Справа № 199/5652/17
ВИРОК
іменем України

02.09.2019 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - Коссе- ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0003571 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпро, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого керівником групи ДП КБ «Південне», одруженого, маючого неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 , які є сусідами, у минулому склалися взаємні неприязні відносини на ґрунті права кожного з них на паркувальний бар`єр для транспортних засобів, розташований біля будинку, де вони проживають.

29.10.2016 року приблизно о 15:00 годині ОСОБА_7 , в під`їзді АДРЕСА_2 , зустрів ОСОБА_5 , де в цей час між останніми стався словесний конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин та знову з приводу паркувального бар`єра. В ході конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, 29.10.2016 року приблизно о 15:05 годині, знаходячись біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , стоячи позаду останнього, наніс кулаком правої руки один сильний удар в область нижньої щелепи ОСОБА_5 праворуч, після чого покинув місце скоєння злочину.

В результаті удару кулаком ОСОБА_7 умисно причинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе не визнав. Суду показав, що в літку 2016 року сусід ОСОБА_5 без його відома зняв його паркувальний бар`єр з місця на якому стояло його авто та відніс до підвалу, про це він дізнався від працівників поліції. Він неодноразово звертався до ОСОБА_5 з приводу свого паркувального бар`єру, однак ОСОБА_5 ігнорував його звернення. 29.10.2016 року він із матір`ю та гостями святкував день народження дружини, близько 14:40 години вийшов з ОСОБА_10 на двір щоб витрусити покривало, де і зустрів ОСОБА_5 , у якого поцікавився про паркувальний бар`єр. Після чого він направився до своєї квартири, взяв ключі від підвалу і разом з ОСОБА_5 спустився у підвал, щоб перевірити наявність паркувального бар`єру, однак не знайшовши його разом із ОСОБА_5 повернувся на квартирну ділянку. На його питання, де міг подітись паркувальний бар`єр, ОСОБА_5 грубо відповів, що це не його справа.

Зазначає, що 29.10.2016 року коли він зустрів, біля під`їзду ОСОБА_5 та знову поцікавився своїм бар`єром ОСОБА_5 запропонував йому піти до підвалу, при їх розмові двері під`їзду були зачинені. Він мав ключі від підвалу, а чи мав ключі сам ОСОБА_5 не знає, до підвалу вони спустились у двох, підвал темний та глухий. Якби він мав намір вдарити ОСОБА_5 , то вдарив би його у підвалі.

В цей час він розмовляв ввічливо із ОСОБА_5 , оскільки мав гарний настій, на що ОСОБА_5 був налаштований недоброзичливо, при розмові відводив очі, також на обличчі у ОСОБА_5 з правої сторони була пухлина. При цій розмові із ОСОБА_5 був присутній ОСОБА_10 . Коли він із ОСОБА_5 повернувся з підвалу, почали підійматись по сходах, першим йшов ОСОБА_5 , він не наносив останньому удару, та його не було, коли ОСОБА_5 відкривав двері своєї квартири і ОСОБА_11 в дверях квартири ОСОБА_5 він також не бачив. 16.12.2016 року він знайшов записку в дверях своєї квартири, у якій містилась інформація про те, що відносно нього складено заяву у зв`язку з нанесенням удару ОСОБА_5 і це для нього було неочікуваною новиною. Крім того, 29.10.2016 року, коли вони із ОСОБА_5 підіймались по сходам, поміж поверхами будинку були ОСОБА_10 та ОСОБА_12 які все чули, він був в полі їх зору. Вважає, що ОСОБА_5 звинувачує його у скоєні злочину саме із непорозумінню та конфлікту між ними з приводу парковочного місця.

Відповідно до ч.1 ст.337, п.1,2,3,4 ч.1 ст.368 КПК України суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_7 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та він винен у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що він 29.10.2016 року повертався з роботи до дому і біля дверей своєї квартири його погукав ОСОБА_7 та запропонував поговорити з приводу паркувального бар`єру. Під час розмови із ОСОБА_7 він повідомив йому, що не знає де його бар`єр. Коли він відкривав вхідні двері своєї квартири, неочікуване для нього ОСОБА_7 з розбігу наніс йому кулаком сильний удар у щелепу. В цей час його бабуся відчиняла двері, двері від удару «вилетіли», а ОСОБА_7 побіг на верх. Зазначає, що він живе на першому поверсі, розмова із ОСОБА_7 відбувалась в будинку біля підвалу. Після розмови він почав повертатись до своєї квартири, а ОСОБА_7 залишився зачиняти підвал. Потім ОСОБА_7 почав його наздоганяти, а він сам, встиг лише відчинити двері, коли ОСОБА_7 правою рукою наніс йому удар в щелепу, по правій стороні обличчя, після чого ОСОБА_7 побіг на верх до своєї квартири. Від удару свідомості він не втрачав, далі зайшов до своєї квартири та почав телефонувати своєму брату та матері, розповів їм про інцидент який стався із ОСОБА_7 . Повідомив брата та матір, що у нього мабуть перелом, сильна біль, покришені зуби. В цей час у ОСОБА_5 відбулась розмова із сусідкою ОСОБА_13 на квартирній ділянці з приводу конфлікту із ОСОБА_7 , під час цієї розмови ОСОБА_7 крикнув йому, щоб той до нього піднявся, та згодом ОСОБА_7 сам спустився до його квартири та почав говорити, що нібито він сам почав цей конфлікт і його він не бив. Потім він викликав поліцію та надав пояснення, що удар йому наніс саме ОСОБА_7 , після чого зі своїм братом поїхав до Дніпропетровської міської лікарні №6, де йому було поставлено діагноз: перелом зі зміщенням щелепи, струс, та повідомлено про необхідність проведення операції.

Свідок ОСОБА_14 показав, що 29.10.2016 року близько о 15-00 годині йому зателефонував брат - ОСОБА_5 , який повідомив, що у нього із сусідом відбувся конфлікт, і йому була спричинена травма. Він поїхав до ОСОБА_5 . Зайшовши до його квартири побачив ОСОБА_5 разом із бабусею ОСОБА_11 , які розповіли йому за конфлікт з сусідом ОСОБА_7 . Брат розказав, що його кулаком вдарив сусід ОСОБА_7 коли той відкривав вхідні двері квартири. У брата набрякла щока, скула, були вибиті зуби, тому він його возив до лікарні. Конфлікт стався після пошуку паркувального «знака» у підвалі. Брата прооперували. Коли він його навідував у лікарні той був морально пригнічений, роздратований. Взагалі брат позитивний, відповідальний, до нього та оточуючих агресію не проявляв. У нього не має сумніву, що у той день саме ОСОБА_7 , а не інша особа, вдарив кулаком брата.

Свідок ОСОБА_13 показала, що 29.10.2016 року близько о 14:15 годині вона разом з донькою виходила із під`їзду, коли її гукнув ОСОБА_5 та попросив зайти до нього. ОСОБА_5 розповів, що щойно ОСОБА_7 побив його через паркувальний бар`єр, при цьому він постійно тримався за щоку, казав, що ОСОБА_7 йому вибив зуби. Розмова між ними відбувалась на порозі квартири ОСОБА_5 , її почув ОСОБА_7 , який, перебуваючи на другому поверсі, почав гукати ОСОБА_5 , та наказним тоном казав йому, щоб той піднявся до нього, а потім ОСОБА_7 сам спустився до квартири ОСОБА_5 . ОСОБА_7 казав, що «все це» почав ОСОБА_5 , просив почекати «все не так було», просив щоб послухали його. Зрозумівши, що ОСОБА_7 намагається виправдатись, вона сказала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щоб ті розбирались самі та пішла. У неї не було конфліктів з ОСОБА_7 . Характеризує ОСОБА_5 як спокійну, доброзичливу людину.

Свідок ОСОБА_12 показала, що 29.10.2016 року вона прийшла святкувати день народження подруги дружини обвинуваченого ОСОБА_7 , який також є її кумом, подзвонила у домофон. Зайшовши у під`їзд побачила відкриті двері підвалу, в якому горіло світло. Піднімаючись по сходах між першим та другим поверхом побачила ОСОБА_10 який курив на сходах. Вона із ним привіталась та спитала де ОСОБА_7 , на що ОСОБА_10 повідомив, що той знаходиться у підвалі з сусідом ОСОБА_5 де вони шукають паркувальний стовп. Вона не бачила як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виходили з підвалу, а лише бачила як вони звичайним кроком піднімались сходами один за іншим. Першим йшов ОСОБА_5 , а позаду йшов ОСОБА_7 , в цей час між ними була звичайна розмова, викриків, погроз та лайки не було, і ніхто нікого не чіпав та не штовхав. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ще декілька хвилин спілкувались біля квартири ОСОБА_5 . Під час розмови ОСОБА_5 стояв спиною до дверей своєї квартири обличчям до ОСОБА_7 та роздратовано, незрозуміло та невпевнено відповідав на питання ОСОБА_7 за паркувальний стовп, був нервовий. Тілесних пошкоджень на обличчі ОСОБА_5 не бачила. ОСОБА_7 нічого не казав, був спокійним, не збуджений, роздратування з його сторони не відчувалось. Потім вона з іншими зайшла до квартири ОСОБА_7 де почали святкувати день народження.

Свідок ОСОБА_15 показала, що 29.10.2016 року вона перебувала на святкуванні дня народження невістки, а ОСОБА_7 її син. Невістка попросила ОСОБА_7 вийти на двір та витрусити покривало, після чого той із ОСОБА_10 пішов на двір, а коли повернувся до квартири, залишив покривало, сказав що він з сусідом ОСОБА_5 піде до підвалу, щоб той показав йому де лежить паркувальний стовп. У минулому син з ОСОБА_5 упорядковували стоянку, займалися обладнанням парковочного місця. Згодом прийшла ОСОБА_12 , прийшов ОСОБА_16 за інструментами. Коли вийшла на квартирний майданчик щоб зустріти ОСОБА_16 , побачила між першим та другим поверхом ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . ОСОБА_17 запитав, чому відкритий підвал. Вона відповіла, що у підвалі ОСОБА_7 з ОСОБА_5 . Вони почули як закриваються двері підвалу і як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , не ображаючи один одного, розмовляють, ніхто не кричав, на допомогу не кликав. Вона із сином, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 піднялись до квартири, а ОСОБА_17 забрав інструмент та пішов. Перебуваючи на квартирному майданчику із ОСОБА_17 бачила, що ОСОБА_7 стояв спиною до сміттєвого проводу, ОСОБА_12 з ОСОБА_10 стояли біля перил.

Свідок ОСОБА_17 показав, що 29.10.2016 року він приїхав до ОСОБА_15 за інструментами, подзвонив у домофон, йому відчинили двері, зайшовши до будинку він звернув увагу, що у підвалі горить світло. ОСОБА_15 зустріла його на квартирному майданчику другого поверху, в той час між поверхами стояли чоловік та жінка. На його запитання ОСОБА_18 відповіла, що її син ОСОБА_7 та сусід знаходяться у підвалі. Під час розмови вони почули як закриваються двері підвалу, однак ніяких криків, шуму не чув, ніхто на допомогу не звав. Згодом він забрав інструменти та пішов. Бачив як ОСОБА_7 спокійно піднімався по сходах, не біг, разом із ним було двоє товаришів. Коли він уходив та спускався по сходах, слідів крові, бійки не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показав, що 29.10.2016 року близько 14:45 він перебував біля під`їзду будинку де мешкає ОСОБА_7 та чекав його, коли до останнього підійшов ОСОБА_5 та привітався із ним. ОСОБА_7 спитав у ОСОБА_5 де його паркувальний стовп, на що ОСОБА_5 відповів, що він знаходиться у підвалі будинку, після чого ОСОБА_7 , взявши ключі, пішов з ОСОБА_5 до підвалу, а він сам залишився чекати. Нічого не знайшовши ОСОБА_7 з ОСОБА_5 вийшли з підвалу та піднялись на перший поверх. ОСОБА_7 сказав ОСОБА_5 ,, щоб той згадав куди він поклав паркувальний стовп. В той час коли він чекав ОСОБА_7 до нього підійшла ОСОБА_12 , запитала, чого він тут, на що відповів, що чекає ОСОБА_7 , після чого почали чекати його разом. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжили розмову біля квартири ОСОБА_5 , сам ОСОБА_5 під час розмови стояв спиною до дверей своєї квартири, при цьому розмова була спокійною, без криків та конфлікту, емоцій, агресій не було, згодом вони із ОСОБА_7 та ОСОБА_12 піднялись до квартири ОСОБА_7 . Коли він разом із ОСОБА_12 чекав на ОСОБА_7 , повз них, на верх пройшов чоловік, криків та погроз не чув, шуму від дверей не було, конфлікту не бачив. Він та ОСОБА_12 весь час бачили ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . З самого початку, ще перебуваючи на подвір`ї, звернув увагу, що з правої сторони на обличчі ОСОБА_5 припухлість, оскільки ОСОБА_5 худорлявої статури, це виділялось на його обличчі.

Свідок ОСОБА_19 показав , що події які трапились 29.10.2016 року йому стали відомі від сусідки ОСОБА_20 , якій в свою чергу стали відомі від матері потерпілого ОСОБА_5 , і що конфлікт трапився через паркувальний стовп, самого конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не бачив.

Свідок ОСОБА_21 показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її чоловік. 29.10.2016 року було заплановано святкування її дня народження разом зі своєю родиною та друзями. Того дня вона попросила чоловіка піти на двір та витрусити ковдру. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 пішли на подвір`я, згодом до квартири повернувся, залишив ковдру, взяв ключі від підвалу, сказавши що піде до підвалу з сусідом ОСОБА_5 , який покаже де лежить його паркувальний стовп. Через деякий час до квартири зайшла ОСОБА_12 , прийшов ОСОБА_17 , якого пішла зустрічати мати ОСОБА_15 , потім по спливу ще якогось часу до квартири зайшли її чоловік ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , а ОСОБА_17 щось взяв та пішов. ОСОБА_7 сказав, що стовпу не знайшли, про якийсь конфлікт не казав, а дізналась про це лише взимку від свого чоловіка та дільничного інспектора.

Свідок ОСОБА_22 показав, що про події 29.10.2016 року йому стало відомо від працівника поліції, який говорив, що ОСОБА_7 комусь наніс тілесні ушкодження. Характеризує ОСОБА_7 як порядну, освічену людину та гарного сім`янина. ОСОБА_5 він не знає та ніколи раніше не бачив. Йому тільки в загалі відомо за конфлікти між жильцями будинку з приводу розподілу паркувальних стовбців.

Свідок ОСОБА_23 показала, що вона директор позашкільної роботи де працює ОСОБА_5 керівником гурту спортивного бального танцю. Їй ніхто не повідомляв, що у ОСОБА_5 був якийсь конфлікт на робочому місці, про те, що він мав припухлість на обличчі, також ніхто не казав. Від самого ОСОБА_5 їй стало відомо лише, що він отримав травму у своєму під`їзді, за яку той відзвітував, надавши лікарняний. ОСОБА_5 характеризує з позитивної сторони, як творчу, неконфліктну людину.

Свідок ОСОБА_24 показав, що він працює хірургом стоматологом і ОСОБА_5 відомий йому лише як пацієнт, який поступив до нього на лікування з одностороннім переломом суглобового відростку щелепи та якого було прооперовано.

Свідок ОСОБА_25 показав, що від матері обвинуваченого ОСОБА_7 йому стало відомо, що той нібито наніс удар ОСОБА_5 . Характеризує ОСОБА_7 з позитивної сторони. Також відомо про конфлікти між жильцями з приводу паркування автомобілів біля будинку.

Свідок ОСОБА_26 показав, що він працює на посаді старшого дільничого АНД ВП та близько двох років тому до нього потрапив на виконання матеріал за наслідком конфлікту, який відбувся за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський, 1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , в результаті якого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та перебував у лікарні. Зі слів ОСОБА_5 тілесні ушкодження йому спричинив саме ОСОБА_7 . Потерпілому він роз`яснив, що після лікування у лікарні, йому необхідно провести судово-медичну експертизу для встановлення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень. Після чого, приблизно через 1-1,5 місяця, до нього повторно звернувся ОСОБА_5 з відповідною заявою та висновком судово-медичного експерта, його опитали, склали рапорт та направили для реєстрації вказаної заяви безпосередньо до АНД ВП. Під час виконання вказаного матеріалу, ним було здійснено вихід за адресою обвинуваченого ОСОБА_7 , але двері квартири ніхто не відчиняв, сусіди повідомили, що мешканці вказаної квартири нікому двері не відчиняють. Далі, вказує, що після передачі матеріалів до слідчого відділу, повістка була передана ОСОБА_7 слідчим;

Відповідно до показів свідка ОСОБА_11 , отриманих під час досудового розслідування 30.03.2017 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська в порядку ч.1 ст.225 КПК України, 29.10.2016 року приблизно о 15.00 годині додому прийшов її онук ОСОБА_5 , який повідомив, що його покликав сусід ОСОБА_27 з другого поверху. Через деякий час, знаходячись біля вхідних дверей в квартиру, вона бачила, як онук відчинив двері, в цей час ОСОБА_27 , знаходячись позаду онука, наніс йому два удари кулаком правої руки в область щелепи з правої сторони, після чого побіг на другий поверх.

Згідно протоколу від 16.12.2016 року прийняття заяви ОСОБА_5 до органу поліції про вчинене кримінальне правопорушення, останній просить прийняти заходи до свого сусіда з квартири АДРЕСА_4 , який 29.10.2016 року близько 14-30 години у під`їзді будинку АДРЕСА_5 спричинив йому тілесні ушкодження.

Відповідно до копій виписки № 21411 з медичної картки стаціонарного хворого за період часу з 29.10.2016 року по 21.11.2016 рік, направлення у медичний заклад 29.10.2016 року, листка непрацездатності, повідомлення завідуючого відділення та заступника головного лікаря Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні № 4, ОСОБА_5 з 29.10.2016 року по 30.11.2016 рік знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закритий перелом суглобового відростку нижньої щелепи праворуч.

З висновку експерта № 235е від 26.01.2017 року вбачається, що 13.12.2016 року за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_5 у нього виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч. Виявлене у нього тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч, спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв (діяли) в область нижньої щелепи. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у нього тілесного ушкодження, дані медичної документації та рентгенівського дослідження, можливо вказати, що воно отримано незадовго до первинного звернення за медичною допомогою в 6 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що воно могло бути спричинено і від 1-ї механічної дії. Враховуючи характер виявленого у нього тілесного ушкодження (перелом суглобового відростку нижньої щелепи), вважаю не характерним спричинення його власною рукою. Враховуючи характер виявленого у нього тілесного ушкодження, а також відсутність будь-яких інших тілесних ушкоджень на виступаючих частинах тулуба та кінцівок, вважаю не характерним спричинення виявленого у нього тілесного ушкодження при падінні з висоти власного зросту. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Локалізація та характер виявленого у нього тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на який вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, тобто від механічної дії (удару) кулаком правої руки в область нижньої щелепи праворуч.

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25.01.2017 року за участю судово-медичного експерта ОСОБА_28 , потерпілого ОСОБА_5 , копії фото таблиці до протоколу, вбачається, що ОСОБА_5 показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце 29.10.2016 року у під`їзді будинку АДРЕСА_5 . ОСОБА_5 розташував статиста правим боком до себе і продемонстрував удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в область обличчя статиста, а саме у праву нижню щелепу. Після чого ОСОБА_5 вказав, що такий саме удар йому спричинив сусід з квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_29 .

З висновку експерта №236е від 26.01.2017 року слідує, що за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_5 13.12.2016 року у нього виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч. Характер виявленого у ОСОБА_5 тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму та характеру на який вказує свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту за її участі.

Судово-медичний експерт ОСОБА_28 повністю підтвердила свій висновок №236е від 26.01.2017 року та роз`яснила його. Крім того експерт показала, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 могли бути спричинені від одної механічної дії. Нижня щелепа досить масивна кістка і потрібна сила, щоб її зламати. Розташування осіб могло бути різноманітним, більш характерно, що ОСОБА_5 був розвернутий правою стороною до контактуючої особи.

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20.01.2017 року за участю судово-медичного експерта ОСОБА_28 та свідка ОСОБА_11 , копії фото таблиці до протоколу, вбачається, що остання показала механізм спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, які мали місце 29.10.2016 року у будинку АДРЕСА_5 . Так, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_11 розташувала статиста боком, а саме правою стороною, після чого продемонструвала удар своєю правою рукою в область обличчя статиста з правого боку, а саме в область вилиці (скули). Після чого продемонструвала аналогічний удар. Далі пояснила, що вказані удари були спричинені ОСОБА_5 сусідом на ім`я ОСОБА_27 з квартири АДРЕСА_6 .

Згідно протоколу від 29.10.2016 року прийняття заяви ОСОБА_5 до органу поліції про вчинене кримінальне правопорушення, останній просить прийняти заходи до свого сусіда на ім`я ОСОБА_27 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який 29.10.2016 року близько 14-30 години у під`їзді будинку АДРЕСА_5 спричинив йому тілесні ушкодження;

Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2018 року за участю прокурора ОСОБА_30 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_31 , захисника ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та спеціаліста ОСОБА_32 , за адресою: АДРЕСА_5 , у під`їзді на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_7 , схемою, фото-таблицею та відеозаписом до нього. свідок ОСОБА_10 вказав місце, на якому він знаходився 29.10.2016 року близько 15-00 години. Потім він розмістився на міжповерховому майданчику між першим та другим поверхами біля крайньої сходинки на відстані близько 20 см. Після чого свідок ОСОБА_10 розмістився на першому поверсі обличчям до дверей квартири АДРЕСА_7 та вказав, що саме тут знаходився обвинувачений ОСОБА_33 , навпроти себе розташував потерпілого ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки та вказав, що саме так знаходились вищевказані особи.

Свідок ОСОБА_12 зайняла місце, на якому вона знаходилась 29.10.2016 року, а саме, на міжповерховому майданчику між першим та другим поверхами, біля крайньої сходинки на відстані близько 20-30 см та пояснила, що в той час її погляд був направлений на перший поверх на якому знаходились обвинувачений ОСОБА_33 та потерпілий ОСОБА_5 .. Далі, свідок ОСОБА_12 спустилась на перший поверх під`їзду та розмістилась біля сходів обличчям до дверей квартири АДРЕСА_7 та вказала, що на цьому місці перебував обвинувачений ОСОБА_33 , після чого навпроти себе розташувала потерпілого ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки.

В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_5 , відтворюючи обставини та події, які мали місце 29.10.2016 року близько 15-00 годин за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський,1 у під`їзді будинку біля квартири АДРЕСА_8 обличчям до неї на відстані 41 см., після чого розмістився з правої сторони до статиста на відстані 47 см. та від стіни з правого боку на відстані 29 см., від крайньої сходинки на відстані 49 см., після чого продемонстрував своєю правою рукою удар в обличчя статиста з правої сторони обличчя та вказав, що саме таким чином йому був спричинений удар обвинуваченим ОСОБА_34 , від якого він отримав тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_33 , відтворюючи вищевказані обставини та події, зайняв місце на першому поверсі навпроти квартири АДРЕСА_7 на відстані близько 120 см. та розташував статиста навпроти себе на відстані витягнутої руки (приблизно), вказав, що ударів не проводив, а на місці статиста знаходився потерпілий ОСОБА_5 .

В ході проведення слідчого експерименту свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 на питання прокурора пояснили, що при вищевказаних обставинах конфлікт між обвинуваченим та потерпілим був відсутній, вони не бачили, щоб хтось-когось бив.

Також в ході проведення слідчого експерименту потерпілий відмовився відчинити вхідні двері своєї квартири АДРЕСА_7 на прохання захисника обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе не визнав, заявив, що кулаком в обличчя ОСОБА_5 не бив, не спричиняв йому тілесне ушкодження, не знає де потерпілий та за яких обставин отримав тілесне ушкодження середньою тяжкості.

Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд не приймає показання ОСОБА_7 як такі, що заслуговують на увагу, що він не наносив потерпілому ОСОБА_5 будь-яких ударів, оскільки його показання спростовуються показаннями потерпілого та свідків, які підтвердили, що зі слів ОСОБА_5 той отримав тілесні ушкодження у під`їзді будинку саме від ОСОБА_7 .

Крім того, обвинувачений підтвердив той факт, що дійсно він при обставинах, місці та часу, зазначених у обвинувальному акті дійсно перебував у під`їзді будинку, разом з сусідом ОСОБА_5 , але його показання свідчать, що обвинувачений намагається провину за те, що сталося перекласти із себе на потерпілого, та, таким чином, уникнути кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 підтвердив той факт, що між ним та потерпілим ОСОБА_5 у минулому склалися взаємні особисті неприязні відносини на ґрунті права кожного з них на паркувальний бар`єр для транспортних засобів, розташований біля будинку, де вони проживають, та саме з приводу розшуку цього паркувального бар`єру 29.10.2016 року близько 15-00 годин між ними на дворі та у під`їзді сталася розмова, що підтвердили свідки з боку сторони захисту.

З висновку експерта № 235е від 26.01.2017 року вбачається, що 13.12.2016 року за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_5 у нього виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи праворуч, спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою напівжорсткою контактуючою поверхнею, яким могла бути і рука стиснута в кулак або інші предмети з аналогічними властивостями, що діяв (діяли) в область нижньої щелепи. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у нього тілесного ушкодження, дані медичної документації та рентгенівського дослідження, можливо вказати, що воно отримано незадовго до первинного звернення за медичною допомогою в 6 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. Локалізація та характер виявленого у нього тілесного ушкодження, механізм його спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на який вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за його участі, тобто від механічної дії (удару) кулаком правої руки в область нижньої щелепи праворуч.

Судово-медичний експерт ОСОБА_28 повністю підтвердила свій висновок №236е від 26.01.2017 року та роз`яснила його.

Судом із достовірністю встановлено, що мотивом кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_7 , є особисті неприязні відносини між ним та потерпілим, які склалися у минулому та цей факт підтверджує сам обвинувачений.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та відхиляє їх, оскільки ці показання, посилення на невинуватість ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства, повністю спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Версію обвинуваченого та вказаних свідків, що ОСОБА_7 не причиняв тілесне ушкодження ОСОБА_5 , який оговорює обвинуваченого, вже під час розмови мав припухлість на щоці, та які спокійно розмовляли між собою на дворі та у під`їзді 29.10.2016 року, суд також відхиляє.

Свідок ОСОБА_35 є дружиною ОСОБА_7 , ОСОБА_12 подруга ОСОБА_21 , одночасно кума сім`ї ОСОБА_36 , ОСОБА_15 є мати ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 друг обвинуваченого, та, таким чином вказаних осіб слід вважати заінтересованих в тому, щоб ОСОБА_7 уникнув кримінальної відповідальності.

Також суд звертає увагу на наявність розбіжностей у пояснень зазначених свідків та на їх невідповідність, що свідчить про явну зацікавленість свідків допомогти уникнути ОСОБА_7 кримінальної відповідальності

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 не бачили на обличчі ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, навпаки свідок ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_7 наполягали, що ОСОБА_5 мав припухлість на правої стороні обличчя.

Суд вважає, що вказані свідки такими своїми показами намагаються штучно створити алібі для обвинуваченого ОСОБА_7 , як і під час слідчого експерименту за їх участі, де вони намагались відтворити таку обстановку подій, яка буде вигідною для алібі ОСОБА_7 , але їх покази спростовуються об`єктивними доказами, які суд дослідив, висновками судово-медичного експерта, медичними документами, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та потерпілого ОСОБА_5 , допитаних в суді, показаннями свідка ОСОБА_11 , допитаної слідчим суддею, які узгоджується між собою і у суду відсутні причини не довіряти показанням вказаних осіб або вважати їх такими, що не відповідають дійсності, або вважати показання такими, які є зацікавленими, повністю підтверджуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відсутність процесуальних порушень з боку сторони обвинувачення, що могли вплинули на об`єктивність та повноту обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Суд відхиляє доводи з боку захисту про визнання недопустимим доказом фототаблиці до протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 , щодо відсутності на ньому підписів понятих, які брали участь при проведенні слідчої дій під час досудового розслідування, оскільки порушень з приводу цього судом не встановлено, відсутні суперечності щодо вимогам закону та чинний КПК України не містить посилання щодо вимог складання форми фототаблиці слідчої дії і обов`язкового підпису на неї понятих.

Також, суд відхиляє доводи з боку захисту про визнання недопустимим доказом «всі слідчі дії, які провів слідчий ОСОБА_37 , як той слідчий, якій був не уповноважений здійснювати досудове розслідування кримінального провадження», з огляду на наступне.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Під час судового розгляду суд дослідив витяг з кримінального провадження №0003571, у зв`язку із заявою від 16.12.2016 року до органу поліції ОСОБА_5 про скоєння відносно нього злочину ОСОБА_7 , правова кваліфікація ст.122 ч.1 КК України та відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2016 року, з якого вбачається, що слідчий ОСОБА_37 є тією посадовою особою, яка здійснюватиме досудове розслідування.
Щодо відсутності постанови керівника органу досудового розслідування, який визначає слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування, суд керується ст.22 КПК України, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, відповідно до якої суду не були подані докази про неможливість слідчого ОСОБА_38 здійснювати досудове розслідування, а за наявністю витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, де слідчим визначений ОСОБА_37 , суд вважає безпідставним зазначені доводи захисту та не тягне такого наслідку як визнання недопустимими всі слідчі дії, які провів слідчий ОСОБА_39 .

Крім того, суд відхиляє клопотання з боку сторони захисту про визнання недопустимими доказами: протокол слідчого експерименту від 20.01.2017 року за участю свідка ОСОБА_11 ; журнал судового засідання від 30.03.2017 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який містить допит свідка ОСОБА_11 , та який було проведено не у присутності, не за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на наступне.

Відповідно до ст.225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.
Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.
Слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_11 похилого віку та її допит слідчим суддею було проведено, відповідно, 20.01.2017 та 30.03.2017 року.

Оскільки на цей час ОСОБА_7 не набув статус сторони кримінального провадження, а його було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України 15.06.2017 року, тому вказана слідча дія та допит свідка слідчим суддею були проведено без його участі, та судом не вбачається з цього приводу порушень КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язкута не викликають у суду сумнівів. Недопустимих доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Також, суд зазначає, що належних та допустимих доказів захисту на спростування доводів обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.

Суд розцінює відповідні покази ОСОБА_7 як усталену модель захисту, форму реалізації права на захист і бажання будь-яким засобом уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин,і вважає, що показання обвинуваченого не впливають будь-яким чином на доведеність його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння або на кваліфікацію вчиненого, тому суд не може його показання взяти до уваги.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 не скоєно кримінального правопорушення, та недійсності окремих доказів судом відхиляються, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_7 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

А тому суд, дослідивши та оцінивши всі докази по справі, вважає, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена у повному обсязі.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі.
Характер дій, які застосував ОСОБА_7 відносно потерпілого, дають підстави суду вважати, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Таким чином, оцінюючи докази, суд вважає, що дії ОСОБА_7 які виразилися в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених статтею 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен маж право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховує позицію потерпілого, який наполягав на призначенні покарання виключно у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення, який винуватим себе не визнав, заперечував щодо вчинення ним злочину.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше скоїв умисний злочин середньої тяжкості проти здоров`я особи, який несе підвищену суспільну небезпеку, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, свою провину не визнав, у вчиненому не розкаявся, має на своєму утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце проживання, сім`ю, тому, суд вважає, що на підставі ст.75, п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, можливо звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Обтяжуючих покарання обставин згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_5 , він же цивільний позивач, пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.

Прокурор ОСОБА_30 цивільний позов ОСОБА_5 підтримала в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 , він же цивільні відповідач, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні цивільного позову.

Суд вважає, що є наявність правових підстав для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи заявлений цивільний позов та розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів цивільного позивача відносно стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім відносно нього протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст.11,16, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких цивільним позивачем було завдано моральні страждання, перенесені потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення спричинення йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, виходячи з чого суд вважає суму у розмірі 30000 гривень достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої обвинуваченим в результаті вчинення ним кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.369-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.75, п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_7 іспитовий строк 1 (один) рік, та обвинуваченого звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 30000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

На підставі ч.5 ст.100 КПК України, диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту від 28.11.2018 року (а.с.201) та диск з записом судового засідання від 30.03.2017 року допиту під час досудового розслідування слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська свідка ОСОБА_11 в порядку ч.1 ст.225 КПК України (а.с.113) - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений, прокурор, захисник, потерпілий, представник потерпілого мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілому, представнику потерпілого.

Суддя: ОСОБА_1