Справа № 748/1769/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/779/19
Категорія - ст. 335 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000462 від 30 травня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2019 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 335 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ст. 335 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 , відповідно до протоколу військово-лікарської комісії № 22 від 21 листопада 2018 року визнаний придатним до військової служби та призваний на строкову військову службу. 09 квітня 2019 року особисто, поставивши власноручно підпис, був повідомлений повісткою про необхідність прибуття 28 квітня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований по АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини для проходження строкової військової служби.

Проте, діючи умисно, знаходячись за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи належно повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки за викликом для проходження строкової військової служби, за відсутності поважних причин, ОСОБА_7 , 28 квітня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув та в подальшому до вказаного військового комісаріату не з`являвся, та не повідомляв про причини своєї неявки, в зв`язку з чим ухилився від призову на строкову військову службу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин вчиненого кримінального правопорушення, не погоджується із призначеною судом мірою покарання та просить вирок суду в цій частині змінити, призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з відстрочкою виконання покарання строком на 1 рік 6 місяців.

Аргументує тим, що у судовому засіданні стороною обвинувачення була запропонована саме така міра покарання, з якою погодився і він. Не зважаючи на погодженість думки прокурора та сторони захисту суд, невірно застосував закон про кримінальну відповідальність та прийшов до переконання про необхідність призначення покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Вважає, що за вчинене кримінальне правопорушення йому має бути призначена міра покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з відстрочкою виконання вироку, тому вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, вказуючи на процесуальну неможливість прийняття такого рішення, про яке просить обвинувачений, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

За повістками, відправленими рекомендованою поштою про день і час апеляційного розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_7 , не з`явився. Поштові відправлення повернулися не врученими через закінчення терміну зберігання. Секретарем судового засідання направлене повідомлення простим листом. 25.11. 2019 року в канцелярію апеляційного суду була здана заява від імені ОСОБА_7 , надрукованим текстом про відмову від апеляційної скарги без підпису заявника.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від призову на строкову військову службу, відповідають фактичним обставинам справи, доказам, зібраним стороною обвинувачення, в апеляційній скарзі не оспорюються. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ст. 335 КК України передбачає лише один вид покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років. Злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України.

Суд першої інстанції з урахуванням характеру злочину, молодого віку обвинуваченого, який ще не має сформованої громадянської позиції, його щирого каяття, першої судимості та позитивних характеристик, застосував положення 69 КК України та перейшов до більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією статті.

Вимога апелянта про призначення покарання у виді обмеження волі із подальшим звільненням його від відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, прямо суперечить кримінальному закону про призначення покарання і не може бути задоволена за відсутності апеляційної скарги прокурора.

Встановлений у статті 51 КК України перелік усіх видів покарань у послідовності від менш суворого до більш суворого, має універсальний характер і застосовуються як при побудові санкцій статей Особливої частини КК, так і в практиці призначення покарань. Покарання у виді громадських робіт значиться четвертим в переліку, тоді як обмеження волі -дев`ятим за суворістю.

Звільнення від відбуття покарання у виді обмеження волі з випробуванням, є умовним і у разі невиконання покладених судом обов`язків, чи у разі вчинення нового злочину, навіть з необережності, тягне безумовне застосування реального покарання у виді обмеження волі на визначений у вироку суду строк, що є набагато суворішим від покарання у виді громадських робіт.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, апеляційний суд змінює вирок у разі, пом`якшення призначеного покарання. Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне скасування судового рішення, є призначення покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність але за своїм видом є явно несправедливим через його м`якість.

З урахуванням виду призначеного покарання, яке є більш м`яким, ніж обвинувачений просить йому призначити за санкцією статті та правовими наслідками, за відсутності апеляційної скарги з боку сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції не має законних підстав для переходу до більш суворого покарання ніж призначив суд першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10