Справа № 461/533/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/617/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали виділеного судового провадження № 461/533/19, за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу колегії суддів Галицького районного суду м.Львова від 18 червня 2019 року,

встановила:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» строком на 60 діб, тобто до 16.08.2019 року включно.

В задоволені клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Колегія суддів прийшла до такого висновку з врахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачуєтьс, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків, які ще не допитані судом, відсутність достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, у разі зміни запобіжного заходу, у зв`язку з чим інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому прийшла до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Разом з тим колегія суддів вважала, що в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу слід відмовити, враховуючи недоведеність стороною захисту можливості запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу, відсутність будь-яких нових обставин, які б не були предметом судового розгляду, а також через недоведеність неможливості обвинуваченого перебувати під цілодобовим домашнім арештом.
На дану ухвалу суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодовобового домашнього арешту із застосуванням електронного браслету за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло цілодобово.

Звертає увагу суду на той факт, що згідно п.5 ч.1 ст.184 КПК України прокурором повинно бути викладено обставини на підставі яких він дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали що підтверджують ці обставини. Однак, прокурором жодного разу не було надано суду матеріали які б підтверджували наявність хоча б одного ризику. Всі доводи прокурора є припущеннями, які жодними матеріалами не доводяться.
Неприпустимо щоб впродовж всього періоду заявник тримався під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду, а тяжкість покарання не є підставою для продовження строку тримання під вартою, в той час як згідно ст.5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків.
Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з електронним браслетом буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Крім цього, колегія суддів не надала належної оцінки та не врахувала відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Так, в обвинувальному акті вказано, що 31.10.2018 року приблизно о 04 год. 20 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу готелю "Львів", що за адресою: м.Львів, пр.Чорновола, 7, діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту, наніс ОСОБА_9 удар ножем в ділянку грудної клітки, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки на рівні 3-4 ребра, внаслідок чого настала смерть потерпілого на місці події.
Стороною обвинувачення не надано процесуальних документів щодо отримання як доказу відеозапису з камер відеоспостереження з місця події.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні долучено висновок судово-медичної експертизи, судово-психіатричної експертизи, які жодним чином не підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_8 . Долучено висновок дактилоскопічної експертизи, згідно якої на знарядді злочину слідів пальців рук не виявлено.
Таким чином захист вважає, що колегія суддів при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зважила на те, що одного лише зазначення наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в клопотанні прокурора, які не підтверджуються відповідними матеріалами, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватися матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями свідків, протоколами допиту інших учасників, отриманою інформацією в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій тощо.
Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів суд зобов`язаний був оцінити в сукупності всі обставини, а саме те, що ОСОБА_8 перебуває тривалий час у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає на підставі договору оренди в АДРЕСА_1 , має батьків пенсіонерів, раніше не судимий, має поганий зір, переніс операцію на одному оці.
Вважає, що виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків і його належну поведінку може забезпечити інший, альтернативний та більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного браслету.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без зміни ухвалу суду, вивчивши матеріали контрольного провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
У рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_10 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №461/533/19, в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження №0004826 від 31.10.2018 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вбивства, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.115 КК України. Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 02.11.2018 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою цього ж суду від 24.04.2019р. продовжено на 60 діб, тобто до 22.06.2019р включно.
Ухвалою колегії суддів Галицького районного суду м.Львова від 18 червня 2019 року ОСОБА_8 вдруге продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк дії ухвали до 16 серпня 2019 року включно.
На думку апеляційного суду, колегія суддів районного суду, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 врахувала, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання його під вартою.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та адвокатом в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Наявність тих фактів, що обвинувачений перебуває тривалий час у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак проживає на підставі договору оренди в АДРЕСА_1 , має батьків пенсіонерів, раніше не судимий, має поганий зір та переніс операцію на одному оці, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання, міцних сімейних зв`язків, тощо, в даному випадку, не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків кримінального провадження, які ще не допитані судом, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, зокрема пунктам 3 та 4 зазначеної статті.
Колегія суддів вважає, що суд, приймаючи судове рішення про продовження строку тримання під вартою та відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, прийшов до правильного висновку, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної поведінки та не надасть можливості уникнути зазначених ризиків.
Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 18 червня 2019 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на 60 діб, до 16.08.2019 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4