Справа № 640/9353/19
н/п 1-кс/640/6214/19
"23" травня 2019 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
встановив:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт, накладений на залізничну цистерну №74924275 відповідно до ухвали слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2019 (справа №310/321/19); зобов`язати СУ ГУ НП в Харківській області повернути регіональній філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» вищезазначене майно.
В судове засідання представник АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду 23.05.2019 надійшло клопотання від представника АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_4 , в якому він просить клопотання про скасування арешту цистерни розглянути без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі (а.с. 41).
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2019 накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуків та огляду місця події, в тому числі, на вилучене в ході огляду місця події від 09.02.2019 біля 23 тупіку станції «Шебелинка» виявлено та вилучено: металеві ночви, рідина з ночв п`ятилітровій пляшці, полімерний таз, лійка, дерев`яний кілок, акумуляторна батарея «Forse 60», гумовий шланг з електропроводом, залізнична цистерна №74924275 (а.с. 30-38).
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В мотивувальній частині вказаної ухвали, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення огляду, мало значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно було доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідало критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Вилучене відповідно до протоколу огляду місця події майно підлягало арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна могло в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий, довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1ст.170 КПК України. Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховував можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягало задоволенню. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідало належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Тобто, захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно заяви старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 від 22.05.2019, необхідність утримання залізничної цистерни №74924275 як речового доказу відпала, оскільки у ній зберігався вилучений газовий конденсат, який на теперішній час переданий на переробку на підставі ухвали слідчого судді (а.с. 15).
Отже, арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення доказової бази у даному кримінальному провадженні, яка на теперішній час, як встановлено вище, досягнута.
Враховуючи викладене, наслідки арешту майна розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним заявниками, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту майна, а саме з залізничної цистерни №74924275, яка була вилучена ще 09.02.2019 та арештована ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2019. За встановлених обставин, враховуючи позицію слідчого щодо відсутності необхідності утримання залізничної цистерни №74924275 як речового доказу, скасування арешту з вказаного майна не створить будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження.
Таким чином, наявні правові підстави до часткового задоволення клопотання заявників та скасування арешту з вказаного майна.
Однак, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав до додаткового зобов`язання слідчого повернути вказане майно, та відсутність підстав до задоволення клопотання представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вказаній частині, виходячи з наступного.
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту. Таким чином, у разі скасування арешту, майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено, та не потребується додаткового зобов`язання слідчим суддею слідчого вчинити такі дії. Враховуючи викладене, вимоги заявника щодо зобов`язання слідчого повернути вказане в клопотанні майно є передчасними та ґрунтуються на припущеннях заявників щодо можливого неповернення їм вказаного майна, а тому у вказаній частині клопотання є передчасною та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Ухвалив:
Клопотання представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Скасувати арешт з майна, вилученого при проведенні 09.02.2019 обшуку, біля 23 тупіку станції «Шебелинка», а саме: залізничної цистерни №74924275, накладеного ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.02.2019 по справі № 610/321/19 н/п 1-кс/610/231/2019.
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1