18.11.2019 Справа № 756/2703/18
Унікальний № 756/2703/18
Провадження № 1-кп/756/347/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000937 від 04.02.2018 року за обвинувальним актом відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.м.т. Володарське Володарського району Донецької області, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, 2004 року народження, пенсіонера по інвалідності 1 групи (довічно), не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого там же (зі слів), відповідно до обвинувального акта від 28.02.2018 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ( цивільний відповідача) - ОСОБА_7 ,
представника обвинуваченого, як цивільного відповідача, - ОСОБА_10 ,
потерпілої ( цивільного позивача) - ОСОБА_11
представника потерпілої - ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и в:

Водій ОСОБА_7 03 лютого 2018 року близько 12 години 40 хвилин керуючи автомобілем марки «Suzuki», модель «SХ - 4», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині кругового перехрестя проспекту Героїв Сталінграду та вулиці М.Малиновського, біля будинку № 27/23 по вулиці М. Малиновського у м. Києві, зі сторони вулиці М. Тимошенка в бік вулиці О. Архипенко, зупинився перед головною дорогою та надавав перевагу у русі транспортним засобам, які рухалися по ній. Далі ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.5 і 2.3 б) ПДР України та розпочав рух на керованому ним автомобілі вперед, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати порогу вказаному пішоходу, для якого була створена небезпека, чим грубо порушив вимоги п. п. 10.1 та 18.1 ПДР України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, який був обладнаний дорожньою розміткою та дорожніми знаками, зліва на право відносно руху автомобіля марки «Suzuki», модель «SХ - 4», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 .
В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та ніякі обставини справи не оспорював. Він показав, що дійсно 03.02.2018 близько 12 години 40 хвилин він керував автомобілем марки «Suzuki», модель «SХ - 4», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Рухаючись по проїзній частині кругового перехрестя проспекту Героїв Сталінграду та вулиці М.Малиновського, біля будинку № 27/23 по вулиці М. Малиновського у м. Києві, зі сторони вулиці М. Тимошенка в бік вулиці О. Архипенко, зупинився перед головною дорогою та надавав перевагу у русі транспортним засобам, які рухалися по ній. На той час в тому місці ще не надавалася перевага в русі на перехресті, де організовано рух по колу, транспортним засобам, які вже рухаються по ньому. Тобто станом на 03.02.2018 року пріоритет руху на вказаному перехресті визначався розміткою та дорожніми знаками. Відтак, вся його увага була прикута до щільного та швидкого руху транспортних засобів, що рухались по головній дорозі праворуч від нього. Дорожня обстановка ліворуч від нього дійсно перебувала поза його увагою. При цьому тиск його лівої ноги на гальмівну педаль дещо послаб і автомобіль повільно почав рухатись вперед. Сталося так, що пішохода ОСОБА_11 , яка переходила попереду його автомобіля проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право відносно руху його транспортного засобу, він дійсно не помітив, оскільки всю увагу спрямував праворуч. Пішохода ОСОБА_11 він помітив тільки в момент зіткнення. Різко загальмувавши, він вибіг з автомобіля та прийняв всі необхідні заходи для того, щоб було викликано швидку медичну допомогу та якнайшвидше потерпілу було доставлено до лікарні. У подальшому всі витрати на стаціонарне лікування потерпілої він взяв на себе, оскільки виявилося, що в Україні в неї ніякої рідні немає. Тільки документально підтверджені витрати, понесені ним на лікування ОСОБА_11 у період лютого - березня 2018 року, склали 41719 грн. 59 коп. Крім того, після її виписки з лікарні у зв`язку з завершенням стаціонарного лікування він надавав їй грошову допомогу, чотири рази перерахувавши по 1000 грн., сплативши таким чином всього 4000 грн. Показання в частині понесених витрат на лікування потерпілої обвинувачений підтвердив відповідними документами, долученими до заперечень проти позову.
Обвинувачений також повідомив, що він пропонував потерпілій за власний рахунок влаштувати її в реабілітаційний заклад в Закарпатті, однак остання відмовилася від його пропозиції.
Крім того, обвинувачений пояснив, що після отримання від потерпілої цивільного позову та наступних двох заяв про збільшення позовних вимог, де ОСОБА_11 просить стягнути з нього витрати на лікування, додаткове посилене харчування та на сторонній догляд у загальному розмірі 27399 грн. 16 коп. та, крім того, 400000 грн. моральної шкоди, він перестав перераховувати їй кошти, натомість уклав угоду з адвокатом, який тепер є його, як цивільного відповідача, представником у суді.
Обвинувачений ОСОБА_7 дуже шкодує про вчинене, просить його суворо не карати, врахувавши те, що він є особою з інвалідністю 1 групи, не працює, а його доходом є лише пенсія у зв`язку з інвалідністю. Крім того, ОСОБА_7 просить не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки тільки так він має змогу пересуватися та періодично відвідувати лікарів, проходити обстеження.
Пред`явлений до нього цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди обвинувачений не визнав у повному обсязі. У зв`язку з повторною неявкою потерпілої та її представника в судове засідання ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_10 , як представник цивільного відповідача, просять позов залишити без розгляду, що не позбавить можливості потерпілу у подальшому звернутися до суду за вирішенням вказаного цивільного позову у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 321-е від 22.02.2018 у ОСОБА_11 під час первинно відомого звернення 03.02.2018 о 12 годині 46 хвилин по медичну допомогу (з урахуванням проведених клініко-інструментальних досліджень/обстежень) було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита травма правої гомілки: уламкові переломи - епіметафізу правої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків) та голівки правої малогомілкової кістки (зі зміщенням уламків). Характер та відома морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося за рахунок ударної дії тупих твердих предметів у строк 03.02.2018 внаслідок автомобільної травми зіткнення автомобіля, який рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього положенні. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/308 від 19.02.2018 водій ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом виконання вимог пунктів 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам пунктів 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин події дорожньо-транспортної пригоди, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; йому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України, суд ураховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та причини допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Вчинений ОСОБА_7 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За місцем проживання в м. Києві обвинувачений характеризується формально позитивно, не працює, є інвалідом першої групи (довічно) у зв`язку з загальним захворюванням, одружений, має неповнолітню доньку, 2004 року народження, на обліках у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, раніше не судимий. Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 був тверезим, транспортний засіб був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до висновку пробаційної служби, викладеного у досудовій доповіді, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є низьким, а тому його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу з застосуванням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України. При цьому суд з урахуванням обставин справи та особи винного, його стану здоров`я та майнового стану, розміру пенсії (6905,59 грн. за вересень 2019 року, що видно із відповідної довідки, яка долучена до заперечень проти позову) дійшов висновку про доцільність застосування ч. 4 ст. 53 КК України, яка передбачає можливість призначення штрафу із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових необережних злочинів, пов`язаних з порушенням правил безпеки дорожнього руху.
Судові витрати у кримінальному провадженні у розмірі 1144 грн. (витрати на проведення судової автотехнічної експертизи) та у розмірі 2152 грн. 50 коп. (витрати на проведення судово-медичної експертизи щодо потерпілої), а всього у загальному розмірі 3296 грн. 50 коп. належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , стягнувши їх з нього на користь держави.
Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.
Речові докази відсутні (суду не надавалися та судом не досліджувалися).
Вирішуючи питання цивільного позову у кримінальному провадженні суд керувався наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.
Як зазначалося вище цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди останній не визнав у повному обсязі. Потерпіла ОСОБА_11 , визнана цивільним позивачем, та її представник адвокат ОСОБА_12 дійсно не прибули в останні два судових засідання 15.10.2019 та 15.11.2019. Проте, у заяві, яка надійшла до канцелярії суду 13.09.2019, потерпіла ОСОБА_11 просила подальші судові засідання проводити без її участі та без участі її представника, зазначивши, що у повному обсязі підтримує свій цивільний позов та просить суд його задовольнити.
Відтак, виходячи із засад другого абзацу частини 1 статті 326 КПК України, Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача та його представника.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована у Страховому товаристві DOMINANTA (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. № 119, офіс № 2) згідно полісу № АМ/1222582 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 липня 2017 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200000 грн., а за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100000 грн. Згідно вказаного полісу розмір франшизи - 500 грн., однак при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілих, франшиза не застосовується.

Про звернення позивача або його представника до Страхового товариства DOMINANTA з повідомленням про настання страхового випадку потерпіла ОСОБА_11 та її представник суду не повідомляли, у позовній заяві та наступних заявах про збільшення позовних вимог страхова компанія не згадується та до вказаного страховика позовні вимоги не висувалися.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників заподіювачів шкоди.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, (правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаний висновок позивачем та його представником при звернення з цивільним позовом у даному кримінальному провадженні для вирішення цивільно-правового спору врахований не був, як не був він врахований і в запереченнях проти позову представником цивільного відповідача. Однак, суд, що розглядає дане кримінальне провадження та цивільний позов у ньому, не знаходить підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду.

З матеріалів даної справи вбачається, що власник транспортного засобу, яким керував відповідач, уклав договір обов`язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності, сплатив страховий платіж, його поліс був чинним на момент ДТП, а відтак відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами цвільний відповідач має право на відшкодування його відповідальності перед цивільним позивачем за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю,страховою компанією, а позивач має право на отримання від цивільного відповідача лише різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу. При цьому у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, у розмірі 200000 грн., потерпіла просить про відшкодування шкоди у розмірі 27399 грн. 16 коп.
Таким чином, різниці суми, яка не може бути відшкодованою потерпілій відповідно до полісу у межах його ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, немає, а тому немає і підстав для задоволення цивільного позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної школи у розмірі 27399 грн. 16 коп. Відповідно до правового висновку ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц такий позов потерпіла має пред`являти до страховика.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 400000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з того, що внаслідок спричинення потерпілій тілесного ушкодження середньої тяжкості в результаті ДТП, вона безумовно зазнала великого фізичного болю як безпосередньо під час травмування, так і під час численних оперативного втручання та лікувальних процедур і маніпуляцій, моральних страждань та переживань через складнощі у намаганнях відновити попередній стан кінцівки та попередній звичний спосіб її життя, з урахуванням суттєвості змін у житті потерпілої, тяжкості та серйозності наслідків, які настали для неї, характер моральних страждань, їх обсяг та тривалість, з одного боку, та з урахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення ним злочину з необережності, спрямовану на всіляку допомогу та полегшення стану потерпілої, суд дійшов висновку, що підлягає компенсації завдана моральна шкода потерпілій в розмірі 40000 грн., що відповідає принципу розумності, справедливості, інтенсивності та тривалості моральних страждань ОСОБА_11 .
Згідно ст. 261 вищевказаного Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка повинна бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо - транспортної пригоди. Тобто ліміт відповідальності Страхового товариства DOMINANTA по відшкодуванню моральної шкоди, з врахуванням можливого здійснення ним страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої, у розмірі 27399 грн. 16 коп. становить 1369 грн. 96 коп., проте, як зазначено вище, потерпіла та її представник вимогу про стягнення вказаної суми зі страхової компанії не висували з невідомих причин.
Як було зазначено вище та підтверджено цивільним відповідачем, він, не дивлячись на існування страхового полісу та на відсутність пред`явлених до нього цивільно-правових вимог, продовжував здійснювати потерпілій грошові виплати, сплативши останній таким чином 4000 грн. Вказану суму суд зараховує, як часткове відшкодування обвинуваченим спричиненої потерпілій моральної шкоди.
З урахуванням суми, вже сплаченої обвинуваченим ОСОБА_7 у розмірі 4000 грн., з урахуванням розміру моральної шкоди, яка відповідно до Закону підлягає відшкодуванню страховою компанією (1369 грн. 96 коп.), проте такого позову до неї не пред`являлося, суд дійшов висновку, що в порядку ст. 1194 ЦК України решту суми моральної шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням та частковим відшкодуванням, вже здійсненим обвинуваченим, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 , і така сума становить 34630 грн.04 коп. (40000 грн. 4000 грн. 1369 грн. 96 коп.).

В решті вимог цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
В порядку ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити ОСОБА_7 виплату штрафу у розмірі 4250 гривень, зобов`язавши його сплачувати призначений штраф рівними частинами по 425 гривень до 31 числа кожного місяця упродовж 10 (десяти) місяців після набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 КВК України зобов`язати ОСОБА_7 про сплату ним відповідної частини штрафу невідкладно повідомляти кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз у розмірі 3296 гривень 50 копійок.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 34630 гривень 04 копійки на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в решті позовних вимог залишити без задоволення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1