Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 листопада 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000579 від 25 листопада 2018 року,

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.3 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 00 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
За вироком суду ОСОБА_6 , 25 листопада 2018 року, приблизно о 12 год. 30 хв., у денну пору доби, в порушення вимог підпункту ґ) пункту 2.1, підпунктів б), в) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9, пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керував автомобілем «FIAT TEMPRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по мосту через річку Горинь, зі сторони с. Хочин Дубровицького району Рівненської області в напрямку с. Висоцьк Дубровицького району Рівненської області, зі швидкістю приблизно 29,8...30,9 км/год., не був пристебнутим ременем безпеки, перевозив пасажирів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також не були пристебнутими ременями безпеки, проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобіля і допустив виїзд транспортного засобу за межі мосту вправо по ходу руху, де відбулося падіння транспортного засобу у річку Горинь.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажири даного автомобіля ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померли в результаті утоплення у воді;
Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, яке, на думку захисника, не відповідає тяжкості злочину та особі винного, оскільки є занадто суворим.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні вказаного правопорушення та підтвердив покази, дані під час досудового розслідування, від самого початку розслідування дав викривальні покази, вчинив злочин вперше, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину.

Однак у вироку суду першої інстанції при призначення обвинуваченому покарання суд встановив пом`якшуючою обставиною лише щире каяття.

Доводи сторони захисту про те, що існують інші пом`якшуючі обставини, такі як збіг обставин та активне сприяння розкриттю злочину суд відхилив. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки факт його окремого проживання від сім`ї не доводить відсутність в нього обов`язку щодо утримання своїх дітей.

Зазначає, обставина, що обвинувачений ніде не працює та заробляє сезонними заробітками є характерною майже для всіх мешканців північних районів Рівненської області та є соціальною проблемою, і ніяк не може характеризувати особу, як негативний фактор.

На думку захисника, обставиною, що пом`якшує покарання слід врахувати поведінку обвинуваченого після вчинення злочину. ОСОБА_6 після вчинення злочину від слідства та суду не переховувався, маючи можливість, не втікав, відразу визнав вину у вчиненні злочину. По місцю попереднього ув`язнення характеризується позитивно, проходить навчання, займається суспільно-корисною працею. Крім того, ОСОБА_6 намагався хоч якось відшкодувати завдану злочином шкоду, однак потерпілі відмовились від її отримання, оскільки не визначили розмір матеріальних завданих збитків, цивільний позов не заявляли.

Вважає, що в даному випадку достатнім буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, яке було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Просить змінити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року, пом`якшивши призначене покарання як таке, що не відповідає за своєю суворістю особі обвинуваченого, призначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих, і представника потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розгляд даного провадження судом першої інстанції проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, не оспорюючи фактичні обставини справи, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх вчинення не надходило, і вони ніким не оспорювались, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає, а також роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті кару, виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який є особою середнього віку, повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо, як особа не працююча, заробляє сезонними роботами, скарг на останнього не надходило, з сім`єю не проживає, розлучений, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за час перебування в Рівненському СІЗО характеризується позитивно, проходить навчання, працює, як обставину, яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих, які просили обрати максимальне покарання - 10 років позбавлення волі, зазначивши, що втратили своїх батьків, тому жодного відшкодування завданої шкоди від обвинуваченого отримувати не бажають, та прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність і достатність для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції частини статті КК України, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції належним чином враховано встановлені законом критерії стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого щодо несправедливості призначеного судом покарання внаслідок своєї суворості, без врахування судом наявності, на думку захисника, обставин, які пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема під час перебування в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», яка була врахована судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому, а також залишення поза увагою наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, колегія суддів не вважає підставою для пом`якшення призначеного покарання та недостатніми для висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через його суворість.
Крім того, доводи захисника в частині обставин, які пом`якшують покарання (збіг обставин та активне сприяння розкриттю злочину) були предметом розгляду судом першої інстанції, які відхилені з наведенням відповідного обґрунтування у вироку суду, з яким погоджується і апеляційна інстанція.
Апеляційний суд звертає увагу, що ступінь тяжкості вчиненого злочину визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин. Суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, який відносяться до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і заподіює загибель людей, в даному випадку загибель двох осіб, що стосуються охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини. Наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до загальних засад призначення покарання вказує на необхідність призначення більш суворого покарання.

За наведеного, на думку колегії суддів, саме таке покарання, призначене судом першої інстанції, у виді позбавлення волі з визначеним строком із застосуванням додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілі звернули увагу суду на поведінку обвинуваченого після падіння автомобіля у річку при встановлених судом обставинах, які мали місце 25 листопада 2018 року, зазначивши, що обвинувачений при наявності на березі річки одного пасажира автомобіля сказав, що в автомобілі більше нікого немає. Ствердили, що ніхто з родичів обвинуваченого не зверталися до них щодо відшкодування шкоди (за виключенням 12 лютого 2019 року телефонного дзвінка сестри обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння (як зрозуміло з розмови) до потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування 1 млн., що не відшкодовано).
Прокурор при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку зазначив, що про наявність двох потерпілих (пасажирів) стало відомо лише, коли виймали автомобіль, а обвинувачений після події просто залишив місце події.
З огляду на викладене вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законнним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3