КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/20/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власника майна ТОВ «Компанія ТІТАЛ», адвоката ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Компанія ТІТАЛ», адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» () в ПАТ «ФІДОБАНК».

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ТОВ «Компанія ТІТАЛ», адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України. Вказує, що надання арештованим грошовим коштам процесуального статусу речових доказів здійснено слідчим 27.04.2018, а з клопотанням слідчий звернувся лише 16.05.2018, тобто з пропуском строку визначеного КПК України.

Також апелянт зазначає про недоведеність необхідності арешту майна, оскільки безготівкові грошові кошти не є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України. Стверджує, що арешт порушує вимоги щодо розумності та співрозмірності обмеженого права. Додає, що слідчим суддею не враховано наслідки арешту майна, а органом досудового розслідування не визначено розмір збитків.

Крім того, адвокат вказує, що Окружним адміністративним судом міста Києва на даний час розглядається справа № 826/10590/18 щодо оскарження ТОВ «Компанія ТІТАН» результатів податкової перевірки. Додає, що в основу клопотання покладено докази, зібрані з порушенням встановленого КПК України порядку, оскільки зібрані не уповноваженою особою, а допити та документи, надані на обгрунтування клопотання, здобуті задовго до реєстрації у ЄРДР кримінального провадження № 0000690 від 22.06.2017.

У підсумку апелянт зазначає, що у клопотання слідчий посилається на свідка ОСОБА_9 , проте його явка у судове засідання стороною обвинувачення не забезпечена. Вказує про те, що не допускається арешт майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних. Додає, що висновки слідчого судді не відповідають вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000690, відомості про яке 22.06.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 212 КК України.
Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся доГолосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» () в ПАТ «ФІДОБАНК», яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження адвоката про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки клопотання містить підстави і мету арешту, обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження про недоведеність необхідності арешту майна.

Посилання апелянта на необґрунтованість арешту майна, є непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення та доданими до клопотання матеріалами на його обгрунтування.
Твердження адвоката про те, що безготівкові грошові кошти не є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, слід визнати необґрунтованими, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не враховано наслідки арешту, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.
Твердження адвоката про те, що органом досудового розслідування не визначено розмір збитків, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням стадії кримінального провадження та мети арешту, проте підлягають з`ясуванню органом досудового розслідування під час розслідування.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Твердження апелянта про те, що грошовим коштам надано статус речового доказу 27.04.2018, а з клопотанням слідчий звернувся 16.05.2018, не свідчить про порушення ініціатором клопотання строків із зверненням до суду, оскільки, у відповідності до вимог КПК України, строки із зверненням до суду з клопотанням про арешт майна не відраховуються від дати визнання майна речовим доказом.

Крім того, доводи в частині незабезпечення явки у судове засідання свідка ОСОБА_9 , як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, є непереконливими, оскільки допит свідків є правом слідчого судді, а не його обов`язком і здійснюється за наявності для того підстав, що у цьому випадку не мало місця.
Посилання апелянта на те, що Окружним адміністративним судом міста Києва на даний час розглядається справа № 826/10590/18 щодо оскарження ТОВ «Компанія ТІТАН» результатів податкової перевірки, не є предметом апеляційного розгляду у даному судовому засіданні.

Твердження апелянта про те, що надані на обгрунтування клопотання документи здобуті задовго до реєстрації кримінального провадженні у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, не свідчать про наявність підстав для скасування ухвали, з огляду на наступне. Так, додані до клопотання протоколи допиту від 25.05.2017 та 01.06.2017 дійсно містять інший номер кримінального провадження ніж той, в рамках якого подано клопотання про арешт майна, проте висновок слідчого судді про вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що потребує застосування заходів забезпечення кримінального провадження ґрунтується і на інших фактах та обставинах, що містяться в доданих до клопотання матеріалах та здобуті в цьому кримінальному провадженні.
Твердження апелянта про те, що докази у справі зібрано не уповноваженою особою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що не допускається арешт майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на те, що в ухвалі слідчого судді не йде мова про арешт майна банку.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому ТОВ «КОМПАНІЯ ТІТАЛ» () в ПАТ «ФІДОБАНК», залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Компанія ТІТАЛ», адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

______________________ ______________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4