№707/2256/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2019 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000063 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Новотроїцького району Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, такелажника такелажного взводу військової частини НОМЕР_1 , з середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за контрактом, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 03.09.2018 року о 08 год. 30 хв., після закінчення терміну наданої останньому частини щорічної основної відпустки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та залишився за місцем свого проживання у Херсонській області, Новотроїцькому районі, селищі міського типу Новотроїцьке, де перебував до 21.10.2018 року, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 22.10.2018 року не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а злочинне діяння останнього було припинене.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю і підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, додавши, що має сім`ю і не бажає проходити військову службу.

Учасники судового провадження не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, так як він будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України судом не встановлені.

При призначенні покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує досудову доповідь пробаційного органу; позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (сторона обвинувачення просила призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; обвинувачений не висловив думку щодо міри покарання); відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема останній розкаювався у своїй протиправній поведінці; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; характер злочину, який є триваючим; особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (небажання виконувати обов`язки військової служби) і мету (тимчасово ухилитися від виконання обовязків військової служби), спосіб (неприбуття до військової частини), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (відсутність тяжких наслідків); поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, яка була активною під час досудового слідства і спрямована на встановлення обставин у справі; особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, щиро розкаявся у скоєному, на час вчинення злочину не судимий, за місцем служби характеризується негативно, має захворювання на вертеброгенну люмбалгію у стадії ремісії, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений та має на утриманні малолітнього сина, а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі.

Проте з урахуванням обставин, які сприяли вчиненню злочину (вагітність дружини, на момент скоєння злочину, яка потребувала сторонньої допомоги, проходження військової служби віддалено від місця проживання, наявність захворювання) та проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема його щире каяття, суд приходить до висновку що при призначенні покарання також має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції останнього від суспільства, у зв`язку з чим є можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, в порядку ст.75 КК України, визначивши йому іспитовий строк та поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Майнова шкода злочином не завдана.

Потерпілі у справі відсутні.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід, під час розгляду справи судом, стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Черкаської області всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1