У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2866/19 № 1-в/610/329/2019

м. Балаклія 07.10.2019 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

представника ЛКК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про звільнення від покарання за хворобою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, раніше судимого 5 разів,

засудженого
09.04.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до 2р. 6міс. позбавлення волі,

початок строку відбування покарання 06.01.2018р., кінець 06.07.2020р., не відбута частина покарання становить 8 місяців 29 днів,

в с т а н о в и в:

Клопотання засудженого обґрунтоване наявністю у нього захворювання, яке на його переконання перешкоджає подальшому відбуванню покарання (а.с. 1).

Засуджений та адміністрація ПВК (№ 17) просили розглянути справу за їхньої відсутності. Прокурор вважав, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки хвороба засудженого на даний час не перешкоджає подальшому відбуванню покарання, оскільки не загрожує його життю та здоров`ю.

Представник ЛКК покладався на розсуд суду. Пояснив, що засуджений прибув до ПВК (17) 28.07.2019р. з ДУ «Київський слідчий ізолятор» у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, неодноразово лікувався до цього з приводу ВІЛ-інфекції. На даний час проводять лікування засудженого, наявна позитивна динаміка, а саме до прибуття в колонію було 77 клітин в 1 мкл., а після обстеження 21.08.2019р. - 104 клітини на 1 мкл., але все ж менше 200 клітин на 1 мкл., тому захворювання засудженого входить до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. На цей час стан засудженого ближче до середньої тяжкості, але без тенденцій на погіршення, стабільний, не загрожує життю і здоров`ю.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

Як вбачається з висновку ЛКК від 04.10.2019 року, хвороба засудженого ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія (абсолютна кількість СД-4 наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Також у вказаному висновку зазначено, що діагноз ВІЛ-інфекція засудженому встановлено у 2019 році. При імунологічному дослідженні крові хворого визначається підвищення кількості СД4 клітин в порівняні з аналізом від 17.04.2019р. (від 17.04.2019р. 77 клітин в 1мкл. (6,105%), а від 21.08.2019р. 104 клітини в 1мкл. (7,771%). Тобто з висновку ЛКК вбачається, що показники збільшились, що свідчить про ефективність отриманого засудженим протитуберкульозного, патогенетичного, симптоматичного та дезінтоксикаційного лікування, яке він отримує в повному обсязі в колонії, продовжує отримувати ВААРТ за схемою. Впродовж всього періоду лікування стан хворого залишається стабільним та розцінюється як відносно задовільний, гемотологічні показники хворого стабільні без погіршення, тобто його стан в динаміці не погіршується, а навпаки має незначну позитивну динаміку.

Таким чином, хоча хвороба, на яку хворіє засуджений ОСОБА_5 , дійсно відноситься до Переліку захворювань, які є підставою для подання матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, проте ця хвороба не перешкоджає відбуванню покарання засудженим, тобто, подальше утримання в місцях позбавлення волі не загрожує його життю та не може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Ці обставини не зазначені і у висновку ЛКК.

При вирішенні цього питання суд також враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких, рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить.

Тобто, сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже 6-й раз, в п'яте реально відбуває покарання у виді позбавлення волі; звільнявся від відбування покарання в випробуванням, вчинивши у цей час новий злочин.

З наданих суду матеріалів, у т.ч. особової справи, убачається, що хоча виконавчі листи щодо відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта в сумі 4332,44грн., які було стягнуто з нього за вироком суду, до установи виконання покарань не надходили, однак засуджений не вжив жодних дій і навіть не приступив до відшкодування цих витрат.

За час відбування покарання засуджений не мав ні стягнень, ні заохочень.

З досліджених судом матеріалів не убачається, що під час відбування покарання засуджений брав участь у програмах диференційованого виховного впливу, був членом ради колективу колонії, її керівного органу, самодіяльної організації, був залучений до праці, у тому числі безоплатно з власної ініціативи.
Крім того, до захворювання, під час відбування покарання, засуджений не працював.

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

За висновком характеристики засуджений за час відбування покарання не довів свого виправлення. Заохочень та стягнень не має. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань не залучається за станом здоров'я.

На користь цього висновку свідчить і той факт, що засудженому було відмовлено у застосуванні пільг, як особі, яка не стає на шлях виправлення, а саме: 15.08.2019р. - в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, 23.09.2019р. в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

На переконання суду ці обставини дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання і правильність висновку характеристики.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, що має істотне значення для вирішення його заяви. Той факт, що засуджений підтримує зв`язок з рідними шляхом листування та телефонних переговорів не свідчить про їх можливість здійснювати догляд за ним у разі звільнення та така їх згода не вбачається з матеріалів справи, у разі звільнення від подальшого відбування покарання може бути поставлений у безвихідне становище.

Доказів на спростовання цього суду не надано.

Дані про особу засудженого, наявність у нього злочинного досвіду, тяжкість злочину і його наслідки, поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, відсутність даних про прогресування захворювання, його перешкоджання для подальшого відбування покарання та загрозу для життя та здоров'я засудженого, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення заяви засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1