ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4484/18 Номер провадження 11-кп/814/663/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001154, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 4600 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 100 000 грн.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто з ОСОБА_7 в доход держави в особі бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради грошові кошти у розмірі 1879 грн. 61 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 15 квітня 2018 року близько 15 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем проживання своєї бувшої дружини ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_2 , після розпивання спиртних напоїв з останньою, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс один удар ножем у ділянку живота ОСОБА_11 , яка в цей час ввійшла у квартиру з метою врегулювання конфліктної ситуації, яка до цього виникла між ним та ОСОБА_10 . Внаслідок таких дій потерпілій ОСОБА_11 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, у вигляді сліпого, проникаючого, колото різаного поранення живота зліва в підреберній ділянці на межі білягрудинної та середньо ключичної лінії з ушкодженням внутрішніх органів, які призвели до гострої крововтрати та 16 квітня 2018 року о 03 годині 21 хвилини спричинили настання смерті.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Посилається на те, що судом при призначенні покарання не взято до уваги обставин, які пом`якшують покарання та належним чином не було враховано даних про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 і на даний час ним здійснюються заходи по відшкодуванню також моральної шкоди в сумі, що призначена судом, обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває мати похилого віку та повнолітній син, який продовжує навчання, під час судових засідань неодноразово звертався з вибаченням до рідних померлої, жалкує та винить себе в тому, що сталося. Крім того, просить звернути увагу, що у ОСОБА_7 не було умислу тяжко травмувати або свідомо нанести тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні не наполягала на суровій мірі покарання для ОСОБА_7 , підтвердила факт відшкодування матеріальної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 звертався до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, від підтримання вимог якої відмовився до початку судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити з мотивів у ній наведених. Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вказував на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити вирок без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Обвинувачений не оскаржує вирок, щодо визнання його винуватим за ч. 2 ст.121 КК України, а саме у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої. У зв`язку з цим колегія суддів в цій частині вирок не переглядає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування матеріальної шкоди та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку та необхідності оплачувати навчання повнолітнього сина і, як наслідок, помилкового не застосування положень ст. 69 КК України та призначення у зв`язку з цим суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.

Як вбачається із змісту вироку, суд належним чином вмотивував своє рішення щодо неможливості призначення обвинуваченому більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

При цьому, суд послався на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, врахував дані про особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, що полягала у ненаданні допомоги потерпілій, чиненні опору працівникам поліції при затриманні та невизнанні вини під час досудового та судового слідства, невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, та дійшов правильного висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування покарання, а також відсутності підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої за вчинення даного злочину.

Із вказаним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів. Доказів того, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває його бабуся похилого віку та оплати ним навчання свого повнолітнього сина, матеріали кримінального провадження не містять, а тому є безпідставним посилання захисника про неврахування судом вказаних обставин при ухваленні вироку та призначенні покарання.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не наведено.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування або зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3