Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/1070/19
Факт самовільного зайняття вказаної земельної ділянки підтверджується здобутими під час досудового розслідування доказами в їх сукупності, які є належними та допустимими, а саме:
Перевіривши підстави поданого клопотання та дослідивши надані до нього докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Системний аналіз ст.ст. 131, 132 КПК України дозволяє слідчому судді прийти до висновку, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, і слідчий, прокурор повинен довести, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступені тяжкості, що може бути підставою для їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором та цивільний позивач, у випадках передбаченим законом.
При цьому клопотання повинно відповідати вимогам, викладеним в ч. 2 ст. 171 КПК України.
Зокрема воно повинно містити підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Аналіз клопотання, із яким прокурор звернувся до слідчого судді дає безумовні підстави стверджувати, що зазначених вимог закону прокурор не дотримався.
Так, на підтвердження наявності кримінального провадження прокурор надав слідчому судді витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким земельну ділянку загальною площею 30 га ріллі, кадастровий №352180800:02:000:2028 нормативно грошовою вартістю 1042281,60 грн. із земель сільськогосподарського призначення, що перебуває у запасі на території Берестягівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України між тим з даного документу не вбачається наявність вчинення особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.
Вказані суперечності ставлять під сумнів існування самої події кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України за якою прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді.
Крім того, клопотання не відповідає вимогам п.1) ч.2 ст. 171 КК України, оскільки слідчим не вказано підстави для накладення арешту майна.
Зазначаючи мету накладення арешту майна як збереження речових доказів в кримінальному провадженні, прокурор належних і допустимих доказів щодо визнання посівів вказаної сільськогосподарської культури та земельної ділянки речовими доказами не надав, чим не виконав вимоги ч.2 ст.171 КПК, яка зобов`язує додати до клопотання оригінали чи копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч.3 ст.172 КПК слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З врахуванням наведеного приходжу до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення вказаних недоліків.
Керуючись ст.ст. 131,170-173 КПК України, слідчий суддя, -
Встановити строк для усунення недоліків до 29.07.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Дата документу 26.07.2019