Провадження №1-кс/523/5795/19
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання

(повний текст)

03 грудня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001602 від 30.11.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Докучаєвськ Донецької області, українки за національністю, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, офіційно непрацевлаштованої, маючої 2-х малолітніх дітей 2012 й 2019 років народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:
02.12.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у закінченому замаху на умисне вбивство малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з використанням дитячої подушки, поклала її на обличчя малолітньої дитини, що є небезпечним для життя останнього й мало місце 30.11.2019 року приблизно о 01:00 годині в палаті №13 педіатричного відділення Одеської обласної дитячої лікарні за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Воробйова 3.

Як слідує з клопотання й доданих до нього матеріалів, за заявою ОСОБА_8 , СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001602 від 30.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, а 30.11.2019 року в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_6 та того ж дня вказаним слідчим складено і прокурором погоджено відповідне повідомлення про підозру вказаній особі, яке вручено останній у той ж день в присутності її захисника.

З`ясувавши в судовому засіданні позицію прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, заслухавши думку захисника ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення клопотання, мотивуючи це незаконним затриманням підозрюваної ОСОБА_6 та відсутністю обставин події злочину, а також вислухавши пояснення підозрюваної, яка підтримала свого захисника й повідомила про обставини інкримінованого їй злочину, дослідивши матеріали внесеного клопотання та надані стороною захисту відповідні документи, слідчий суддя доходить наступного.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частина ч.1 ст.9 вказаного Кодексу встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 3 ст.194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини наявність обґрунтованої підозри, але не доведе наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За розглядуваним клопотанням та доданими до нього матеріалами, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками закінченого замаху на умисне вбивство малолітньої дитини, за яке визначена можливість призначення покарання тільки у виді позбавлення волі та аж на довічний термін.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , на тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється остання, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та астосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Відповідно ж до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.63 рішення у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року), при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути із одночасним супротивом працівникам правоохоронного органу при затриманні, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення, не уявляє собою «відповідної і достатньої» підстави.
Проте, аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема й всупереч цієї норми закону, в клопотанні лише наведені посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, без визначення їх змісту і обставин, що надають підстави підозрювати певну особу у вчиненні відповідного злочину, а також у клопотанні відсутнє належне обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.3, п.6 ч.1 ст.184 КПК).

Як слідує з розглядуваного клопотання, за версією органу досудового розслідування, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 злочину обґрунтовується: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події, протоколом огляду місцевості від 30.11.2019 року, протоколом затримання підозрюваної, протоколами проведення слідчого експерименту за участю вказаних свідків, іншими матеріалами у їх сукупності.
Втім, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, протоколом огляду місця події палати №13 педіатричного відділення Одеської обласної дитячої лікарні, та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, оскільки вказані протокол й матеріали до суду не надані і до матеріалів розглядуваного клопотання не додані, а за доданими до клопотання копіями відповідних протоколів, допит свідків ОСОБА_8 й ОСОБА_9 здійснювались відповідними оперуповноваженим СКП Хаджибеївського ВП, які до проведення досудового розслідування не залучались та доручення слідчого на проведення таких дій не надавалось, що у своєї сукупності позбавляє слідчого суддю можливості надати належну оцінку викладеним в цих протоколах обставинам та обґрунтувати ними своє процесуальне рішення.

При цьому, слід зауважити на тому, що слідчий суддя двічі був вимушений відкладати попередні судові засідання з розгляду цього клопотання, х підстав неналежного оформлення стороною обвинувачення клопотання й доданих до них матеріалів (відсутність підпису слідчого у первісно внесеному клопотанні, відсутність відповідних процесуальних документів на підтвердження повноважень слідчого і прокурора у кримінальному провадженні, неналежне оформлення додатків до розглядуваного клопотання).

Крім того, додані до матеріалів розглядуваного клопотання протоколи проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 містить лише посилання на відеозапис, який до клопотання не доданий, що у свою чергу перешкоджає слідчому судді відтворити такі відеозаписи та належним чином оцінити зазначені докази обґрунтованості підозри на предмет їх належності.
Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Попри те, матеріали розглядуваного клопотання не містять будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваної ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані старшим слідчим ОСОБА_5 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні належним чином не доведено ймовірність переховування вказаної підозрюваної від органів досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виходячи з нижчевикладеного.
Так, як слідує з матеріалів розглядуваного клопотання та встановлено в судовому засіданні з наданих захисником відповідних документів і пояснень допитаних в суді осіб, підозрювана ОСОБА_6 - раніше не судима, заміжня та має двох малолітніх дітей 2012 й 2019 років народження, є особою-тимчасово вимушеним переселенцем, чоловік якої офіційно працевлаштований на посаді оператора завантажувальної та розвантажувальної установки філії «ТОВ «Олсідз Блек Сі» на терміналі рослинних олій, та вказана підозрювана виключно позитивно характеризується як матір за місцем проживання так й у родині, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків вказаної підозрюваної у місці її проживання та у випадку застосування до останньої виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позбавить належного материнського догляду за малолітньою дитиною, яка страждає певними захворюваннями, потребує материнської турботи та перебуває на лікуванні у медичному закладі, а також призведе до свавільного позбавлення підозрюваної свободи та її материнського піклування за іншою дитиною, що є учнем першого класу загальноосвітньої школи.

Згідно ж з наданими в судовому засіданні поясненнями самої підозрюваної ОСОБА_6 , свою провину в інкримінованому діянні вона не визнає та заперечує проти обставин інкримінованої їй події, пояснюючи при цьому, що за період перебування її з малолітньою дитиною у медичній установі, в неї неодноразово на ґрунті плачу її хворої дитини виникали конфліктні ситуації із сусідкою по палаті ОСОБА_8 , в ході яких остання постійно чіплялась до неї та з часом намагалась витребувати в неї сережки та внаслідок відмови, почала обмовляти підозрювану, оскільки вона лише поправляла подушку під пляшечкою з їжею у дитини.

Пояснюючи про обставини тієї події, підозрювана ОСОБА_6 вказує на те, що під впливом річниці смерті її батьків, які поховані на окупованій території, її конфлікту з сусідкою ОСОБА_8 та того, що вона протягом п`яти місяців турбується про здоров`я її дитини, яка страждає малою вагою та рядом важких захворювань, що потребують у тому числі хірургічного втручання, спровокувало її вжити алкогольні напої, в чому щиросердно розкаюється.

Між тим, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що малолітній ОСОБА_7 був бажаною дитиною, оскільки після народження першої дитини, лікарі не радили їм більше мати дітей, але його дружина ОСОБА_6 наполягала на вагітності та пологах, а в теперішній час намагається лікувати малолітню хвору дитину та при його розмові із заявницею, остання повідомила свідкові, що не думала про наслідки цієї пригоди.

Сукупність наведених обставин, надає слідчому судді можливість зробити висновок про те, що підозрювана ОСОБА_6 , маючи повноцінну родину та іншу дитину, будучи забезпеченою місцем реєстрації й проживання в м.Южне Одеської області, навіть під загрозою покарання, що за умови доведення її провини, може бути призначене у кримінальному провадженні, об`єктивно спростовує ризики переховування від органів слідства чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, внаслідок чого, доводи сторони обвинувачення щодо наявності означених ризиків уявляються необґрунтованими.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.3 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що частково заслуговують на увагу.
Разом із тим, слідчий суддя вважає, що висловлені в судовому засіданні доводи сторони захисту щодо відсутності обставин конкретної події, - не можуть бути визнані на цій стадії кримінального провадження достатньо переконливими і обґрунтованими, оскільки прийняття такого висновку в порядку ст.94 КПК України вимагає оцінки усіх доказів сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, який має відбуватися в умовах справедливого судового розгляду кримінального провадження по суті, за умовами рівності й змагальності сторін і за результатами дослідження усього об`єму доказів.

За прецедентною практикою Суду (рішення у справах «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року - п.55; «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1988 року - п.53), факти, які є причиною виникнення підозри, зокрема при затриманні чи при обранні запобіжного заходу, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Між тим, слідчим суддею при розв`язанні питання щодо визнання затримання підозрюваної ОСОБА_6 незаконним, приймаються до уваги доводи захисника ОСОБА_11 щодо порушення органом досудового розслідування вимог ч.4 ст.213 КПК України, а також протокол затримання особи від 30.11.2019 року, з огляду на наступне.

Так, частиною 4 ст.213 КПК України та п.2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.2011 року №1363 регламентовано, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 була фактично затримана 30.11.2019 року о 15:20 годині, але відомості до ЄРДР за ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України були внесені того ж дня лише о 15:53 годин та того ж дня о 19:56 годині слідчим повідомлено уповноважений орган на надання безоплатної правової допомоги про затримання вказаної особи, при цьому протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину складений у означений день о 22:30 годині.

Наведені обставини у контексті ч.4 ст.213 КПК України і Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, уявляють достатні підстави для визнання порушення органом досудового розслідування прав підозрюваної ОСОБА_6 на свободу і особисту недоторканність, а також її права на захист під час фактичного затримання, а відтак затримання підозрюваної з часу її фактичного затримання до моменту повідомлення уповноваженого центру з надання безоплатної правової допомоги, тобто з 15:20 до 19:56 годин 30.11.2019 року, слід визнати незаконним.

На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання старшого слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_12 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваній ОСОБА_6 злочину, його тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваною місцем проживання в Одеській області, її сімейний стан та позитивні характеристики, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаною підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи особи, уявляється застосування до вказаної підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, які випливають з доведеної частини означеного клопотання та забезпечать унеможливлення ризику незаконного впливу на свідків.
Частиною 1 ст.179 КПК України регламентовано, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.3, 22, 26, 177-179, 183-184, 193-195, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, - залишити без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.194, ст.179 КПК України, застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на підозрювану обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або до суду; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; обмежити спілкування з малолітнім ОСОБА_7 , дозволивши його проведення лише в присутності працівників медичного закладу.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_6 , що згідно ч.2 ст.179 КПК України, в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за дотриманням підозрюваною ОСОБА_6 покладених на неї обов`язків - покласти на старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .

Визнати незаконним затримання підозрюваної ОСОБА_6 , з часу її фактичного затримання до моменту повідомлення уповноваженого центру з надання безоплатної правової допомоги, тобто з 15:30 до 19:56 годин 30.11.2019 року.

Копію ухвали направити для виконання старшому слідчому СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , вручити під розписку підозрюваній ОСОБА_6 для відома та виконання, а також надати іншим заінтересованим особам.
Строк дії в частині виконання покладених на підозрювану обов`язків закінчується 31.01.2020 року.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1