16.07.2019 363/75/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000001 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Хмельницької області Старокостянтинівського району с. Прохорівка, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта середня, не судимого, військовослужбовця призваного на військову службу 14.05.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , командира 2 відділення стрільця зенітника 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , працюючого менеджером торгової зали в ПП «Приподобний»,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 та проходячи службу на посаді командира 2 відділення стрільця зенітника 3 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону, з метою тимчасового ухилення від військової служби, у період з 29.11.2016 року по 14.12.2016 року та 21.12.2016 року по 25.12.2016 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, діючи умисно, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.

В суді ОСОБА_4 , повністю визнаючи свою вину, показав, що у період часу з 15 грудня 2016 року перебував на лікуванні. Однак, у період з 29.11.2016 року по 25.12.2016 року самовільно залишив місце несення служби та без правових підстав знаходився вдома. Після чого прибув до ВЧ НОМЕР_1 . Разом з тим повідомив, що у період часу з 26 грудня 2016 року по 25 квітня 2018 року проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції на сході України. З кваліфікуючими ознаками інкримінованого злочину погодився, щиро покаявся у вчиненому.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь вчинення тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його молодий вік, який на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Зважаючи, що ОСОБА_4 за час служби, а також після вчинення злочину, у період часу з 25 грудня 2016 року по 25 квітня 2018 року, проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції на сході України та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 02 липня 2015 року, а тому суд визнає цю обставину як таку, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, а тому з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , згідно ст. 69 КК України, суд доходить висновку, що при призначенні покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів, необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 590 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, коли обвинувачений працює і має можливість його сплатити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 590 (п`ятсот дев`яносто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 030 (десять тисяч тридцять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя