ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2101/19 Справа № 190/748/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, з 06.02.2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ПВК №122, кінець строку відбування покарання 22.09.2019 року, засуджений в період відбуття покарання отримав 1 заохочення 16.07.2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення - 09.11.2017 року та 02.01.2018 року. Згідно характеристик від 31.05.2019 та 04.10.2018 року характеризується позитивно, згідно характеристики від 01.03.2018 року характеризується посередньо, згідно характеристики від 03.05.2018 року характеризується незадовільно.
01.03.2018 року комісією ПВК №122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці ресоціалазації як порушника режиму утримання, 03.05.2018 року відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України як порушника режиму утримання, 04.01.2019 року комісією розглянуто факт порушення ОСОБА_7 вимог режиму утримання та оголошено стягнення у вигляді бесіди профілактичного характеру.
Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року та задовольнити його клопотання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з першого дня перебування у колонії офіційно працевлаштований на виробництві, отримував заробітну плату.
Зазначає, що 01.03.2018 року до нього застосували ст. 101 КК України, але адміністрація ПВК №122 попрохала його відмовитися від ст. 101 КК України і потім застосували до нього стягнення як до правопорушника, але він приймає участь у житті колонії і бере участь у ремонтних роботах, має місце проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції вірно зазначив, що за останній час у поведінці засудженого відбулися позитивні зміни, водночас наявність у засудженого лише чотирьох заохочень за весь час відбування покарання, враховуючи те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжкого злочину, на теперішній час жодним чином не доводить досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення.
З таким висновком суду погоджується й колегія суддів та вважає, що вищенаведене свідчить про не готовність ОСОБА_7 до самокерованої правослухняної поведінки, а отже подання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.
Дослідженням матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 07.12.2017 року засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70, 4 ст. 70, ст. 71 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі, строк покарання відраховано з моменту фактичного затримання, а саме з 22.08.2017 року, запобіжний захід до вступу вироку в силу залишено тримання під вартою, вирок набрав законної сили 12.01.2018 року. Початок строку : 22.08.2017 року, кінець строку : 22.09.2019 року.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочину середньої тяжкості, на даний час відбув більше 2/3 строку покарання і має правові підставі для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
З наданих матеріалів убачається, що засуджений ОСОБА_7 . З 06.02.2018 року відбуває покарання в ПВК №122, в період відбуття покарання отримав 1 заохочення 16.07.2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 2 стягнення 09.11.2017 року (не виконав законні вимоги адміністрації установи) і 02.01.2018 року (перешкоджав проведенню обшуку).
Згідно характеристик від 31.05.2019 року та 04.10.2018 року характеризується позитивно, згідно характеристики від 01.03.2018 року характеризується посередньо, згідно характеристики від 03.05.2018 року характеризується не задовільно.
01.03.2018 року комісією ПВК №122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці ресоціалізації як порушника режиму утримання, 03.05.2018 року комісією ПВК №122 відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України як порушника режиму утримання, 04.01.2019 року комісією розглянуто факт порушення ОСОБА_7 вимог режиму утримання (не вийшов на ранкову фізичну зарядку) та оголошено стягнення у вигляді бесіди профілактичного характеру.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 року в задоволенні сумісного подання ПВК №122 та спостережної комісії П`ятихатської РДА про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.02.2019 року ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 року залишено без змін.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, того, що ОСОБА_7 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи виконання покарань, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4