Постанова

Іменем України
21 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 159/2244/17

провадження № 51-985 км 19
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 та касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 0000707 від 09 червня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ст. 71 КК Українидо призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 12 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 23 березня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 23 березня 2017 року приблизно о 22:10, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяли останньому легких тілесних ушкоджень та майнової шкоди на загальну суму 610 грн.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 задоволено частково, а вирок місцевого суду змінено.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 12 квітня 2017 року по 28 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 23 березня 2017 року по 28 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому вказує, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано дії засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній речей потерпілого не брав, а лише вдарив його, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження.
Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, зокрема невірно оцінив показання потерпілого, не прийняв до уваги порушення, допущені під час проведення процедури пред`явлення особи для впізнання, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , а також не врахував той факт, що жоден із допитаних свідків не вказав на винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
Одночасно захисник вказує, що апеляційний суд не усунув порушення, що були допущені місцевим судом, та безпідставно відмовим у задоволенні апеляційних скарг засудженого та його захисника.
В свою чергу, засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі з доповненнями ставить питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому вказує, що місцевий суд неправильно кваліфікував його дії, оскільки до викрадення речей потерпілого він ніякого відношення не має.
Крім того, засуджений посилається на те, що висновки місцевого суду ґрунтуються на припущеннях та недостовірних показаннях потерпілого, що в свою чергу не доводить його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Разом з тим, засуджений вказує, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні його апеляційної скарги та апеляційної скарги його захисника, належним чином не мотивував своє рішення.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку не переглядаються.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги засудженого та захисника не надходило.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити, постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Прокурор заперечувала щодо задоволення поданих касаційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, одними з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у пунктах 1, 2 ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412413 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Крім того, у касаційних скаргах засуджений та його захисник вказують про незаконність вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, вважають, що такі рішення постановлені з порушенням матеріального та процесуального законодавства.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 24 березня 2017 року та 12 квітня 2017 року та протоколі огляду місця події від 23 березня 2017 року, а також на підставі висновку експерта від 24 березня 2017 року № 81 та іншими доказами, дослідженими судом, які наведені у вироку, і у своїй сукупності переконливо спростовують доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника щодо недоведеності вини та неправильної кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 187 КК України.
Зокрема, такий висновок зроблено на підставі показань потерпілого, який під час проведення впізнання вказав на засуджених, як на нападників (протоколи пред`явлення особи для впізнання від 24 березня 2017 року та 12 квітня 2017 року (а. п. 62-70), яких він чітко бачив безпосередньо під час нападу.
Разом з тим, показання потерпілого в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та показанням свідків, що в своїй сукупності повністю відтворюють картину події.
Крім того, апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду, належним чином оцінив показання потерпілого, свідків, документальні та інші докази, які є послідовними і узгоджуються між собою, та мотивовано спростував доводи сторони захисту про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням обсягу доказів, оцінених та перевірених судами першої та апеляційної інстанцій, дії засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
За таких обставин, доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію дій засудженого та неправильну оцінку здобутих доказів, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.
Твердження захисника про те, що місцевим судом було залишено поза увагою порушення, допущені під час проведення процедури пред`явлення особи для впізнання, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 24 березня 2017 року та 12 квітня 2017 року слідчим СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 було проведено впізнання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому зауважень або скарг від учасників слідчої дії не надходило.
Крім того, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції понятіОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були учасниками впізнання, підтвердили зазначені у протоколах впізнання істотні обставини та заперечили будь-який вплив на них з боку учасників слідчої дії. Викладені ними обставини впізнання повністю відповідають обставинам, зафіксованим у протоколах впізнання.
Відповідно до вироку, місцевий суд, врахувавши вказані обставини, дослідивши протокол слідчого експерименту, встановив, що зазначений процесуальний документ в повній мірі відповідає вимогам закону, слідча дія проведена у присутності понятих, з дотриманням процедури, визначеної кримінальним процесуальним законодавством, та прийшов до висновку про належність та допустимість вказаного доказу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисника щодо порушень, допущених під час проведення процедури пред`явлення особи для впізнання, є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи касаційних скарг захисника та засудженого щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону Суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 доводам і обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, при цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив.
На переконання колегії суддів, ухвала суду апеляційної інстанції в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 та касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 та касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3