КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1241/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000063 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000063 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.
Суд вказує на те, що ОСОБА_7 інкримінується заволодіння коштами Фонду на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття в особливо великих розмірах шляхом підробки офіційних документів при цьому не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, неможливість встановлення таких обставин, тоді як дана обставина підлягає обов`язковому доказуванню в силу положень ст. 91 КПК України. Слідчий при складанні обвинувального акту обмежився виключно вказанням на місце підписання та направлення неправдивих документів до Київського міського центру зайнятості, не зазначивши ні конкретної адреси розташування зазначеної вище установи до якої були направлені неправдиві документи, ні конкретної адреси відділення банку, до якого було перераховано грошові кошти, заволодіння якими інкримінується ОСОБА_7 , що позбавляє можливості встановити чи підсудний обвинувальний акт Шевченківському районному суду м. Києва.
Крім цього суд зазначає, що обвинувальний акт у розділі «Формулювання обвинувачення» містить вказання, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України (т. 1 а/с 23), в той час, як після опису фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 слідчий зазначає, що він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Також суд першої інстанції вказує на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України не відповідає вимогам, викладеним у п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до яких обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного з потерпілих, оскільки хоча за текстом обвинувального акту слідчий констатує, що внаслідок вчинення дій, що створюють склад злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 незаконно заволодів коштами Фонду на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, однак у розділі «Відомості про потерпілих», слідчий обмежується посиланням на те, що заяви про визнання потерпілим, під час проведення досудового розслідування, не надходили, а потерпілі у кримінальному провадженні відсутні (т. 1 а/с 22).
Крім того, суд зазначає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не відповідає і вимогам п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до яких, у разі проведення експертизи під час досудового розслідування, обвинувальний акт повинен містити відомості про розмір витрат на залучення експерта, оскільки з Реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту вбачається, що у кримінальному повадженні проводилась судово-економічна експертиза з метою підтвердження висновків аналітичного дослідження щодо діяльності ТОВ «Інтелект Сервіс ЮА» та інших (т. 1 а/с 46), а також судово-почеркознавча експертиза з метою підтвердження підписів ОСОБА_7 у документах, що стосуються діяльності ТОВ «Інтелект Сервіс ЮА» та інших (т. 1 а/с 46). Разом з цим, розділ обвинувального акту «Розмір витрат на залучення експерта» містить відомості, відповідно до яких витрати на залучення експертів відсутні.

На вказану ухвалу суду першої інстанції, прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2017 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000063 від 26.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
За доводами апелянта, ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України).
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що підставою ухвалення вищевказаного рішення, стало, зокрема, те, що в обвинувальному акті в розділі «Формулювання обвинувачення» зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України (т. 1 а.с. 23), тоді як після опису фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 зазначено, що він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Прокурор вказує на те, що таким чином, як на одну з підстав повернення обвинувального акту прокурору суд послався на допущення стороною обвинувачення технічної описки, про що суд було повідомлено в ході підготовчого судового засідання. Разом з тим, в усіх інших формулюваннях по тексту обвинувального акту частину статті 191 КК України зазначено вірно, а саме: ч. 5 ст. 191 КК України. Окрім того, в правовій кваліфікації діянь обвинуваченого зазначено, що « ОСОБА_7 своїми умисними діями заволодів чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах», а також міститься посилання на ч. 5 ст. 191 КК України, а відтак, зі змісту обвинувального акту вбачається, що при його складанні допущена описка щодо номеру частини статті 191 КК України в розділі «Формулювання обвинувачення», яка може бути усунута при розгляді кримінального провадження без повернення обвинувального акту прокурору.
Також апелянт зазначає, що суд у своєму рішенні також зазначає, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень, проте, прокурор вказує на те, що в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 підробив ряд документів, перебуваючи в офісному приміщенні ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА» за адресою: м. Київ, вул. Т. Строкача, 5, оф. 7, чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України. В подальшому на підставі вказаних підроблених документів службові особи Київського міського центру зайнятості перерахували на розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА», відкритий в ПАТ «Банк Національний кредит» (МФО 320702), кошти у вигляді дотацій на працевлаштування на вказаному підприємстві безробітних, а відтак, місцем вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України є місцезнаходження банківської установи, в якій було відкрито розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА», коштами якого заволодів обвинувачений.
Крім цього прокурор вказує на те, що згідно даних з офіційного веб-сайту Національного Банку України ПАТ «Банк Національний кредит» (МФО 320702) знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, про що стороною обвинувачення повідомлено суд в ході підготовчого судового засідання, відтак, апелянт вважає, що вказана обставина не перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду.
Апелянт вважає твердження суду про відсутність анкетних відомостей потерпілих необґрунтованим, оскільки, підставою реєстрації первинного кримінального провадження за №0000017 від 23.02.2015 були матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. В ході досудового розслідування як вказаного провадження, так і усіх виділених проваджень, включаючи кримінальне провадження №0000063 від 26.03.2018, жодних заяв від фізичних та юридичних осіб про визнання їх потерпілими не надходило, відтак, у кримінальному провадженні №0000063 від 26.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, потерпілі відсутні.
Щодо посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, на відсутність в обвинувальному акті відомостей про розмір витрат на залучення експерта, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться дані про проведені експертизи, відсутність відомостей про витрати на їх проведення є порушенням вимог ст. 291 КПК України прокурор зазначає, що матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч.5 ст.191 КК України 26.03.18 виділено в окреме провадження з матеріалів кримінального провадження №0000003 від 12.02.2016 року. В свою чергу матеріали кримінального провадження №0000003 від 12.02.16 виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000017 від 23.02.2015 за ч. 4 ст.190, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 200, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України. Вищевказані експертизи проведено в рамках первинного об`єднаного кримінального провадження та в подальшому використано в рамках кримінальних проваджень № 0000017 та № 0000063. Кримінальне провадження №0000017 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст.200, ч.4 ст. 358, ч. 2 ст.366 КК України, 25.01.2016 скеровано до суду та витрати на проведення вищевказаних експертиз зазначено в обвинувальному акті, складеному в рамках кримінального провадження № 0000017.
Відтак, на переконання апелянта, підстави для зазначення відомостей про розмір витрат на залучення експерта в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 в кримінальному провадженні № 0000063 від 26.03.2018 відсутні.
Таким чином, на думку прокурора, вказані судом підстави повернення обвинувального акту не є обставинами, що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ст. 291 КПК України встановлює перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Дані відомості наявні у обвинувальному акті, що підтверджується оскаржуваною ухвалою про повернення обвинувального акту, тобто, порушення ст. 291 КПК України фактично відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили та будь яких клопотань не надсилали, тому з врахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
В обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення немає будь яких застережень чи вимог.
Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно, формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор.
Колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення прокурором вимог ст. 291 КПК України, адже зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 убачається, що в ньому у повному обсязі викладені обставини, зазначені в ст. 291 КПК України.
Так, першою підставою для повернення обвинувального акта прокурору судом вказано невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, в зв`язку з тим, що у формулюванні обвинувачення не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, тоді, як вказана обставина підлягає обов`язковому доказуванню в силу положень ст. 91 КПК України.
Колегія суддів з даного приводу зауважує, що в змісті обвинувального акту вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 підробив ряд документів, перебуваючи в офісному приміщенні ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА» за адресою: м. Київ, вул. Т. Строкача, 5, оф. 7, чим вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України. В подальшому на підставі вказаних підроблених документів службові особи Київського міського центру зайнятості перерахували на розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА», відкритий в ПАТ «Банк Національний кредит» (МФО 320702), кошти у вигляді дотацій на працевлаштування на вказаному підприємстві безробітних.
Оскільки заволодіння чужим майном вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд, то, місцем вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України є місцезнаходження банківської установи, в якій було відкрито розрахунковий рахунок ТОВ «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС ЮА», коштами якого заволодів обвинувачений.
Як вбачається з аудіо запису підготовчого судового засідання, прокурор вказував на те, що згідно даних з офіційного веб-сайту Національного Банку України ПАТ «Банк Національний кредит» (МФО 320702) знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, що знаходиться в Шевченківському районі м. Києва. Відповідно, на думку колегії суддів, зазначена обставина не перешкоджала призначенню кримінального провадження до судового розгляду, тим більше, з врахуванням вимог ст. 32 КПК України про те, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення не встановлено, то кримінальне провадження здійснюється судом, у межах якого закінчено досудове розслідування, а в даному випадку це управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.
З приводу іншої підстави для повернення обвинувального акта зазначення в обвинувальному акті різної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 191 КК України ( ч.4, ч. 5), то слід зазначити, що зі змісту обвинувального акта, зокрема, фактичних обставин справи, викладених в обвинувальному акті, зазначеної правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та змісту формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Проте, в одному реченні після опису фактичних обставин кримінального провадження, слідчий дійсно зазначив, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України. Змістом обвинувального акта підтверджується, що в цьому реченні слідчим допущена технічна помилка, яка на думку колегії суддів, не може свідчити про суттєвий недолік обвинувального акта, та відповідно не є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Твердження суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, в зв`язку з не зазначенням в ньому анкетних відомостей потерпілих, також, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки, зі змісту самого ж обвинувального акта вбачається, що підставою реєстрації первинного кримінального провадження за №0000017 від 23.02.2015 були матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень. В ході досудового розслідування як вказаного провадження, так і усіх виділених проваджень, включаючи кримінальне провадження №0000063 від 26.03.2018, жодних заяв від фізичних та юридичних осіб про визнання їх потерпілими не надходило, відтак, у кримінальному провадженні №0000063 від 26.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, потерпілі відсутні.
Крім того, згідно ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо неї або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.
Такої письмової згоди будь - ким з юридичних осіб, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, не подавалося.
А тому, законних підстав у слідчого, який складав даний обвинувальний акт, зазначати дані про потерпілого у обвинувальному акті, не було, про що він зазначив безпосередньо в обвинувальному акті ( а.с. 22).
З приводу зазначення судом, як підстави для повернення обвинувального акта - не зазначення в обвинувальному акті розміру витрат на залучення експерта, то колегія суддів зазначає, що і в цій частині не може погодитись з висновками суду, оскільки, в розділі " розмір витрат на залучення експерта" слідчий вказав, що витрати на залучення експертів відсутні Більш того, з апеляційної скарги вбачається, що матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч.5 ст.191 КК України 26.03.18 виділено в окреме провадження з матеріалів кримінального провадження №0000003 від 12.02.2016 року. В свою чергу матеріали кримінального провадження №0000003 від 12.02.16 виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000017 від 23.02.2015 за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 200, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України. Вищевказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування експертизи проведено в рамках первинного об`єднаного кримінального провадження та в подальшому використано в рамках кримінальних проваджень № 0000017 та № 0000063. Кримінальне провадження №0000017 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст.200, ч.4 ст. 358, ч. 2 ст.366 КК України, 25.01.2016 скеровано до суду та витрати на проведення вищевказаних експертиз зазначено саме в обвинувальному акті, складеному в рамках кримінального провадження № 0000017. Наведене свідчить, що витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні № 0000063, відсутні.
Будь - яких інших підстав, що на думку суду були б підставою для повернення обвинувального акта прокурору в ухвалі не наведено, і колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність, передбачених ст. 291 КПК України підстав для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000063 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4