У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за завою про вчинення кримінального правопорушення від 13.12.2018, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за завою про вчинення кримінального правопорушення від 13.12.2018, в якій скаржник просить:

визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі її заяви від 13.12.2018 про вчинені кримінальні правопорушення суддями щодо ненадання ОСОБА_3 витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування, щодо незалучення його до кримінального провадження як потерпілого та невручення йому пам`ятки потерпілого неправомірною,
зобов`язати уповноважену службову особу Генеральної прокуратури України протягом 24 годин внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви до Генеральної прокуратури України від 13.12.2018 (вх. №4) про вчинені кримінальні правопорушення суддями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , передбачені ст.ст. 364, 366, 375, 396 КК України, та розпочати досудове розслідування, у відповідності до вимг ст. 214 КК України,
зобов`язати уповноважену службову особу Генеральної прокуратури України надати/видати на руки під розписку йому витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування та пам`ятку потерпілого, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 55 та п. 1, 1-1 ч. 2 ст. 60 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилався на те, що 13.12.2018 о 10:05 ним було подано до Генеральної прокуратури України заяву (вх. №4) про вчинені кримінальні правопорушення суддями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про залучення до кримінального провадження як потерпілого, про вручення пам`ятки потерпілого та про вручення підозр.
Зазначає, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинене, на його думку, кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 17.12.2018, внесені не були.

Вважає такі дії незаконними та такими, що суперечать положенням ст.214 КПК України, що стало підставою для звернення до слідчого судді з відповідною скаргою.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Генеральної прокуратури Українив судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має бути подана після створення ЄРДР та, по-друге, містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Аналізуючи норми ст.ст. 214, 218 КПК України слідчий суддя приходить висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що 13.12.2018 ОСОБА_3 було подано до Генеральної прокуратури України заяву (вх. №4) про вчинені кримінальні правопорушення суддями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про залучення до кримінального провадження як потерпілого, про вручення пам`ятки потерпілого та про вручення підозр.
Як вбачається з матеріалів скарги, у заяві про вчинені кримінальні правопорушення суддями: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказував на те, що останніми вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 366, 375, 396 КК України.
Однак, незважаючи на те, що подану заяву ОСОБА_3 вважає «повідомленням про злочин», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки, не містить даних про вчинення кримінального правопорушення.

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.16 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Отже, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Проте, вивчивши подану заявником заяву про вчинені кримінальні правопорушення, вважаю, що вона не містить об`єктивних ознак, що вказують на склад кримінального правопорушення та вчинення посадовими особами суспільно небезпечних діянь, передбачених 364, 366, 375, 396 КК України, а тому відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по даній заяві. А є за своєю суттю нічим іншим, як скаргою на їх дії під час здійснення правосуддя та в деякій мірі оскарженням ухвалених та постановлених рішень.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Стаття 62 Конституції України встановлює "презумпцію невинуватості" та відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином зі змісту заяви про злочин вбачається, відсутність достатніх та об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366, 375, 396 КК України.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної скарги ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 214, 303, 304, 307, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1