ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2148/19 Справа № 201/2123/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000326 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:
-18 лютого 2019 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком;
-26 лютого 2019 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодами злочинної діяльності від 07 та 09 лютого 2019 року та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, більш суворим покаранням за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, визначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами злочинної діяльності від 13 березня 2019 року та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодами злочинної діяльності від 13 березня 2019 року покарання у виді 2 років позбавлення волі, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року у виді 2 років та 1 місяця позбавлення волі, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року у виді трьох місяців арешту, вищезазначеним покаранням, призначено останньому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 15 березня 2019 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює один день позбавлення волі.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 07 лютого 2019 року, приблизно о 02 годині 09 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину № 206 ТОВ «Сільпо-Фуд», розташованого за адресою: м. Дніпро, Соборний район, бул. Катеринославський, 1, пересуваючись по торгівельній залі магазину, побачив на торгівельному стелажі коробку цукерок торгівельної марки «Ferrero Collection T32», які належать ТОВ «Сільпо-Фуд», та які він визначив, як об`єкт свого злочинного посягання, і у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв своєю правою рукою з торгівельного стелажу одну коробку цукерок торгівельної марки «Ferrero Collection T32», вартістю 399 грн. 17 коп., які належать ТОВ «Сільпо-Фуд», та заховав її під одягнуту на ньому куртку.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в той же час та в тому ж місці, доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, з викраденим майном намагався залишити місце вчинення злочину, спричинивши ТОВ «Сільпо-Фуд» майнову шкоду в розмірі 399 грн. 17 коп. і таким чином, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений співробітником охорони на виході з магазину.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 09 лютого 2019 року приблизно о 15 годині 50 хвилин, знаходився у торгівельному залі магазину «АТБ-маркет № 268» за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарева, 3, та проходячи повз торгівельні ряди, побачив в рибному відділі банку червоної ікри зернистої лососевої 120 г. «Рибкоппродукт», яку визначив об`єктом свого злочинного посягання та в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна повторно.
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізовуючи виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв рукою зі стелажу торгівельних рядів магазину «АТБ-маркет № 268» вищевказану банку червоної ікри зернистої лососевої 120 г. «Рибкоппродукт», вартістю 203 грн. 90 коп., та поклав її в ліву кишеню чоловічої кутки світлого кольору, яка була на ньому одягнена.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном, перетнувши лінії касового контролю магазину «АТБ-Маркет № 268» за адресою: вул. Академіка Чекмарева, 3, таким чином виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки на виході з приміщення магазину був зупинений працівниками магазину «АТБ-Маркет № 268».
Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 13 березня 2019 року приблизно о 04 годині 35 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Ля Сільпо» № 206, що розташований за адресою: м. Дніпро, Катеринославський бульвар, 1-А, побачив на стелажах у відділі цукерок 3 коробки цукерок «Мерсі» асорті мигдаль, які визначив об`єктом свого злочинного посягання та в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, взяв зі стелажу у відділі цукерок магазину 3 коробки цукерок «Мерсі» асорті мигдаль, вартістю 335 гривень 00 копійок, після чого, заховав цукерки під чоловічу куртку чорного кольору, одягнутому на ньому, та з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши TOB «Сільпо-Фуд» майнову шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 13 березня 2019 року приблизно о 06 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Ля Сільпо» № 206, що розташований за адресою: м. Дніпро, Катеринославський бульвар, 1-А, побачив на стелажах у відділі цукерок 3 коробки цукерок «Мерсі» асорті мигдаль, які визначив об`єктом свого злочинного посягання та в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, взяв зі стелажу у відділі цукерок магазину 3 коробки цукерок «Мерсі» асорті мигдаль вартістю 335 гривень 00 копійок, після чого заховав цукерки під чоловічу куртку чорного кольору, одягнутому на ньому, та з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши TOB «Сільпо-Фуд» майнову шкоду на вказану суму.

Прокурор не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2019 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді 2 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно - у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України - призначити покарання за сукупністю злочинів, приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2019 у вигляді 1 року 1 місяця, остаточно - покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України - поглинути менш суворе покарання, призначене вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2019 у вигляді 4 років позбавлення волі більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно - до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.Зазначити початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту його затримання - з 15.03.2019.
В інший частині вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2019 залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи кваліфікації дій та обгрунтованість засудження ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що суд, призначаючи останньому покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, застосовує одночасно також положення ч. 1 ст. 71 КК України і знов призначає покарання за сукупністю 2-х вироків: від 18.02.2019 року Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та від 26.02.2019 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що призвело до застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.
Таким чином, на думку апелянта, визначивши обвинуваченому остаточно до відбування покарання у виді у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, судом не враховано положення п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003, згідно яких, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.
Також прокурор зазначає, що коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Вказані норми закону не було застосовано судами першої інстанції, і не вирішено, таким чином питання, який із зазначених вироків повинен виконуватись самостійно.
Крім того, звертає увагу, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку повинно бути зазначено початок строку відбування покарання, на що суд не звернув увагу.

Під час апеляційного розгляду прокурор частково підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, не заперечували проти заявлених прокурором вимог.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляцій, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєних ОСОБА_7 злочинів та вірно визначив їх кваліфікацію за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що прокурором в даному випадку не оскаржується.
Що стосується посилання прокурора в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань, але зміст ст. 70 КК не передбачає самостійного виконання вироків.
Логіка закону про кримінальну відповідальність у цьому контексті полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, за жоден із яких вона не була притягнута до відповідальності до ухвалення вироку, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання як форми реалізації кримінальної відповідальності, так і належного заходу кримінально-правового впливу.
У свою чергу, штучний розрив такої сукупної оцінки злочинів, наслідком якого є ізольована їх оцінка за різними вироками, якщо про один із них стало відомо після ухвалення першого вироку, яким винуватого засуджено до покарання від відбування якого звільнено з іспитовим строком, вочевидь, не узгоджується із логікою закону про кримінальну відповідальність щодо кримінально-правової оцінки злочинних діянь та винуватої особи в контексті положень статей 50, 65, 75 КК.
До того ж, у кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.
У зв`язку з вищенаведеним посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» стосовно самостійного виконання вироків є безпідставними.
Разом з цим слушними є вимоги апеляційної скарги прокурора з приводу неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків.
Так, апеляційний суд в даному випадку враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25 червня 2018 року, відповідно до якої коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок рішення суду містить помилку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції при постановленні свого рішення зазначене не було враховано, що потягло за собою неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме повторне застосування ч. 4 ст. 70 КК під час призначення покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року у виді трьох місяців арешту, покаранням, призначеним останньому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Мотивуючи своє рішення в цій частині суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох місяців арешту, при цьому, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні, як до, так і після винесення зазначеного вироку суду, в той же час, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення за епізодом злочинної діяльності від 13 березня 2019 року було вчинено до набрання цим вироком законної сили, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись та вважає його безпідставним і таким, що не грунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Так, за вказаних обставин у цьому кримінальному провадженні суду першої інстанції спочатку належало призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами злочинної діяльності від 07 та 09 лютого 2019 року, потім покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за якою ОСОБА_7 було засуджено вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року, далі покарання за ч. 2 ст. 185 КК, тобто за злочини, які було вчинено 13 березня 2019 року, і остаточно за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків. Проте місцевий суд у постановленому стосовно ОСОБА_7 вироку повторно застосував правила ч. 4 ст. 70 після ч. 1 ст. 71 КК, про що йшлося раніше, що кримінальним законом не передбачено.
Крім того, слушними є й доводи прокурора стосовно не зазначенням судом першої інстанції початку строку відбування покарання, що не відповідає приписам п.2 ч.4 ст. 374 КПК України.
Апеляційний суд в даному випадку вважає за необхідне визначити початком строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 - 15 березня 2019 року, оскільки цього дня ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування закону, який підлягає застосуванню, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України, оскільки зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , допустив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок в частині призначення покарання - зміні з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 29.06.2019 року відбув покарання у виді 3 місяців арешту, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року, що було встановлено під час перегляду оскаржуваного вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року в апеляційному порядку.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами злочинної діяльності від 07 та 09 лютого 2019 року у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, більш суворим покаранням за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, визначивши йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами злочинної діяльності від 13 березня 2019 року у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодами злочинної діяльності від 13 березня 2019 року покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року, визначивши остаточно ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 15 березня 2019 року.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4