Справа № 687/474/16-к
№1-кп/687/3/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року смт. Чемерівці

Чемеровецький районний суд Хмельницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чемерівці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449 від 27.11.2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківці, Чемеровецького району, Хмельницької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, на військовому обліку в Чемеровецькому РВК не перебуває, не судимого в силу ст. 89 КК України,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 27.11.2015 року близько 08.20 год. на ділянці 35 км+35 м. автодороги сполучення Кам`янець-Подільський - Білогір`я, поблизу с.Свіршківці, Чемеровецького району, Хмельницької області, керуючи маловантажним бортовим автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі 308D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони смт. Чемерівці, в напрямку смт. Білогір`я, Хмельницької області, порушивши вимоги п.1.5, п.2.3.(б), п.12.1. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки та стан дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, допустив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху. В ході руху по зустрічному напрямку, ОСОБА_9 допустив зіткнення керованого ним автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі 308D, р.н. НОМЕР_1 із автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався цій смузі руху, у якому знаходилися пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ..

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в виличній області зліва з розповсюдженням на підочну область зліва та верхнє повіко лівого ока, синяка на переднє-боковій поверхні грудної клітки зліва по ходу сьомого ребра по переднє-підпаховій та середньо-підпаховій лініям, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Пасажир автомобіля ОСОБА_7 , яка знаходилась на передньому сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимальної головки малогомілкової кістки, закритого внутрішнього суглобового перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, які по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 1.5 ч.1, 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_9 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілою ОСОБА_7 та отриманням тілесних ушкодження легкого ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_11 ..

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 своєї вини не визнав, та суду показав, що 27.11.2015 року близько 08 год. 20 хв. він керував автомобілем «Mercedes-Benz» моделі 308D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі сторони смт. Чемерівці, в напрямку смт. Білогір`я, Хмельницької області неподалік с. Свіршківці Чемеровецького району. В його автомобілі знаходилось ще дві людини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. На зустріч йому рухався автомобіль ВАЗ. Оскільки погода була ясною, а відрізок дороги на якому відбулося зіткнення прямий без поворотів та підйомів, то автомобіль ВАЗ було видно за 300 м. Автомобіль «Mercedes-Benz» рухався зі швидкістю близько 45 км/год, на дорозі була ожеледиця і машину почало заносити та розвернуло її в протилежному напрямку і автомобіль зупинився на узбіччі зустрічної смуги руху, та приблизно через 3 секунди відчув удар в задню частину свого автомобіля. Вийшовши на вулицю побачив, що автомобіль ВАЗ 21099 зіткнувся з його автомобілем. В автомобілі ВАЗ знаходилось 3 пасажири та водій.

Свої покази обвинувачений підтвердив в ході дослідженого судом слідчого експерименту проведеного за дорученням суду 23.11.2016 року.

Незважаючи на такі покази обвинуваченого, його вина доводиться зібраними та узгодженими між собою доказами, зокрема:
Протоколом огляду місця ДТП від 27.11.2015 року, в ході якого проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, якою є автодорога Кам`янець-Подільський Білогір`я 35 км. 36 м. с. Свіршківці, та зафіксовано положення автомобілів ВАЗ 2109 та «Mercedes-Benz 308D» зафіксовано слідову картину та зовнішні ушкодження автомобілів, додано фототаблицю та схему ДТП.
Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про недопустимість вказаного протоколу огляду місця події з підстави, що залучений до огляду понятий ОСОБА_11 є сином потерпілої ОСОБА_7 з таких підстав: на момент проведення огляду місця події ОСОБА_7 не була визнана ні заявником ні потерпілою у даному кримінальному провадженні; ст.ст. 223, 237 КПК України в загалі не визначено обов`язкової участі понятих при проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; сам огляд проводився слідчим, поняті та інші особи були лише присутніми при його проведенні, зокрема був присутнім і обвинувачений ОСОБА_9 , жодних зауважень щодо результатів проведення огляду не поступало; результати даного огляду ніким з учасників не оспорювались ні під час досудового слідства ні в суді; у суду немає підстав ставити під сумнів правомірність дій слідчого яким проведений даний огляду. В зв`язку з викладеним враховуючи, що огляд місця події відповідає вимогам ст.ст. 223, 237 КПК України, суд визнає його належним доказом, таким, що доводить факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.11.2015 року.
Згідно висновків результатів медичного огляду на стан сп`яніння водії ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у стані сп`яніння не перебувають.
Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.11.2015 року автомобіль марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 про, що свідчать відповідні розписки.
Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.11.2015 року автомобіль марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_2 визнано речовим доказом, та поміщено на майданчик Чемеровецького ВП. В подальшому 25.03.2016 року постановою про передачу речових доказів на зберігання згідно протоколу про передачу речового доказу на відповідальне зберігання, речовий доказ автомобіль марки ВАЗ-21099 р/н НОМЕР_2 передано на зберігання власнику ОСОБА_11 ..
Висновком товарознавчої експертизи № 82/16 від 28.03.2016 року за результатами проведення розмір (вартість) матеріального збитку заподіяних внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля марки ВАЗ-21099 р/н НОМЕР_2 станом на 27.11.2015 року складає: 29042 гривні 82 копійок. Та висновок № 158а від 12.01.2016 року згідно якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21099 станом на 27.11.2015 року, до ДТП, складає 44074 гривні.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала суду що 27.11.2015 близько 08 год. 20 хв. вона разом з сином ОСОБА_11 який був водієм та свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на автомобілі «ВАЗ» моделі «21099», р.н. НОМЕР_2 , рухались в сторону смт. Чемерівці зі швидкістю близько 60-70 км/год. Автомобіль «Mercedes-Benz», який рухався у зустрічному напрямку, який вона побачила приблизно за 300 м. Інших транспортних засобів у цей час на дорозі не було. Коли ж відстань між автомобілями складала близько 50-65 метрів, автомобіль «Mercedes-Benz» почало заносити на зустрічну смугу руху, у зв`язку із чим син почав гальмувати та з`їхав на узбіччя дороги по напрямку свого руху, де автомобіль майже зупинився. В цей момент у ліву частину керованого ним автомобіль в`їхав автомобіль «Mercedes- Benz» під керуванням ОСОБА_9 .. Можливості уникнути зіткнення у нього не було, оскільки в момент виникнення у нього небезпеки для руху відстань між транспортними засобами становила близько 50-65 м..
При проведенні 12.11.2016 року слідчого експерименту, потерпіла ОСОБА_7 показала, що відстань між автомобілями ВАЗ моделі «21099», р.н. НОМЕР_2 та «Mercedes-Benz» під керуванням ОСОБА_9 в момент виїзду автомобіля «Mercedes-Benz» на зустрічну смугу руху складала 63,8 м..
Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що 27.11.2015 року близько 08 год. 20 хв. він разом з матір`ю ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на автомобілі «ВАЗ» моделі «21099», р.н. НОМЕР_2 під його керуванням, рухались в сторону смт. Чемерівці зі швидкістю близько 60-70 км/год.. Автомобіль «Mercedes-Benz», який рухався у зустрічному напрямку, побачив приблизно за 300 м. Інших транспортних засобів у цей час на дорозі не було. Коли ж відстань між його автомобілем та автомобілем ОСОБА_9 складала близько 50-65 метрів, автомобіль «Mercedes-Benz» почало заносити на його смугу руху, у зв`язку із чим він застосував екстрене гальмування, з`їхав на узбіччя дороги по напрямку свого руху, де автомобіль майже зупинився. В цей момент у ліву частину керованого ним автомобіля в`їхав автомобіль «Mercedes- Benz» під керуванням ОСОБА_9 . Можливості уникнути зіткнення у нього не було, оскільки в момент виникнення у нього небезпеки для руху відстань між транспортними засобами становила близько 50-65 м..
При проведенні 12.11.2016 року слідчого експерименту, Свідок ОСОБА_11 показав, що відстань між автомобілями ВАЗ моделі «21099», р.н. НОМЕР_2 та «Mercedes-Benz» під керуванням ОСОБА_9 в момент виїзду автомобіля «Mercedes-Benz» на зустрічну смугу руху складала 64,8 м..
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також перебували на момент зіткнення в автомобілі під керуванням ОСОБА_11 дали аналогічні потерпілій та ОСОБА_11 покази.
Також вказані свідки та потерпіла повідомили суду, що в салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , інших осіб крім водія не було. Після ДТП до них підходив лише ОСОБА_9 ..
Такі покази потерпілої та свідків, підтвердженні в протоколах досліджених судом слідчих експериментів суд сприймає, як докази досліджені безпосередньо судом, такими, що відповідають вимогам ст.ст. 240, 352, 353 КПК України, та в своїй сукупності підтверджують викладенні в обвинуваченні обставини механізму виникнення ДТП.
Суд критично відноситься до показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які дали суду суперечливі покази про те, що відстань між автомобілями в момент заносу становила більше ніж 300 метрів і автомобіль під керуванням ОСОБА_11 врізався в автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , який після виникнення заносу був зупиненим на узбіччі дороги, з наступних підстав: відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час досудового розслідування не допитувалися, клопотання сторони захисту з даного приводу слідчому не надавалися, в тому числі і під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Про виклик свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 заявлено стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження. Згідно ч.ч.11,12 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як доказ. Зі статті 86 КПК України вбачається, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
До аналогічних висновків прийшла колегія суддів в ухвалі Апеляційного суду Хмельницької області від 08.08.2017 року, якою вказане кримінальне провадження повернене на новий судовий розгляд, вказавши, що судом ухвалено вирок на підставі недопустимих доказів, а саме: показаннях свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відповідно протоколів слідчих експериментів за їх участі, а також висновку повторної автотехнічної та судової транспортно-трасологічної експертизи №536А від 10.03.2017, зробленого виключно на підставі вихідних даних, отриманих з показань цих свідків.
Постановою Верховного Суду України від 17.03.2017 №5-364кс16 зроблено правовий висновок, що невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК України, після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.
В силу ч. З ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Крім того зазначені покази свідків суперечать дослідженим судом доказам, показам потерпілої та свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , відомостям повідомленим ними в ході проведення слідчих експериментів, та матеріалам судових експертиз, а також суперечать висновкам судових експертиз описаних нижче.
З тих самих підстав підлягають критичній оцінці та визнанню недопустимими як доказів протоколи слідчих експериментів проведених з свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..
В ході судового розгляду досліджено та надано оцінку наступним висновкам судових експертиз:
Судова авто-технічна експертиза № 486А від 21.12.2015 року, згідно висновків якої в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mercedes-Benz» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.6.(ґ), п. 12.1. Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21099, р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.6.(ґ), п.12.3 Правил дорожнього руху України.
В заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21099, р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 не мав технічної можливості запобігти зіткненню із автомобілем «Mercedes-Benz» р/н НОМЕР_1 шляхом гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху, вказаного у вихідних даних. Зокрема, водій автомобіля ВАЗ-21099 в заданій дорожній обстановці міг перебувати у аварійній ситуації, а його виїзд на узбіччя свого руху з метою уникнення зіткнення із зустрічним автомобілем, який виїжджав на його смугу руху в неконтрольованому стані (заносі) можна вважати вимушеним і немає підстав вважати його невиправданим з технічної точки зору. Дії водія, який перебуває в аварійній ситуації вимогами «Правил дорожнього руху» України не регламентуються, а залежать від суб`єктивних психофізіологічних якостей водія, оцінка яких не входить в компетенцію автотехнічної експертизи.
В даній дорожній обстановці технічна можливість у водія автомобіля Mercedes-Benz» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 попередити зіткнення, забезпечувалась виконанням вимог п.12.1. ПДР України.
В даній дорожній обстановці причиною ДТП з технічної точки зору стало невиконання водієм автомобіля «Mercedes-Benz» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимог п. 12.1. ПДР України.
Експерт ОСОБА_17 , повідомив суду, що причиною та умовою ДТП згідно висновку експерта, питання 5 є невиконання водієм «Mercedes-Benz» вимог п. 12.1 ПДР. Дослідження технічна можливість водія ОСОБА_11 було встановлено, що він своїми односторонніми діями не зміг зупинити транспортний засіб до місця зіткнення. Сам механізм ДТП не досліджував.
Даючи оцінку такому висновку експерта, суд визнає його науково обґрунтованим і достатньо аргументованим, такими, що відповідають вимогам ст. 101 КПК України, ґрунтуються на відомостях сприйнятих безпосередньо експертом, та таких які стали відомі під час дослідження матеріалів, доводить причини виникнення ДТП, що причиною його виникнення є недотримання водієм ОСОБА_9 вимог ПДР, що створило аварійну ситуацію для водія ОСОБА_11 , та узгоджується з показами потерпілої та свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 . ОСОБА_11 , а також відомостям повідомленим ними в ході проведення слідчих експериментів.
Висновок судово авто-технічної та судово транспортно-трасологічної експертиз (інженерно-технічної експертизи) № 536А від 10.03.2017 зокрема п.3 вказано, що невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.1. Правил дорожнього руху призвела до виникнення небезпечної ситуації, тобто небезпеки для руху водію автомобіля ОСОБА_11 , і змушувала водія ОСОБА_11 негайно вжити заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, що при заданих обставинах події з технічної точки зору могло стати умовою виникнення даної ДТП. Згідно п.4 даної експертизи, вказано, що при заданих обставинах події в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП з технічної точки зору могла перебувати невідповідність дій водія ОСОБА_11 вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху в частині несвоєчасного вжиття мір для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки з моменту виникнення небезпеки, заданого у вихідних даних. Також в п.6 даної експертизи зазначено, що при заданих обставинах події водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом своєчасного виконання п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Допитаний експерт ОСОБА_18 вказав, що місце зіткнення транспортних засобів відповідно до вихідних даних, відбулося на узбіччі, згідно слідової інформації, яка була надана, він дійшов до висновку, що удар наніс автомобіль ВАЗ по автомобілю «Mercedes-Benz». Удар відбувся лівою бічною частиною автомобіля ВАЗ в правий задній кут вантажної платформи автомобіля «Mercedes-Benz». Вказав, що більша кінетична енергія була в автомобіля ВАЗ. Причиною ДТП в даному випадку дії водія автомобіля «Mercedes-Benz» - занос автомобіля; занос автомобіля це не керований рух, тобто водій своїми діями не впливає на рух транспортного засобу, що стосується дій водія авто ВАЗ, тобто це все відбувається перед ним, на його очах, в той момент коли його автомобіль керований. А ПДР України вимагають, що в момент виникнення небезпеки водій повинен негайно вжити заходів для зупинки транспортного засобу.
Суд критично оцінює вказаний висновок судової експертизи та визнає його недопустимим доказом оскільки вихідні дані для проведення вказаної експертизи зазначались в ухвалі суду з показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та проведених за їх участі слідчих експериментів які визнані судом недопустимими доказами, про недопустимість вказаного висновку експерта також зазначено в ухвалі Апеляційного суду від 08.08.2017 року.
Висновок експерта за результатами проведення судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 883/884/18-26 від 10.08.2018 року, в якому експерт, за виключенням питань на які не зміг надати відповідь, прийшов да наступних висновків:
первинний контакт відбувся між задньою частиною автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 (в районі заднього правого кута вантажної платформи) та лівою боковою частиною автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 (в районі передньої лівої стійки кузова), причому кут між поздовжніми осями транспортних засобів в момент первинного контакту міг складати приблизно ~ (70 ± 5)°.
В момент первинного контакту між собою контактували задня права частина автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 та ліва бокова частина автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 , при цьому автомобіль ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_2 перед моментом зіткнення рухався в загальмованому стані, а автомобіль «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 міг перебувати в нерухомому стані або рухатись з невеликою швидкістю.
Після первинного моменту контактування між транспортними засобами, з урахуванням стану проїзної частини та узбіччя (ожеледиця), з технічної точки зору автомобіль «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 міг переміститись по напрямку руху автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_2 .
В умовах даної пригоди швидкість руху автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 , що відповідає більшому сліду гальмування загальною довжиною 40 м., визначається рівною близько 31,3 км/год.
В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України.
В заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України
Дослідження також було проведене в двох варіантах розвитку подій, а саме:
- варіант а): небезпека виникає на відстані 50 м. (відповідно ухвали); 63,8 м. (відповідно слідчого експерименту з ОСОБА_7 ); 64,8 м. (відповідно слідчого експерименту з ОСОБА_11 );
- варіант б): небезпека виникає на відстані 300-350 метрів.
Варіант а).
В заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до лінії руху автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 , з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного в вихідних даних.
В заданій дорожній ситуації що водій ОСОБА_11 міг перебувати в аварійній ситуації, а виїзд керованого ним транспортного засобу на праве відносно його напрямку руху узбіччя з метою уникнення зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 , який виїхав в некерованому стані («заносі») можна вважати вимушеним, а тому немає підстав вважати його невиправданим з технічної точки зору.
Дії водія, який перебував в аварійній ситуації вимогами Правил дорожнього руху України не регламентуються, а залежать від суб`єктивних психофізіологічних якостей водія, оцінка яких не входить в компетенцію авто технічної експертизи.
Варіант б).
Відповідь на дане питання була вирішена в умовній формі, оскільки в ухвалі задані відстані між транспортними засобами в момент виникнення небезпеки для руху, а не встановлено яку відстань в повздовжньому напрямку подолав автомобіль «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення, відповідно відсутні дані про те, яку відстань подолав автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення.
В заданій дорожній ситуації, за умови, якщо відстань від автомобіля ВАЗ- 21099 р.н. НОМЕР_2 до місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху була більшою ніж 162,6-216,8 м., відповідно водій автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 мав; за умови, якщо відстань від автомобіля ВАЗ- 21099 р.н. НОМЕР_2 до місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху була меншою ніж 162,6-216,8 м., відповідно водій автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування своєчасного гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до лінії руху автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 , з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного в вихідних даних.
В заданій дорожній ситуації в момент початку гальмування автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 знаходився від місця зіткнення на відстані не меншій ніж 37,18-37,25 м. при швидкості його руху 60-70 км/год.
При заданих органом слідства обставинах даної події, з технічної точки зору, не технічна, а практична можливість у водія автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 залежала від виконання ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України (зміст якого викладено вище), тобто дотримуючись вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 .
В заданій дорожній ситуації (варіант а), з урахуванням проведеного вище дослідження, при негайному вжитті заходів для зменшення швидкості з моменту виникнення небезпеки для руху, дії водія автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_19 не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР України та з урахуванням проведеного вище дослідження в частині того, що водій ОСОБА_11 міг перебувати в аварійній ситуації, тому невідповідностей вимогам п. 10.1 ПДР України в його ( ОСОБА_11 ) діях не вбачається.
В заданій дорожній ситуації (варіант б), з урахуванням проведеного вище дослідження, питання про відповідність (невідповідність) дій водія автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 вимогам ПДР України, вирішити експертним шляхом не представляється можливим, оскільки відсутній ряд вихідних даних, відсутність яких також не дала можливості вирішити питання 8.(3) та 9/(14) про наявність (відсутність) технічної можливості у водія ОСОБА_11 уникнути зіткнення в категоричній формі.
В заданій дорожній ситуації, з урахуванням проведеного вище дослідження, враховуючи той факт, що водій автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 допустив занос керованого ним автомобіля з виїздом на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для руху водію зустрічного автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 , в такому випадку дії водія водій автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України.
В заданій дорожній ситуації (варіант а), з урахуванням проведеного вище дослідження та з урахуванням обставин встановлених при вирішенні попередніх запитань, з технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП, міг бути факт виїзду автомобіля «Mercedes Benz 308D» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 на смугу зустрічного руху (невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.1 ПДР України та створення небезпеки для руху водію ОСОБА_11 ) на такій відстані від автомобіля ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 , при якій водій останнього ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення небезпеки для його руху вказаного у вихідних даних, тобто виконанням водієм ОСОБА_11 дій передбачених вимогами Правил дорожнього руху України при виникненні небезпеки для руху.
Допитаний в суді експерт ОСОБА_20 підтвердив доводи викладені в експертному висновку.
Даючи оцінку такому висновку експерта, суд визнає його науково обґрунтованим і достатньо аргументованим, такими, що відповідають вимогам ст. 101 КПК України, ґрунтуються на відомостях сприйнятих безпосередньо експертом, та таких які стали відомі під час дослідження матеріалів. Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що дана експертиза не є повторною, а також проведена експертом одноособово, а не комісійно, з наступних підстав: вказана експертиза проведена експертом Хмельницької філії КНДІСЕ на відміну від попередніх експертиз №486 А від 21.12.2015 року та №536 А від 10.03.2017 року проведених Хмельницьким НДЕКЦ. Таким чином не зважаючи на відсутність у своїй назві визначення «повторна» підпадає під критерії визначення повторної експертизи, яка призначається в разі наявності двох суперечливих висновків експертів іншому експерту чи експертній установі. Крім того експертом надані повні та обґрунтовані висновки на всі поставлені в ухвалі про призначення експертизи запитання. Експерт Хмельницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_20 внесений до Державного реєстру атестованих експертів, має відповідну кваліфікацію, та був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 385, 384 КК України. Таким чином суд приходить до висновку, що вказана експертиза є належним та допустимим доказом у вказаному кримінальному провадженні доводить причини та механізм виникнення ДТП, що причиною його виникнення є недотримання водієм ОСОБА_9 вимог ПДР, що створило аварійну ситуацію для водія ОСОБА_11 , та узгоджується з показами потерпілої та свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_11 , а також відомостями повідомленим ними в ході проведення слідчих експериментів. При цьому суд, враховуючи викладену вище оцінку доказів не приймає до уваги варіант «б» розвитку подій ДТП.
Ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілих доводяться:
- У ОСОБА_7 : Висновками експерта №901 від 07.12.2015 року та №92 від 05.02.2016 року, згідно яких тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_7 в вигляді закритого перелому проксимальної головки лівої малогомілкової кістки, закритого внутрішньо суглобового перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які привели до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

- У ОСОБА_11 висновком експерта №900 від 07.12.2015 року тілесні ушкодження у громадянина ОСОБА_11 в вигляді синяка в виличній області зліва з розповсюдженням на підочну область зліва та верхнє повіко лівого ока, синяка на переднє- боковій поверхні грудної клітки зліва по ходу сьомого ребра по переднє- під пахвовій та середньо під пахвовій лініям по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Даючи оцінку таким висновкам експерта, суд визнає їх науково обґрунтованими і достатньо аргументованим, такими, що відповідають вимогам ст. 101 КПК України, ґрунтується на відомостях сприйнятих безпосередньо експертом, та таких які стали відомі під час дослідження матеріалів, доводить час, тяжкість та механізм отримання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
Аналізуючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, які суд бере до уваги: покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що механізм виникнення ДТП відповідає викладеним в обвинуваченні, обставинам відомості висновків судово-медичних експертиз, яким доводиться ступінь та тяжкість тілесних ушкоджень отриманих потерпілою, висновків технічних експертиз, якими доводиться механізм та наслідки дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого правопорушення знаходиться поза межами розумного сумніву.

Суд не бере до уваги покази обвинуваченого, та позицію сторони захисту про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_11 врізався в автомобіль ОСОБА_9 , який вже був зупиненим на узбіччі дороги, вважає їх такими, що суперечать дослідженими в судовому засіданні доказами, даними з метою уникнення кримінальної відповідальності, та обраною позицією захисту.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду Країни № 14 від 23.12.2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочинипроти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті зазначено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом. З дослідженого судом вбачається, що першопричиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є створення аварійної ситуації автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , який допустив занос та виїзд на смугу зустрічного руху керованого ним автомобіля, в наслідок чого водій ОСОБА_11 був вимушений застосувати екстрене гальмування та зміну напрямку руху.

Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень доведена та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_9 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого. Суд враховує, що обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_9 відсутні, також суд врахує особу обвинуваченого, який на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Разом з тим, своєї вини ОСОБА_9 не визнав, незважаючи на надану потерпілій розписку про визнання своєї провини і зобов`язання відшкодування заподіяної в наслідок ДТП шкоди, шкоду не відшкодував. При призначенні покарання суд враховує вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_9 слід призначити покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді штрафу. Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи ступінь вини обвинуваченого та обставини ДТП, не застосовувати. На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів невеликої тяжкості за яке, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України може бути призначене покарання у вигляді обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, особа може за вироком суду бути звільнена від покарання на підставах передбачених ст. 49 КК України.

П. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення 27.11.2015 року, тобто станом на день постановлення вироку минуло більш ніж три роки від дня вчинення злочину, суд приходить до висновку, що останнього слід звільнити від покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 на її користь матеріальної шкоди в сумі 21000 грн., 4000 грн. витрат на правову допомогу та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. підлягає до часткового задоволення, цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_9 4900 грн. 78 коп. матеріальної шкоди підлягають до задоволення з наступних підстав:

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Так, кримінальним правопорушенням ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням, суду надано докази - фіскальні чеки на придбання ліків на суму 21083,78 грн. та витрати на правову допомогу, розмір яких підтверджується договором про надання правової допомоги та квитанціями до прибуткового касового ордеру на загальну суму 4000 грн.. Враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог з обвинуваченого підлягають стягненню 21000 грн. матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на проходження лікування та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Крім того, у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого потерпілій ОСОБА_7 заподіяно і моральну шкоду, спричинену понесеним фізичним болем, проходженням тривалого лікування. На думку суду, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, наслідків, що настали, понесених потерпілою моральних страждань, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір цього відшкодування слід визначити в сумі 40000 грн.. Суд вважає, що зазначена сума за своїм розміром є адекватною спричиненій шкоді і компенсує понесені моральні втрати.

Також в наслідок протиправних дій обвинуваченого заподіяно шкоди Державі, яка полягає витратах закладу охорони здоров`я витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_7 , які згідно наданого до позовної заяви розрахунку становлять 4900 грн. 78 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченого.

В силу ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. 129 КПК України, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягають стягненню 21000 грн. матеріальної шкоди, 4000 грн. витрат на правову допомогу та 40000 грн. моральної шкоди, а всього 65000 грн., а також на користь Держави 4900 грн. 78 коп..

З обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення: судової автотехнічної експертизи № 486А від 21.12.2015 року в сумі 491,04 грн.; судової товарознавчої експертизи № 158а від 12.01.2016 року в сумі 491,04 грн.; судово автотехнічної та судово транспортно-трасологічної експертиз (інженерно-технічної експертизи) № 536А від 10.03.2017 року в сумі 2814,72 грн.; судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 883/884/18-26 від 10.08.2018 року в сумі 8008грн. а всього 11804 грн. 04 коп..

На підставі ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів: автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_9 залишити останньому; автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_21 залишити останньому.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн..

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1. ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 21000 грн. матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на лікування, 4000 грн. витрат на правову допомогу та 40000 грн. моральної шкоди, а всього 65000 грн.. В решті позову відмовити.

Цивільний позов Прокурора задоволити повністю, стягнути з ОСОБА_9 на користь Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації 4900 грн. 78 коп..

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Держави процесуальні витрати за проведення: судової автотехнічної експертизи № 486А від 21.12.2015 року в сумі 491,04 грн.; судової товарознавчої експертизи № 158а від 12.01.2016 року в сумі 491,04 грн.; судово авто-технічної та судово транспортно-трасологічної експертиз (інженерно-технічної експертизи) № 536А від 10.03.2017 року в сумі 2814,72 грн.; судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 883/884/18-26 від 10.08.2018 року в сумі 8008грн., а всього 11804 грн. 04 коп..

Речові докази:

- автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_9 залишити останньому;

- автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Чемеровецький районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Чемеровецького

районного суду ОСОБА_1