Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
31 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000249 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, студента Інституту педагогічної освіти ПВНЗ Міжнародного економіко-гуманітарного університету ім. Академіка Степана Дем`янчука, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 7390,40 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта; на користь КЗ Сарненська центральна районна лікарня Сарненської районної ради Рівненської області 27070,76 грн понесених витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 10000 грн матеріальної шкоди та 200000 грн - моральної шкоди; ОСОБА_9 1234 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200000 грн моральної шкоди та 300 грн витрат на правову допомогу.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 17 листопада 2017 року близько 16.47 год, керуючи автомобілем марки MITSUBISHI PAJERO реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 80-100 км/год, що перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті, яка становить 60 км/год, по вул. Суворова в м. Сарни Рівненської області зі сторони вул. Військової, в напрямку вул. Чорновола в м. Сарни, поблизу КПП ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перетинали проїзну частину зліва направо по ходу руху транспортного засобу, яких він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та з необережності допустив наїзд на вказаних пішоходів. У результаті ДТП настала смерть ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

У поданій апеляційній скарзі та змінах до неї захисник-адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування даних про особу обвинуваченого, який, як за місцем проживання, так і по місцю навчання, характеризується позитивно, ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, відшкодування завданої шкоди, внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_5 , шляхом покриття витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 , якому обвинуваченим перераховано 50199,90 грн, та передано 15000 грн брату ОСОБА_10 на його поховання, у звязку з чим просить вирок в частині призначення покарання змінити та пом`якшити обвинуваченому призначене покарання, як таке, що не відповідає за своєю суворістю особі обвинуваченого.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено. Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги із внесеними змінами, думку прокурора щодо залишення вироку без зміни, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просять задовольнити апеляційні вимоги щодо пом`якшення покарання і не позбавляти волі ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, й обговоривши доводи, викладені апелянтом у змінах до апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_11 підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників апеляційного розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, що відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілих.

При цьому суд також врахував і висновок органу пробації, згідно якої ОСОБА_5 негативних характеристик не має, скарг на його поведінку до адміністративної комісії Сарненської міської ради не надходило, проживає разом із батьками, являється студентом МЕГУ ім. Степана Дем`янчука, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має намір закінчити навчання та влаштуватися на роботу, щиро кається та шкодує про вчинене, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та особа не становить високої небезпеки для суспільства, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 покарання найбільш наближене до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, пов`язане з позбавленням волі.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 добровільно відшкодував ОСОБА_9 на лікування та реабілітацію 50199,90 грн та 15000 грн на поховання загиблого в ДТП ОСОБА_10 , що підтверджується належними доказами в справі ( а.с. 230-244) та не заперечується потерпілими в суді апеляційної інстанції.

При апеляційному розгляді провадження обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив свою винність у вчиненому злочині, з приводу чого щиро кається, жалкує про вчинене та просить вибачення у потерпілих, зазначивши при цьому, що матеріальна та моральна шкода сплачена ним в повному обсязі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вважають розкаяння ОСОБА_5 у вчиненому дійсно щирим, приймають його вибачення і примирилися з ним, їм повністю відшкодована матеріальна і моральна шкода, про що свідчать їхні нотаріально посвідчені заяви, наявні в матеріалах кримінального провадження ( а.с. 271-272), у звязку з чим вони не мають жодних претензій до обвинуваченого, і просять не позбавляти ОСОБА_5 волі та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Позиції потерпілих щодо пом`якшення ОСОБА_5 покарання, згідно їх тверджень, є повністю виваженими, а їхні заяви мають безумовний та незворотній характер.

Прокурор ствердила, що матеріали кримінального провадження негативних характеристик щодо ОСОБА_5 не містять, і дані щодо зловживання ним спиртними та наркотичними засобами чи неналежної його поведінки в побуті та сім`ї відсутні.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 дійсно раніше не притягувався ні до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, на обліку з приводу наркоманії чи алкоголізму не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, навчається у вищому навчальному закладі, відсутні будь-які негативні характеристики на обвинуваченого і з місця попереднього ув`язнення ( ДУ Рівненський слідчий ізолятор), щиро розкаюється у вчиненому злочині та повністю відшкодував потерпілим завдану злочином, як моральну, так і матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 скоїв даний злочин з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання порядку не порушує, веде належний спосіб життя, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, про що свідчать належні та допустимі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, позицію потерпілих, які вважають, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів рахує за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з встановленням іспитового строку, передбаченого законом, та покладенням певних обов`язків, згідно вимог ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 із внесеними змінами задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без зміни.

ОСОБА_5 звільнити з під-варти з-залу суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3