Справа № 359/7702/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3351/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 153 КК України

У Х В А Л А
27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
ДУ «Бориспільської ВК №119» ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 04.05.2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 153 КК України до 14 років позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.10.2018 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 04.05.2018 року щодо ОСОБА_7 було залишено без змін.

19.08.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на невідбутий строк.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2019 року в задоволенні клопотання захисника було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_7 злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його нестабільну поведінку, яка постійно змінювалася, та останній характеризувався то з негативного, то з позитивного боку, і на час розгляду клопотання він лише стає на шлях виправлення, суд першої інстанції вважає, що пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити подане клопотання та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування від покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і такою, що суперечить положенням чинного законодавства та обставинам справи. Захисник зазначає, що на дату подачі клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув покарання в загальному обсязі 10 років 10 місяців, і, враховуючи, що він відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, право на подачу клопотання про умовно-дострокове звільнення настало в нього із відбуттям ним 10 років 5 місяців покарання у виді позбавлення волі. На переконання апелянта, висновки суду першої інстанції щодо поведінки ОСОБА_7 спростовуються тим, що стягнення, накладені на засудженого в СІЗО є погашеними й накладалися тоді, коли він мав статус особи, яка перебуває під арештом, а не засудженого, та його поведінка була негативною лише під час перебування під арештом, а відбуваючи покарання він довів своє виправлення. Окрім того, засуджений був працевлаштований протягом коротшого часу, ніж зазначено судом першої інстанції. Під час відбування покарання ОСОБА_7 порушень режиму не допускав, до арешту був працевлаштований, а критерій його нетривалого перебування у місцях позбавлення волі, на думку адвоката, не є таким, що передбачений законом. На переконання захисту, враховуючи, що засуджений відбув призначеного покарання, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, до нього має бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, думку засудженого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_7 був засуджений вироком Подільського районногосуду м. Києва від 04.05.2018 року за ч. 3 ст.153 КК України до 14 років позбавлення волі, окрім того, до нього було застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України (застосовано ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (період з 22.10.2013 року по 23.10.2018 року зараховано один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) /а. п.17/.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.10.2018 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 04.05.2018 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін /а. п. 17/.

Початком відбування строку покарання засудженим є 22.10.2013 року, кінцем строку 20.10.2022 року /а. п. 17/.

Згідно характеристики від 10.09.2019 року, затвердженої начальником ДУ «Бориспільська ВК (№119)», в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» засуджений відбуває покарання з 23.01.2019 року. За період відбування покарання зарекомендував себе позитивно. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 2 заохочення правами начальника установи, стягнень не має. 14.03.2019 року засуджений ОСОБА_7 був розглянутий на комісії щодо можливості застосування до нього пільги за статтею 101 КВК України, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації, але за рішенням комісії засудженому було відмовлено, оскільки засуджений мав недостатній ступінь виправлення. 14.03.2019 року засуджений ОСОБА_7 розглядався на комісії щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України, а саме - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений мав не достатній ступінь виправлення. 25.04.2019 року засуджений розглядався на комісії щодо можливості застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від покарання, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений мав не достатній ступінь виправлення /а. п. 17/.

Згідно довідки про заохочення та дисциплінарні стягнення засудженого ОСОБА_7 , він має два заохочення: 23.04.2019 року подяка за підсумками 1-го кварталу 2019 року правами начальника установи, 18.07.2019 року подяка за підсумками 2-го кварталу 2019 року правами начальника установи. Засуджений має шість стягнень: 06.11.2017 року догана за відхилення від даного маршруту слідування правами начальника установи, 21.11.2017 року догана за відхилення від даного маршруту слідування правами начальника установи, 02.01.2018 року догана за відхилення від даного маршруту слідування правами начальника установи, 12.03.2018 року догана за неодноразове намагання встановити міжкамерний зв`язок правами начальника установи, 02.05.2017 року догана за повернення камери відеоспостереження правами начальника установи, 06.11.2017 року догана за зберігання забороненого предмету (мобільного телефону) правами начальника установи, які накладені на нього до вступу вироку в законну силу /а. п. 18/.

Проаналізувавши вказані відомості, колегія суддів приходить до висновку, що протягом відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки, хоча у засудженого дисциплінарні стягнення погашені у встановленому порядку, їх систематичність та кількість свідчить про триваючий характер. Окрім того, важливим для встановлення позитивної динаміки виправлення засудженого є періодичність його поведінки, а заохочення у ОСОБА_7 наявні лише за проміжок часу 2019 року, хоча, він відбуває покарання з 2013 року, тобто, вони не носять систематичний характер.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.

Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристика, довідка стягнень та заохочень, у зв`язку з чим, суд прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання.

Що стосується аргументів апелянта на рахунок того, що стягнення були накладені на нього в період його перебування в слідчому ізоляторі, то колегія суддів вважає за необхідне вказати, що як заохочення, так і стягнення є важливими складовими обставин, які вказують на виправлення особи, і стабільність та їх періодичність свідчить про те, що особа стала на шлях виправлення, а ОСОБА_7 основну частину відбутого терміну покарання перебував в СІЗО, тому його поведінка в цей період також має бути врахована під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.

Суд не бере до уваги витяг з наказу про заохочення засудженого від 17.10.2019 року, оскільки він не був предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження, а висновки суду першої інстанції щодо того, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення і рішення про його умовно-дострокове звільнення є передчасним, ґрунтуються на матеріалах справи і є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

__________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4