохочення, стягнень не має; з перших днів перебування у виправному центрі за власною ініціативою виявив бажання працювати та працевлаштований робтіником їдальні установи згідно ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться відповідально, поставлені завдання виконує своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням; до виконання робіт із благоустрою ставиться добре, в роботі проявляє розумну ініціативу; виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених згідно ст. 66 КВК України; за власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», подає позитивний приклад для інших засуджених; у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_5 у період часу з березня 2019 року по липень 2019 року був працевлаштований в господарській обслузі установи та отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)14 вересня 2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік,

2)15 вересня 2011 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

3)22 вересня 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, 08 жовтня 2015 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 8 місяців 22 дні,

4)05 грудня 2018 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі,

Отже, засуджений має чотири судимості за злочини проти власності.

При цьому, суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року та звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2010 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини, в тому числі в період іспитового строку.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_5 з 11 лютого 2019 року відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140 і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, які були застосовані 11 липня 2019 року та 15 серпня 2019 року, тобто незадовго до звернення виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 до суду із зазначеним поданням, що не може безумовно свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №13 від 10 липня 2019 року засідання комісії державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» з розгляду питань щодо можливості застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до суду для вирішення питання про можливість застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку ст. 82 КК України, у звязку із поданням засудженим заяви про відмову.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_5 був працевлаштований в установі у період часу з березня 2019 року по липень 2019 року, тобто всього п`ять місяці за весь час відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року. При цьому, суд враховує ту обставину, що за вказаним вироком ОСОБА_5 призначено покарання у вигляді лише одного року обмеження волі.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінка за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року та вважає подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1