Провадження №11-кп/801/1248/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб,

в с т а н о в и в :

В проваджені Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою у зв`язку із спливом двохмісячного строку, зазначивши, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали, запобіжний захід відносно останнього обраний правильно, підстав для його зміни, скасування немає, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілу та свідків, які ще не були допитані та вчиняти нові злочини, а отже підстав для зміни запобіжного заходу не має, а обраний запобіжний захід є обґрунтований.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року продовжено строк дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб. Строк дії ухвали суду 60 діб до 17.11.2019 включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вимоги мотивує тим, що в всупереч положень КПК України суд не провів підготовче судове засідання, не призначив обвинувального акту до судового розгляду, проте перейшов до вирішення питань як пов`язані з підготовкою до судового розгляду та продовжив строк дії запобіжного заходу, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов до висновків про те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Відтак, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Окрім того, судом враховано, що будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило. Також, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, ні обвинувачений, ні його захисник не навели суду підстав для зміни, скасування запобіжного заходу.
Безпідставним є твердження захисника, що запобіжний захід продовжено суд першої інстанції не провів підготовче судове засідання, не призначив обвинувального акту до судового розгляду, проте перейшов до вирішення питань як пов`язані з підготовкою до судового розгляду.

Так, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
?Норму останнього речення цієї статті Конституційний Суд України визнав неконституційною, оскільки вона не відповідає статті 55, частині першій статті 126 та пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України.
За висновком Конституційного Суду України у підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
В рішенні Конституційного Суду України також зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Разом з тим слід зазначити, що підготовче судове засідання може тривати у часі і проводитись у різні дні. Тому той факт, що у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву не свідчить про порушення судом норм процесуального права та відсутність законних підстав для розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу в порядку ст. 315 КПК України.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість звинувачення та ризик втечі обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньому.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що, вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати і не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, оскільки жодний інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Всі, викладені захисником обвинуваченого, доводи були досліджені судом першої інстанції при продовженні строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Інших обставин, які вказували б на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2019 року про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя