Справа № 742/2059/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/512/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000761 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 і захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, працював Пожспецмаш слюсарем (зі слів), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-02.08.2012 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 14 липня 2015 року звільнений умовно достроково від відбування покарання на 1 рік 4 місяці 15 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, працюючого рубщиком «М`ясний край» (зі слів), з середньою спеціальною освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-02.10.2017 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок змінити та призначити покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На вирок суду захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного на ч. 1 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року 5 місяців обмеження волі.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту його затримання, тобто, з 13 серпня 2018 року.

На підставі ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 13 серпня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст. 146 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна .

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2017 року, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 27 липня 2018 року.

На підставі ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з 27 липня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначає, що його підзахисний повністю визнав вину, давав правдиві і послідовні показання. До оголошення йому підозри примирився з потерпілим. Крім повернутих потерпілому речей, ОСОБА_11 відшкодував йому матеріальну і моральну шкоду в повному обсязі. Потерпілий до нього претензій не має та не бажає його кримінальної відповідальності. На думку апелянта, така позиція потерпілого суттєво впливає на міру покарання, яку повинен понести його підзахисний. Бартош неодноразово просив вибачення у потерпілого, на що останній писав апеляційну скаргу в бік пом`якшення.

Відповідно до ст. 66 КК України, у ОСОБА_11 має місце щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Також захисник вважає, що дії обвинуваченого були спровоковані неправомірними і аморальними діями самого потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, допускав у нецензурній формі образи на адресу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у стані сп`яніння керував автомобілем. Потерпілий неодноразово притягувався за керування у стані алкогольного сп`яніння. Вказану обставину, вважає, слід врахувати як таку, що в силу п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання.

ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, має тимчасову роботу на базарі.

На думку апелянта, такі обставини дають підстави для призначення його підзахисному покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в обґрунтування доводів апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що потерпілий до обвинувачених претензій ні матеріального, ні морального характеру не має, пробачає їм їх вчинок. Звертає увагу, що 27.07.2018 року між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення, в якій сторони погодили призначити йому покарання у виді обмеження волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Крім того, прокурор у судових дебатах просив призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. З таким видом покарання погодився і ОСОБА_12 , але у меншому розмірі.

Зважаючи, що всі сторони кримінального провадження наполягали на призначенні ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, в тому числі і прокурор, яке безпосередньо передбачене в санкції ст. 146 КК України, призначене покарання, без врахування позиції усіх учасників провадження, є невмотивованим та занадто суворим. Вказане свідчить про те, що суд 1 інстанції вийшов за межі, які були винесені сторонами на його розгляд.

На думку захисника, безпосереднє вчинення ОСОБА_12 дій, вказаних у вироку суду та його умисел, зокрема вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та із застосуванням насильства, не підтверджуються доказами, що досліджувалися судом. Доведеним є лише його дії щодо перевезення потерпілого в гараж та зачиненні його в гаражі. Між обвинуваченими не було ніякої домовленості, а ОСОБА_12 приєднався до злочину, вчинення якого вже було розпочате іншою особою, попередня змова в даному випадку відсутні, тому його дії слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 146 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_12 вказує, що суд при призначенні йому покарання не врахував позицію потерпілого, який не наполягав на призначені покарання у виді позбавлення волі.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 17.05.2018 року, близько 23 години 30 хв., поблизу магазину «Явір» за адресою вул. Гвардійська в м. Прилуки обвинувачений ОСОБА_9 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 , з застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_13 , позбавивши його можливості активно чинити опір, помістили останнього всупереч його волі в багажне відділення автомобіля потерпілого марки ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 та відвезли останнього в гаражне приміщення № НОМЕР_2 , яке перебувало в користуванні ОСОБА_6 , що розташоване в гаражному кооперативі «Світанок 2» в м. Прилуки. Після чого помістили ОСОБА_13 до підвалу в гаражі та зачинивши його, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення. В середині гаражного приміщення ОСОБА_13 знаходився до ранку 18.05.2018 року, після чого, пошкодивши ворота гаражу, зміг самостійно покинути вказане приміщення.

Крім того 17.05.2018 року, близько 23 години 30 хв., поблизу магазину «Явір» за адресою: вул. Гвардійська в м. Прилуки, обвинувачений ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_13 , що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, позбавивши його можливості активно чинити опір та помістивши останнього всупереч його волі в багажне відділення автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 , шляхом вільного доступу проник до салону вище вказаного автомобіля та не маючи будь-якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, запустив його двигун ключем, який знаходився в замку запалення, та в подальшому, рухаючись на ньому, незаконно заволодів автомобілем, розпоряджаючись ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок змінити та пом`якшити йому покарання на обмеження волі, підтримав апеляційну скаргу захисника щодо перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 146 КК України та пом`якшення покарання, просив розгляд апеляційного провадження проводити за відсутності його захисника, виявив бажання захищати свої права та інтереси самостійно, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 не заперечував; прокурор заперечував проти всіх апеляційних скарг, вважав вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В судовому засіданні як суду 1 так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146 КК України визнав повністю, погодився з фактичними обставинами, викладеними у обвинувальному акті та у вироку суду.

В судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю та щиро розкаявся.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 в скоєних кримінальних правопорушеннях відповідають встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 апелянтами не оскаржуються.

Його дії судом 1 інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з насильством, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , як незаконне позбавлення волі потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, а тому доводи сторони захисту про відсутність в його діях попередньої змови з ОСОБА_11 та застосуванням насильства до потерпілого - не є слушними і не є такими, які б давали можливість перекваліфікувати дії ОСОБА_12 з ч.2 на ч.1 ст.146 КК України.

Його винність у скоєному підтверджується як визнанням ним самим вини, так і доказами у кримінальному провадженні, які були безпосередньо досліджені судом 1 інстанції, і яким дана належна оцінка в їх сукупності та взаємозв`язку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Показаннями потерпілого ОСОБА_13 , надані ним в порядку ст. 225 КПК України, встановлено, що 17.05.2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він спілкувався із своїм дядьком ОСОБА_6 , приєднався і ОСОБА_9 , з яким він розмовляв про продаж власного авто. В ході розмови між ним та ОСОБА_14 виникла суперечка щодо завищеної ціни продажу автомобіля, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_11 наніс йому удари по голові. Потім його вони примусили залізти у багажник, пхнувши його, відвезли до гаражу та помістили у підвальне приміщення. Через деякий час він самостійно вибрався із гаражу та звернувся до поліції, де повідомив про його побиття та викрадення автомобіля. Претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинувачених у нього немає, пробачає їм їхній вчинок.

Показання потерпілого в повній мірі узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, зокрема показаннями свідка ОСОБА_15 щодо зустрічі з ОСОБА_13 зранку 18.05.2018 року поблизу автокооперативу, перебування останнього у спідній білизні та його розповіді про побиття його невідомими особами, які закрили його у гаражі та заволоділи його майном та транспортним засобом.

Свідчення потерпілого та свідка суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_11 , інкримінованого їм кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Протоколом огляду місця події від 18.05.2018 року встановлено, що під час огляду гаражного приміщенні № НОМЕР_2 автокооперативу «Світанок», який перебував у користуванні обвинуваченого ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено футболку чорного кольору з написом «Accept» і джинсові шорти темно-синього кольору.(т.1 а.п.61-66).

Під час проведення 23.05.2018 року пред`явлення вище вказаних речей для впізнання потерпілому ОСОБА_13 , останній впізнав належні йому речі за сукупністю зовнішніх ознак, зазначивши, що невідомі в ніч на 18.05.2018 року змусили їм їх віддати.(т.1 а.п.74-77).

В ході проведення 18.05.2018 року огляду місця події, а саме, автомобіля «ВАЗ- 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в автокооперативі «Буревісник» м. Прилуки, що належить потерпілому ОСОБА_13 , було виявлено в багажному відділенні авто на килимку пляму бурого кольору (т.1а.п.68-73).

Висновком судово-медичної експертизи №316 від 06.07.2018 року встановлено, що у слідах на фрагменті килимка, вилученого під час огляду автомобіля «ВАЗ- 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , виявлена кров, походження якої від крові потерпілого не виключається (т.1 а.п. 99-100).

В ході пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2018 р. за фотознімками, потерпілий ОСОБА_13 впізнав особу, яка заволоділа його транспортним засобом, побила та закрила в гаражі, ним виявився ОСОБА_9 (т.1а.п.86-88).

За змістом ст. 28 КК України, злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь, тобто, до його початку домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Ключовою ознакою даної форми співучасті у злочині є обов`язкова наявність попередньої змови, яка повинна мати місце до моменту, коли один із співучасників почав виконувати об`єктивну сторону злочину.

Судом 1 інстанції обґрунтовано визнано, що злочин ОСОБА_12 вчинено за попередньою змовою, так як в даному випадку попредня домовленість мала місце, оскільки ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_11 про можливість поміщення потерпілого до належного йому гаражного приміщення, надав доступ до нього та потім зачинив, а той, в свою чергу, забезпечив транспортування та поміщення потерпілого до оглядової ями, при цьому наказали останньому надягнути футболку на голову, тобто здійснили дії для уникнення викриття. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, розцінюючи таку позицію захисника ОСОБА_7 невиправданою спробою уникнення або зменшення об`єму обвинувачення щодо його підзахисного. Крім того, і сам ОСОБА_12 не заперечував вчинення злочину за попередньою змовою.

Згідно змісту обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_6 не повідомлялося про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення із застосуванням насильства, тому доводи його захисника про недоведеність обвинувачення в цій частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Погоджуючись з висновками суду 1 інстанції про винність обвинувачених в інкримінованих їм злочинах, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин відсутні, а їх винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, обставину, що його пом`якшує, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітнього сина, на обліку і лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, вчинив злочини в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, під час іспитового строку, також позицію потерпілого, який претензій ні матеріального ні морального характеру до нього немає, пробачив його вчинок, і обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією інкримінованих статей, із застосування ст. ст. 70, 71 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання. Застосування ст. 69 КК України можливе в тому разі, коли для цього є як умови, так і підстави.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, до пом`якшуючої покарання обставини обвинуваченого ОСОБА_9 суд 1 інстанції відніс щире каяття. Інших обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, судом 1 та апеляційної інстанцій не встановлено. Крім того, в апеляційній скарзі не наведено будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень та є підставою для застосування ст. 69 КК України, не встановив таких обставин і апеляційний суд при розгляді кримінального провадження. До того ж, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є правом суду, а не обов`язком.

Активне сприяння розкриттю злочину - це надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Вчинення вказаних дій зі сторони обвинуваченого ОСОБА_9 спростовується матеріалами кримінального провадження та обвинувальним актом, в якому ця обставина не зазначена як пом`якшуюча.

Відсутні докази і того, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно відшкодував завдані збитки та усунув заподіяну шкоду, що на думку сторони захисту є обставиною, що пом`якшує покарання останнього. Відсутність претензій з боку потерпілого не може свідчити про добровільність відшкодування завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого - безпідставні, оскільки доказів вчинення обвинуваченим злочину внаслідок зазначених обставин матеріали кримінального провадження не містять.

При всіх обставинах, що відносяться до кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, міра покарання, визначена обвинуваченому ОСОБА_9 судом, не підлягає пом`якшенню.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, однак, як вважає колегія суддів, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілого, який претензій ні матеріального ні морального характеру до нього немає, пробачив його вчинок, те, що злочин був розкритий при активному його сприянні.

Крім того, як встановлено судом 1 інстанції та підтверджено в апеляційному суді, обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому.

Також колегія суддів звертає увагу, що прокурор в судових дебатах суду 1 інстанції просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, призначивши йому міру покарання обмеження волі, визначеного в межах санкції інкримінованої статті.

А тому, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного йому покарання зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 408, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - змінити, пом`якшивши його, цей вирок відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді 1 року 5 місяців обмеження волі.

В іншій частині цей вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4

СУДДІ:

------