ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2647/19 Справа № 199/5614/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001396 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне, Донецької області, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12.05.2014 року Ворошилівським районним судом м. Донецька за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнився по відбуттю строку покарання 25.03.2016 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки, за місцем роботи, із відрахуванням із заробітку в розмірі 20 % в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
У відшкодуванні процесуальних витрат потерпілого ОСОБА_6 - відмовлено.
Вирішено питання витрат пов`язаних з проведенням судової експертизи.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
17.04.2019 року близько 15 год. 20 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «GREAT WALL-HAVAL H3» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 рухався в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро по пр. Слобожанському з боку Центрального мосту ( міст № 2) в напрямку вулиці Любарського.
Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 («пішохідний перехід») та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), розташованого в районі будинку № 2-М по вул. Любарського, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину справа наліво за напрямком його руху, заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинки для надання йому дороги не прийняв і продовживши рух. В районі підйому на віадук біля будинку № 2-м по вулиці Любарського, скоїв наїзд на ОСОБА_7 .
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразились у тім, що водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «GREAT WALL-HAVAL H3» р.н. НОМЕР_1 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно до яких: «п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок: садна лівого променево-зап`ясткового суглобу; масивної підшкірної гематоми лівої сідничної області з переходом на стегно, з розвитком в посттравматичному періоді осумкування гематоми, що потребувало оперативного втручання (розтин гематоми та дренування порожнини). Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми кінцівок, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу, що діяли в області тіла ліворуч. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми кінцівок-відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь всі документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 17000 гривень.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпілий зазначає, що суд першої інстанції помилково посилається на норми ст. 50 КПК України у питанні можливості участі представників потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та встановлення належних правовідносин потерпілого ОСОБА_6 із вказаними особами, замість того, щоб посилатись на вимоги ч. 3 ст. 58 КПК України при вирішенні питання повноважень представників потерпілого.
Вказує, що суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст. 118, 124 КПК України, ст. 30 Закону України Про адвокатську діяльність, а також на судову практику національних та міжнародних судів, фактично вдається до власних міркувань, а не обґрунтовує свою позицію згідно положень норм матеріального та процесуального права.
Потерпілий зазначає, що суд першої інстанції допускає помилки щодо визначення предмету доказування під час встановлення розміру процесуальних витрат у кримінальному провадженні та можливість стягнення процесуальних витрат, не посилається на фактично встановлені суми витрат.
Вказує, що суд першої інстанції фактично не врахував те, що, вказаний в актах виконаних робіт час не обмежується часом проведення слідчої дії, а факт оплати потерпілим виконаних робіт із надання правової допомоги засвідчений не актами, а долученими до них прибутковими касовими ордерами.
Також зазначає, що судом першої інстанції долучено до матеріалів кримінального провадження не всі документи на підтвердження надання потерпілому ОСОБА_6 правової допомоги, крім того, після долучення відповідних клопотань про дослідження актів виконаних робіт та долучених до них прибуткових касових ордерів, суд обмежився лише їх переліченням та фактично не досліджував вказані документи у судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого ОСОБА_6 та його представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 щодо необхідності стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь суми в рахунок відшкодування понесених процесуальних витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає їх такими, що частково заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу віднесено до процесуальних витрат.
За змістом вимог ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають, крім договору про надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомленні із процесуальними документами тощо).
Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17 (провадження № 51-3506км19).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_9 31 травня 2019 року було укладено договір № 10 про надання останнім правової допомоги (а.к.п. 32-33). Упродовж досудового розслідування та судового провадження цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого ОСОБА_6 . До ухвалення обвинувального вироку 22 липня 2019 року потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про стягнення з ОСОБА_7 здійснених ним процесуальних витрат на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 у розмірі 8000 гривень, які підтвердив документально належно завіреним актом приймання-передачі виконаних послуг за Договором № 10 від 31.05.2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 28 від 15 липня 2019 року (а.к.п. 113).
Отже, процесуальні витрати потерпілого ОСОБА_6 , що пов`язані з наданням правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 в матеріалах кримінального провадження документально підтверджені, а відтак, підлягали стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 , а тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 в цій частині підлягає задоволенню.
Крім того, із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що до ухвалення обвинувального вироку 22 липня 2019 року потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про стягнення з ОСОБА_7 здійснених ним процесуальних витрат на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 у розмірі 9000 гривень, які підтвердив документально, а саме: актами приймання-передачі виконаних послуг за Договором № 10 від 12.06.2019 року та квитанціями до прибуткових касових ордерів № 45 від 15 липня 2019 року та № 46 від 22 липня 2019 року (а.к.п. 114, 117-118), проте, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції було цілком обґрунтовано відмовлено потерпілому ОСОБА_6 у задоволенні вказаного клопотання, при цьому судом першої інстанції наведено достатні мотиви прийняття вказаного рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги, в той час як договору № 10 про надання правової допомоги від 12.06.2019 року, укладеного між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_10 суду першої інстанції ні потерпілим, ні його представником ОСОБА_10 надано не було.
Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про те, що адвокатом ОСОБА_10 в суді першої інстанції надавався договір № 10 про надання правової допомоги від 12.06.2019 року, укладений між нею та потерпілим ОСОБА_6 , оскільки вказаний договір в матеріалах кримінального провадження відсутній, крім того, ні потерпілим ОСОБА_6 , ні його представником ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду не надано будь-яких доказів на підтвердження представлення договору суду першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 на підтвердження своїх повноважень надала суду лише ордер серії ДН № 057138, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 11.07.2019 року (а.с. 20) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 15-16), в той час як на підтвердження понесених процесуальних витрат на правову допомогу потерпілим ОСОБА_6 договору про надання правової допомоги суду першої інстанції не надано.
Відсутність в матеріалах кримінального провадження договору про надання правової допомоги, укладеного між потерпілим ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_10 , який відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17 (провадження № 51-3506км19) є правовою підставою для відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає підставою для відмови у стягненні на користь потерпілого процесуальних витрат на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_10 .
Що стосується посилання в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 на те, що після закінчення судових дебатів судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про повернення до дослідження обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, що його на думку є грубим порушенням процедури судового розгляду, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК України, якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин. На переконання колегії суддів, судом першої інстанції було повністю дотримано вказаний порядок судового розгляду і після дослідження наданих прокурором документів, суд першої інстанції знову відкрив судові дебати з приводу додатково досліджених обставин, що повністю відповідає вимогам ч. 5 ст. 364 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь процесуальних витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції, - зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: