У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002249

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч.1 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 05 жовтня 2019 року включно до 24.00 год.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Зазначає, що прокурор подала клопотання про продовження строку тримання під вартою 06.08.2019 р. (повинна була подати 05.08.2019 р.) із пропуском строку для подання у судовому засіданні, а не через канцелярію суду, що передбачено ч.2 ст. 35 КПК України. Вважає, що таким чином була порушена процедура подання клопотання до суду.

Вважає, що клопотання прокурора носить формальних характер і не містить посилання на обставини кримінального провадження. У зв`язку із чим, на думку апелянта, порушено право на захист ОСОБА_6 , а також право, передбачене п.6 ч.2 ст. 193 КПК України. Посилається на те, що ОСОБА_6 не роз`яснено право, передбачене п.6 ч.2 ст. 193 КПК України.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно послався на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25.01.2018 р. про перебування ОСОБА_6 у розшуку.

Посилається на те, що кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 тривалий час не розглядається.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не визнає вину в інкримінованому злочину. Вважає, що у разі зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, будуть відсутні.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002249 у відношенні ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 309 КК України.

У ході розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливості переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий за вчинення розбійного нападу. На думку прокурора, у зв`язку із цим ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливості переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є наявними. На думку суду, відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у ході розгляду кримінального провадження №0002249 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 309 КК України, постановлено ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є правильними.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі строком до десяти років із конфіскацією майна, а також злочину середньої тяжкості.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий, у тому числі у вчиненні злочинів проти власності, не працює, не має постійного стабільного джерела прибутку.
З огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, та не знаходить підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Клопотання прокурора про продовження тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 подано у строк, передбачений ч.3 ст. 331 КПК України, а тому доводи апелянта про пропуск прокурором строку для подання клопотання є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що прокурором подано клопотання про продовження тримання під вартою не через канцелярію суду, а у судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки ст. 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом у судовому засіданні одразу після їх подання. При цьому обов`язкове подання клопотань через канцелярію суду кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Твердження апелянта про те, що клопотання прокурора не ґрунтується на обставинах кримінального провадження є безпідставними, оскільки прокурором наведені конкретні обставини на підтвердження своїх вимог, які судом першої інстанції належно враховані при прийнятті оскаржуваного рішення та покладені в основу своїх висновків. При цьому судом першої інстанції не було порушено право обвинуваченого, передбачене п.6 ч.2 ст. 193 КПК України.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали правомірно врахована ухвала апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2018 року про оголошення ОСОБА_6 у розшук, і ці дані обгрунтовано враховані як такі, що підтверджують існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду. Така ухвала не є доказом висунутого обвинувачення, а тому її відкриття стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України не передбачено.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3