Справа № 640/622/18
н/п 1-кс/640/879/19
"18" січня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі адвоката - ОСОБА_3 ,
Не погодившись з постановою про закриття кримінального провадження він знову звернувся до слідчого судді із скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Вказав, що він неодноразово звертався до слідчого із заявами та клопотаннями про проведення слідчих дій - одночасного допиту із свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також із працівниками ГУНП з метою встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, однак слідчий у постанові про закриття кримінального провадження від 27.12.2018 року посилається лише на покази осіб, на яких він та ОСОБА_4 вказували як на організаторів та виконавців кримінального правопорушення. Також, слідчий визнає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є повіями, які неодноразово здійснювали «допомогу» працівникам правоохоронних органів. Однак вважає, що даний факт не може заважати їм бути потерпілими по справі. Крім того, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження вказує, що усі особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися від участі в слідчих діях, а саме, в одночасному допиті з ОСОБА_4 для з`ясування обставин кримінального правопорушення. Однак, в КПК України не передбачена відмова у проведенні слідчої дії.
Вказав, що копію постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2018 ним було отримано поштою 11.01.2019, тому строк оскарження постанови про закриття кримінального провадження діє до 21.01.2019 включно.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.
Так, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність суб`єкту оскарження не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.
Закриваючи кримінальне провадження, в мотивувальній частині вказаної постанови слідчий, зокрема, зазначив, що проаналізувавши вказані матеріали орган досудового розслідування прийшов до висновку про наступне, що дії ОСОБА_19 , які на думку захисника ОСОБА_3 є провокативними - не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_19 є конфідентом при проведенні контролю за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту, передбаченого ст.271 КПК України, про що прокурором винесено відповідну постанову, яка разом з протоколом про результати НСРД долучені до матеріалів провадження. Також відносно неї є гарантії безпеки згідно Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» № 3782-12 від 23.01.1993 року.
Дії потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_16 також не мають провокативного характеру відносно ОСОБА_4 , оскільки їх процесуальний статус чітко визначений - вони є потерпілими. Ставити питання про віктимність їхньої поведінки, на думку захисника, що призвело до скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України відносно них орган досудового слідства вважає не правильним.
Всі дії підозрюваного ОСОБА_4 з підготовки та вчинення вказаного злочину, а також самі вербовочні бесіди з потерпілими, на яких він пропонував їм зайнятися саме таким видом діяльності зафіксовані в ході проведення комплексу НСРД, протоколи про наслідки яких долучені до матеріалів провадження, з яких вбачається що саме ОСОБА_4 був ініціатором таких дій, та провокації з боку потерпілих та конфідента - не було.
Лише той факт, що потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_16 раніше притягалися до адміністративної відповідальності за зайняття проституцією не може лягти в основу того, що вони в подальшому не можуть бути потерпілими в складі злочину, передбаченого ст.149 КК України.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що всі дії підозрюваного ОСОБА_4 з підготовки та вчинення вказаного злочину, а також самі вербовочні бесіди з потерпілими, на яких він пропонував їм зайнятися саме таким видом діяльності зафіксовані в ході проведення комплексу НСРД, з яких вбачається що саме ОСОБА_4 був ініціатором таких дій, та провокації з боку потерпілих та конфідента - не було.
Орган досудового розслідування вважає неможливим визнання потерпілим та допиту у якості потерпілого ОСОБА_4 у цьому провадженні, так як воно стосується одного й того ж факту кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_4 є обвинувачений.
Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що факт кримінального правопорушення, щодо якого подана заява ОСОБА_4 вже був раніше розслідуваний та останній є обвинуваченим у скоєнні цього кримінального правопорушення, ОСОБА_22 та ОСОБА_16 є потерпілими від цього кримінального правопорушення, а ОСОБА_19 приймала участь у документуванні злочинної діяльності ОСОБА_4 .
Слідчий суддя не погоджується з вказаною постановою слідчого від 27.12.2018 про закриття кримінального провадження, та вважає її передчасною.
Крім того в матеріалах кримінального провадження містяться вказівки начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 від 25.07.2018, з зазначенням необхідності проведення певних слідчих дій (а.с.69).
Більш того, в порушення ч.6 ст.110 КПК України вищевказана постанова не містить підпису слідчого, що є самостійною підставою для її скасування.
Також резолютивна частина постанови містить описки в даті внесення кримінального провадження до ЄРДР та статті КК України, за якою закрито криімнальне провадження (а.с.90).
Матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для продовження досудового розслідування, при проведенні якого в межах даного кримінального провадження необхідно допитати заявника та особу, в інтересах якого він діє ОСОБА_4 , інших осіб, на яких скаржник посилається у своїй заяві, повно та об`єктивно встановити обставини кримінального правопорушення та надати їм обґрунтовану юридичну оцінку, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
При цьому, слідчий суддя вважає не пропущеним строк звернення заявника до суду зі скаргою, оскільки він вказує про те, що копію постанови від 27.12.2018 отримав лише 11.01.2019 та 15.01.2019 скаргу направив до суду.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу адвоката ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1