Справа № 364/1517/18
Провадження № 1-кп/364/32/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

а також представника уповноваженого органу з питань пробації Володарського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 27.04.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого фактично на час досудового розслідування за адресою: АДРЕСА_2 , за станом на час судового провадження за адресою: АДРЕСА_3 , освіта професійно-технічна, тимчасово не працюючого, розлученого, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2018 р.н., невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2002 р. за частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 3 років 2 місяців позбавлення волі та звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2003 р. за частиною першою статті 296 КК України до 3 місяців арешту та на підставі статей 71, 72 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2006 р. звільнений умовно-достроково від відбування покарання;

вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.06.2007 р за частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною третьою статті 289 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 10.02.2016 р. звільненого з Бердичівського виправного центру № 108 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 23.04.2018 р. близько 22 год. 00 хв. в нічну пору доби за попередньою змовою із ОСОБА_7 (кримінальне провадження щодо якого закрито ухвалою суду від 08.08.2018 р. за відмовою потерпілої від обвинувачення, а.п. 32-33) з метою скоєння викрадення чужого майна, а саме: металевих предметів, що зберігались у приміщенні нефункціонуючої пилорами, подолавши паркан, таємно проникли на територію, що за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом вільного доступу проникли до приміщення пилорами, де умисно, з корисливого мотиву, усвідомлюючи, що посягають на чужу власність і таємно вилучають чуже майно, на яке не мають ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди власникові, шляхом поміщення металевих предметів, які власником не використовувались, у вигляді двох металевих вагонеток та одних тисків з ознаками корозії загальною вагою 530 кілограм на металевий віз, що знаходився на зазначеній території, та подальшого перевезення їх через відчиненні ними з внутрішньої сторони ворота, які на момент вчинення крадіжки були скріпленні металевою проволокою, викрали названі предмети та перемістили їх до місця проживання ОСОБА_4 , а саме: на повір`я території, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Викраденими речами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розпорядилися на власний розсуд, а саме: збули за грошові кошти в розмірі 1 600 грн., які витратили на власні потреби.

За висновком судово-товарознавчої експертизи від 08.06.2018 р. № 2192 ринкова вартість 1 (одного) кілограму брухту чорних металів за станом на 23.04.2018 р. з урахуванням зносу складає 7 (сiм) гривень 20 (двадцять) копiйок.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 завдали потерпілій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 3 816 (три тисячі вісімсот шістнадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Допитаний у судовому засіданні 21.03.2019 р. обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчиненні злочину щиро розкаюється та шкодує, що вчинив цей злочин.

По суті обвинувачення та заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що 23.04.2018 р. пізно увечері близько 22 год. він з ОСОБА_7 вирішили взяти метал на території виробництва; віз для його вивезення взяли також на території цього виробництва; метал привезли до його на той час місця проживання по АДРЕСА_2 ; потім віз відвезли назад на територію виробництва; викрадений метал здали за гроші. Ворота на територію були зачинені із середини лише на проволоку, тому вони перестрибнули паркан, відкрили ворота, а після повернення возу закрили на цю ж проволоку, і так само через паркан покинули територію виробництва. Від території цього виробництва до його на той час місця проживання близько 50 метрів. Метал вивезли за один раз. Також обвинувачений пояснив, що на відміну від ОСОБА_7 він офіційно на час крадіжки на цьому виробництві у потерпілої ОСОБА_5 не працював, а взагалі в неї працював двічі: вперше офіційно оформленим, вдруге десь протягом місяця без оформлення, звільнившись напередодні крадіжки.

Обвинувачений також вказав на те, що зробив для себе висновки, шкодує, що вчинив це, більше такого вчиняти не буде, що отримані гроші не варті наслідків притягнення до відповідальності, просив суворо не карати, за станом на тепер він працює без оформлення, проживає за названою вище адресою в Сумській області у цивільному шлюбі, у 2018 році в них з дружиною народилося двоє дітей у лютому та в грудні. В судовому засіданні 11.04.2019 р. попросив вибачення в потерпілої, вказав суду, що більше такого не повториться.

Потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_5 , фізична особа-підприємець, у судовому засіданні 11.04.2019 р. надала показання про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вже колись працював у неї, претензій до нього тоді не було. В середині січня 2018 року він їй подзвонив та повідомив, що хоче знов у неї працювати, але просив почекати, оскільки в нього дружина була вагітна та мала народити. Після народження дитини він з дружиною і дитиною приїхав до смт Володарка. Це було 20.02.2018 р., почав працювати, а 11.04.2018 р. його було звільнено з роботи, офіційна підстава «за власним бажанням», дійсна причина неналежне виконання ним обов`язків, прогули. А згодом з`ясувалося, що з території виробництва зникли певні речі, що зберігалися в окремому приміщенні, тому чоловік потерпілої, який в неї працює начальником виробництва подав заяву до поліції. Потерпіла віднесла вирішення питання щодо покарання обвинуваченому на розсуд суду, проте зауважила, що їй повернули не всі речі, що насправді було вкрадено більше, ніж зазначено в обвинувальному акті, але вона жодних заяв із повним переліком викраденого ані до правоохоронних органів, ані до суду не подавала.

Окрім фактичного визнання вини та наданих обвинуваченим показань щодо обставин справи, які учасниками провадження, зокрема й обвинуваченим, не оспорюються, суд вважає, що його вина доведена також сукупністю зібраних досудовим розслідування і досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: такими письмовими доказами:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо даного кримінального провадження, з якого вбачається, що це провадження відкрито 27.04.2018 р. за поданою 26.04.2018 р. заявою ОСОБА_8 про те, що в період з 21.04.2018 р. до 26.04.2018 р. невідомі особи викрали металеві конструкції з підсобного приміщення на території виробничої площі в АДРЕСА_2 (а.п. 142), а також згаданою заявою ОСОБА_8 від 26.04.2018 р. (а.п. 143);

постановою про призначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні від 12.06.2018 р. (а.п. 144), постановою про створення слідчої групи від 07.06.2018 р. (а.п. 145-146) та відповідними постановами слідчих про прийняття кримінального провадження до свого провадження від 07.06.2018 р. (а.п. 147-150);

протоколом огляду місця події від 26.04.2018 р., об`єктом якого була територія згаданої вище пилорами по АДРЕСА_2 , до протоколу додано ілюстраційну таблицю, речові докази не вилучались (а.п. 152-160);

протоколом огляду місця події від 26.04.2018 р., об`єктом якого було гаражне приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , під час огляду вилучено вироби з металу, до протоколу додано ілюстраційну таблицю (а.п. 162-169);

постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.04.2018 р., якою визнано речовими доказами вилучені під час зазначеного огляду 26.04.2018 р. за адресою: АДРЕСА_6 , металеві вироби, а саме: дві металеві вагонетки і одні металеві тиски, що передані за цією постановою на зберігання власникові фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 (а.п 171-172), а також відповідною розпискою потерпілої про отримання цих речових доказів на зберігання (а.п. 173);

протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.05.2018 р., згідно з якими свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали за фотознімками обвинуваченого ОСОБА_4 , який 23.04.2018 р. близько 23:30 год. разом з іншою особою продали названим свідкам металеві предмети (а.п. 174-177, 178-181);

висновком судово-товарознавчої експертизи від 08.06.2018 р. № 2192 щодо ринкової вартості 1 (одного) кілограму брухту чорних металів за станом на 23.04.2018 р. з урахуванням зносу, що складає 7 (сiм) грн. 20 (двадцять) коп. (а.п. 190-194), а також відповідним клопотанням слідчого про призначення такої експертизи (а.п. 184-185), ухвалою слідчого судді стосовно задоволення цього клопотання (а.п. 186-188);

протоколом проведення слідчого експерименту від 21.06.2018 р. за участю підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо обставин вчинення ними крадіжки металевих виробів з території пилорами 23.04.2018 р., що підписаний ними без зауважень (а.п. 196-199);

постановою про залучення представника потерпілого від 29.05.2018 р. (а.п. 182-183), а також документами на підтвердження власника приміщення пилорами, орендаря цього приміщення та, відповідно, власника вкрадених металевих виробів (а.п. 200-206).

Клопотань про виклик свідків та/або необхідність дослідження будь-яких інших доказів прокурором, а так само іншими учасниками кримінального провадження, у тому числі потерпілою, суду не заявлялося, після завершення з`ясування обставин справи і дослідження поданих доказів всіма учасниками провадження прокурором, потерпілою та обвинуваченим вказано суду на відсутності потереби у дослідженні будь-яких інших доказів.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та самим обвинуваченим не заперечується.
Стосовно повідомлення потерпілої в судовому засіданні 11.04.2019 р. про те, що нібито обвинуваченим було викрадено більше речей, ніж зазначено в обвинувальному акті, то суд оцінює показання потерпілої в цій частині критично, оскільки нею на підтвердження таких тверджень не було надано жодних доказів як суду, так і органам досудового розслідування, як нею самою вказано в суді. Як вбачається з постанови слідчого про залучення її як потерпілої від 29.05.2018 р. (а.п. 182-183), у цій постанові названо обсяг викраденого (дві металевих вагонетки та одні тиски загальною вагою 530 кг), що повністю відповідає пред`явленому обвинуваченню (а.п. 3); з цієї постановою потерпіла ознайомлена 29.05.2018 р., що засвідчено її підписом (а.п. 183). Крім того, протокол огляду місця події, об`єктом огляду якого була територія пилорами, з якої викрадено металобрухт, підписаний без зауважень, зокрема, чоловіком потерпілої, який, як вона зазначила в суді, є начальником виробництва (а.п. 155). Також у матеріалах судового провадження наявні заява потерпілої, що була подана нею 08.08.2018 р. під час першого судового розгляду цієї справи судом першої інстанції в іншому складі, згідно з якою потерпіла просила розглядати справу без її участі, зазначаючи суду про відсутність матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого (а.п. 43). Під час нового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ані під час підготовчого судового засідання, ані під час судового розгляду не подавала доказів щодо збільшення переліку та обсягу викрадених речей, цивільний позов також не заявляла.
Також суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (зокрема, пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України).
За таких обставин та зважаючи на невжиття потерпілою будь-яких заходів на своєчасне повідомлення органів досудового розслідування та суду повного переліку й обсягу викрадених речей, неподання доказів на ствердження іншого розміру завданої їй матеріальної шкоди, аніж встановлено органом досудового розслідування і зазначено в обвинувальному акті, тому суд виходить з доведеності обсягу викрадених речей та встановленого розміру завданих збитків, що визначені в обвинувальному акті та доведені стороною обвинувачення в суді належними і допустимими доказами в установленому законом порядку.

Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, та кваліфікує такі дії за частиною третьою статті 185 КК України.

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи

характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, де зареєстроване його місце проживання, фактично проживає зараз у Сумській області у цивільному шлюбі, в якому має двох малолітніх дітей, народжених у лютому і грудні 2018 року (зокрема, а.п. 214), за станом на час досудового розслідування проживав у смт Володарка, де органом місцевого самоврядування характеризується як особа, стосовно якої компрометуючих даних не надходило (довідка-характеристика від 18.05.2018 р. № 745, а.п. 215), освіта професійно-технічна за спеціальністю «електромонтер» (а.п. 211), на обліку військовозобов`язаних не перебуває, раніше судимий (а.п. 207-208), востаннє вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.06.2007 р. за частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною третьою статті 289 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а.п. 219-224), звільнений з Бердичівського виправного центру № 108 по відбуттю строку покарання 10.02.2016 р. (а.п. 226).

Згідно з обвинувальним актом до передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, досудовим розслідуванням віднесено вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою (а.п. 7). Проте суд вбачає підстави для виключення з обвинувачення цю обставину як обтяжуючу обвинуваченому покарання, оскільки ця обставина вже врахована досудовим розслідуванням і судом при формулюванні обвинувачення як кваліфікуюча ознака частини другої статті 185 КК України, що охоплена частиною третьою статті 185 КК України, що в свою чергу виключає її повторне врахування (частина четверта статті 67 КК України, пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62 Конституції України, частина четверта статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, далі КПК України).
Судом також встановлено, що даний умисний злочин вчинено ОСОБА_4 , який має судимість за умисний злочин, що складає рецидив злочинів згідно зі статтею 34 КК України, про що згадано прокурором під час апеляційного оскарження попереднього вироку суду в цій справі (а.п. 65-68) та в мотивувальній частині прийнятої за наслідком розгляду апеляції прокурора ухвали суду апеляційної інстанції від 23.11.2018 р. (а.п. 104-108). Проте органами досудового розслідування не віднесено зазначену обставину до обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання (а.п. 7), тому суд не вбачає можливим погіршити положення обвинуваченого та не враховує рецидив злочину як обтяжуючу обставину при призначенні покарання, беручи до уваги також правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 р. у справі № 214/4920/16-к, про те, що згідно з приписами статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта; визнання рецидиву злочину обставиною, що обтяжує покарання, поза межами висунутого особі обвинувачення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

До обставин, які згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують йому покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченим завдана матеріальна шкода в розмірі 3 816 (три тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп., що відшкодована шляхом повернення майна, викраденого в неї і вилученого в подальшому органами досудового розслідування.

На підставі статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, бере до відома досудову доповідь, складену 20.03.2019 р. Володарським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області на виконання ухвали Володарського районного суду Київської області від 13.03.2019 р. (а.п. 136-139).

Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, протягом березня і квітня 2018 року також до адміністративної відповідальності. На тепер проживає в с. Синівка, що в Сумській області, із співмешканкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має на утриманні двох спільних з нею малолітніх дітей, а саме: дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 має спеціальність газоелектрозварювальника та електромонтера, які здобув під час відбування покарання у Бердичівській виправній колонії № 70, офіційного місця роботи не має, зараз працює у приватного підприємця на пилорамі без документального оформлення. Зі слів обвинуваченого, алкогольними напоями не зловживає, наркотичних речовин не вживає. Поведінка обвинуваченого відповідає загальноприйнятим нормам суспільства; ворожості до оточуючих та окремих осіб не проявляє; за місцем проживання характеризується задовільно. Зі слів обвинуваченого, серед кола знайомих є особи, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності; місць, пов`язаних із кримінальними осередками, не відвідує; має хороші стосунки в родині; до соціальних зв`язків небайдужий; друзів не має. З слів обвинуваченого, має певні життєві плани на майбутнє, розуміє, що йому необхідно змінити своє життя та поступово досягає цього.

Ризик вчинення повторно кримінального правопорушення оцінюються органом пробації як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як середній.

Органом пробації зроблено висновок про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вчинення ним тяжкого злочину за визначенням статті 12 КК України, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, бере до уваги особу винного, який хоча й має непогашені та незняті в установленому законом порядку судимості, звільнився у 2016 році з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за останнім вироком, відтак має високий рівень ризику повторного вчинення правопорушення, проте повністю визнав свою вину, дав суду правдиві та послідовні покази, щиро кається у вчиненому, своєю поведінкою та способом життя стверджує, що він може і бажає стати на шлях виправлення, оскільки намагається працевлаштуватися, працюючи поки без офіційного оформлення, а також зважаючи на народження у нього у 2018 році (у лютому та грудні) двох дітей, що у своїй сукупності з іншими наведеними обставинами, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час знаходиться на етапі відповідних змін свого життя, а народження у 2018 році двох дітей має стати для нього дієвим стимулом до виправлення і вжиття заходів для офіційного працевлаштування з метою забезпечення стабільного матеріального утримання своєї родити і дітей. До того ж, на думку суду, слід також брати до уваги те, що дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , у співучасті з яким ОСОБА_14 вчинив цей злочин та з яким працював на підприємстві потерпілої, але без офіційного оформлення і звільнився напередодні крадіжки, було закрито за відмовою потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення через наявність трудових правовідносин між ОСОБА_7 і потерпілою (ухвала суду від 08.08.2018 р., а.п. 32-33).

Тому встановлені судом обставини дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах суспільства.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду про те, що відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності. Отже, не може вважатися справедливим обрання більш суворого покарання з огляду лише на кримінальне минуле особи, без належного врахування особливостей даного конкретного злочину й

інших даних, що всебічно характеризують винного та відображають його ставлення до скоєного (постанова Верховного Суду від 13.11.2018 р. у справі № 401/2807/16-к).

За таких обставин та зважаючи на усе викладене, враховуючи і погоджуючись з позицією прокурора, який просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням статті 75 КК України і звільненням його від відбування покарання з випробуванням, а також висновок органу пробації, зроблений у досудовій доповіді, про можливість у виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд дійшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком ближче до верхньої межі санкції, передбаченої частиною третьою статті 185 КК України, через хоча і наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, проте беручи до уваги наявність попередніх судимостей, високий ризик вчинення обвинуваченим повторно кримінального правопорушення, визначений органом пробації в досудовій доповіді, тому строк призначеного покарання має стримувати обвинуваченого від вчинення інших злочинів, із застосуванням водночас положень статті 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з призначенням максимального іспитового строку так само з огляду на наявність у нього непогашених і незнятих у встановленому законом порядку судимостей.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім того, зважаючи на думку прокурора та враховуючи, що ОСОБА_4 не становить собою суспільної небезпеки, а міра покарання, яка йому призначається, не пов`язана з ізоляцією від суспільства, тому суд за таких обставин вважає недоцільним обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує за статтею 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 75, 76, частиною третьою статті 185 КК України, статтями 100, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем його проживання, повідомляти цей уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 27.04.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094, а саме: 2 (дві) металеві вагонетки та 1 (одні) металеві лещата, які передані на зберігання власникові фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 , залишити власникові.

Копію цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Суддя ОСОБА_1