УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 093 71 від 01.10.2019 за ч. 1 ст. 263 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що у ході проведення 01.10.2019 огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська, 13, слідчим виявлено та вилучено 39 предметів, ззовні схожих на бойові патрони з маркуванням 9х21 мм. S&B; 2 магазини до зброї; дозвіл на зберігання зброї НОМЕР_1 ; дозвіл № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , виданий 17.11.2016, у якому зазначений мисливський карабін, МКМ-093 к.р. НОМЕР_3 мм. № НОМЕР_4 , а також автомобіль Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 .

Постановою слідчого від 01.10.2019 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, тому прокурор просив накласти на них арешт.

У судовому засіданні представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на автомобіль, оскільки останній не є доказом у кримінальному провадженні, тому вважав, що застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження протиправно обмежить права його власника.

Прокурор у судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Абзацом другим вказаної статті визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме, які зберегли на собі сліди вчинення злочину чи набуті кримінально протиправним шляхом.

Прокурором доведено, що вилучені під час обшуку предмети, схожі на боєприпаси, а також дозволи на зброю містять на собі сліди кримінального правопорушення та, можливо, набуте внаслідок кримінального правопорушення.
У той же час, прокурором не наведені достатні підстави вважати, що вилучений під час обшуку автомобіль, власником якого є ТОВ «Термінал Газ Систем», є доказом у кримінальному провадженні, тобто, що він містить на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК.
Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту частини зазначеного у клопотанні майна.
Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 093 71 від 01.10.2019 арешт на 39 предметів, ззовні схожих на бойові патрони з маркуванням 9х21 мм. S&B; 2 магазини до зброї; дозвіл на зберігання зброї НОМЕР_1 ; дозвіл № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , виданий 17.11.2016, у якому зазначений мисливський карабін, МКМ-093 к.р. НОМЕР_3 мм. № НОМЕР_4 .

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Зобов`язати старшого групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні негайно повідомити слідчого суддю про вжиті заходи щодо виконання судового рішення в частині відмови у накладенні арешту на автомобіль Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 .

Слідчий суддя ОСОБА_1