Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року
м. Київ
справа № 570/4635/16-к
провадження № 51-8504ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року й ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 3

ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

10 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна.
Згідно з ч. 4 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області

від 12 грудня 2013 року та визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з 21 червня 2016 року з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, а саме з 21 червня 2016 року по 20 червня

2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року рахувати один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 до обласного бюджету Рівненської області 9 152,22 грн в рахунок витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 11 455,10 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 24 086,20 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 грн моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року частково задоволено апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 змінено.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2016 року по 14 лютого 2019 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням, посилаючись на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений у касаційній скарзі не навів обгрунтування незаконності вироку місцевого суду з наведених підстав, не вказав, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановленого рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413 і 419 цього Кодексу. Натомість засуджений у касаційній скарзі обмежився переліком усіх доказів, якими обгрунтовано доведеність його вини, з виразом незгоди по деяким із них, при цьому зазначає про неповноту судового розгляду і про невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження,

що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів на обгрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до статей 412 і 413 КПК.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд не дослідив, не перевірив та

не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також засуджений у касаційній скарзі не навів доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 06 липня 2018 року й ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3