Постанова

іменем України
22 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 648/1257/17

провадження № 51-41 км17

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000457, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стурзовка Глодянського району (Республіка Молдова), мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року за ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України

(далі КК) до двох років шести місяців позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 29 травня 2017 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за обставин встановлених судом та наведених у вироку, 26 березня 2017 року близько 2 год 30 хв, знаходячись у с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, шляхом пошкодження навісного замка, незаконно проник до приміщення придорожнього комплексу шиномонтажу, який розташований на 196 км автодороги Одеса Ростов, звідки, діючи повторно, таємно викрав дві шини для вантажного автотранспорту типу тягач, марки «Тайтонг», вартістю однієї 6000 грн, дві каністри об`ємом по 20 літрів кожна з дизельним паливом, вартістю 22,45 грн за один літр, та пневматичний домкрат, вартістю 2000 грн, які належали ОСОБА_7 , однак злочин до кінця не довів, оскільки був затриманий потерпілим та працівниками охоронної фірми «Кобра».

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду щодо нього і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи вирок не повною мірою врахував досудову доповідь органу пробації. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги всі обставини, які свідчать про мінімальний рівень безпеки для суспільства з його боку та не дав цим обставинам належної юридичної оцінки.
Також касаційне провадження було відкрито за касаційною скаргою прокурора, прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
Однак, до початку касаційного розгляду 4 грудня 2018 року прокурор подав до Верховного Суду заяву про відмову від своєї касаційної скарги.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 ,перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК, та кваліфікація його дійу касаційній скарзі ним не оспорюються та не заперечуються.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості злочину та даним про його особу є безпідставними.
Вказані доводи за своїм змістом стосуються питання призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Статтями 50і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Переглядаючи в апеляційному порядку вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора, в якій порушувалося питання про скасування в частині призначеного покарання вироку місцевого суду в зв`язку із застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого та ухвалення нового вироку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не може бути визнане необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційний суд, дотримуючись вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання в зв`язку з неправильним його звільненням від відбування покарання та призначив йому покарання у розмірі мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 185 КК, без застосування положень ст. ст. 75, 76 КК.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який скоїв замах на вчинення тяжкого злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких його не було доведено до кінця, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, продовжив злочину діяльність, а також обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття.
Крім того, правильним є врахування апеляційним судом при призначенні покарання без застосування положень ст. 75 КК висновку, викладеного в досудовій доповіді органу пробації, у якому зазначено про можливе виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінено як середній.
А тому доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що апеляційним судом не було враховано досудову доповідь органу пробації, є необґрунтованими.
Водночас при призначенні покарання суд апеляційної інстанції зважив на конкретні обставини кримінального провадження та на те, що ОСОБА_6 раніше був двічі звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, проте майже відразу після закінчення іспитового знову вчиняв злочини.
За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим.
Призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому, на думку колегії суддів, вважати, що це покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, підстав немає.

Вирок апеляційного суду належним чином мотивовано та відповідає вимогам ст. ст. 370 і 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
А тому касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, Суд

у х в а л и в:
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3