У Х В А Л А
Справа №344/1754/19
Провадження № 1-кп/338/56/19
28 лютого 2019 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000013 про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дубівці Галицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в:

15 лютого 2019 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 14 березня 2018 року за № 0000013, стосовно ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 14, ч.1 ст. 209 КК України, та ОСОБА_9 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 209 КК України, затверджений начальником відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 .
Ухвалою колегії суддів Богородчанського районного суду від 18 лютого 2019 року призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловив думку про те, що справа може бути призначена до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені та затверджені у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу України. Підстав для повернення обвинувального акта немає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні, однак зауважив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КК України в частині викладу фактичних обставин справи, які не відповідають формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації дій підзахисного ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_7 зазначили, що справа може бути призначена до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені та затверджені у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом і додатками до нього, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокуророві виходячи з наступного.
Відповідно до положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам даного Кодексу.
При цьому суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Крім того, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження як верховенство права і законність.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Обвинувальний акт, згідно з пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й, одночасно з його переданням до суду, вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК України).
Аналіз обвинувального акту № 0000013 та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування свідчить про їх невідповідність вказаним вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Таке недотримання вимог кримінального процесуального закону має, на думку суду, наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6 Конвенції, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення" ( справа "Маттоціа проти Італії").

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України обвинувальний акт має містити такі обов`язкові елементи як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством, в тому числі і рішенням Європейського суду з прав людини. Адже відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

З обвинувального акта вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення не дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням належним чином не викладено.
Слідчим проведено опис подій, які він вважає за необхідне викласти за результатами розслідування і не наведено точного, чіткого формулювання обвинувачення із зазначенням встановленої об`єктивної сторони, способів вчинення злочину як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 , в обвинувальному акті описані загальні дані про зняття готівки з банкоматів, з банківських рахунків, отримання готівки від різних суб`єктів підприємницької діяльності без конкретизації обставин вчинення кримінальних правопорушень, розмірів отриманих коштів, не зазначено, в якому розмірі кошти повертались, розмір винагороди, яку отримували обвинувачені за проведені операції з грошовими коштами, зазначено про перерахування "іншим підприємствам, установам, організаціям коштів на суму 144 046, 06 грн." без вказівки на реквізити цих юридичних осіб (а.о.а. 12) .

При цьому суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Зазначені порушення допущені і щодо конкретизації способу вчинення злочину як при викладенні фактичних обставин, формулюванні обвинувачення, так і при кваліфікації дій обвинувачених за ст. 209 КК України, яка інкримінуються обвинуваченим.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, при викладенні фактичних обставин справи, формулюванні обвинувачення та кваліфікації дій обвинувачених за ч.1 та ч. 3 ст. 209 КК України не зазначено, у чому ж саме виразилася об`єктивна сторона злочину на стадії його вчинення, оскільки диспозиція цієї статті містить декілька способів вчинення цього злочину, які не є тотожними та підлягають розмежуванню, тобто передбачено як кримінально карані різні, окремо визначені законом дії, які можуть утворювати об`єктивну сторону складу цього злочину. Формулюючи обвинувачення, слідчий у обвинувальному акті повністю дослівно переписує диспозиції ч.1 ст. 209, ч.3 ст. 209 КК України.
Формула обвинувачення за ч. 2 ст. 205 КК України викладена як створення суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, пред`явленого ОСОБА_8 , не відповідає диспозиції цієї статті.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, в тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Також колегія суддів приходить до висновку, що обвинувальний акт містить істотні суперечності.

Суперечливим є виклад обвинувачення ОСОБА_8 , дії якого за ч. 2 ст. 205 КК України кваліфіковано поепізодно за ознакою повторності, в той же час кваліфікацію його дій та дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 209 КК України сформульовано як вчинення продовжуваного злочину, який об`єднаний єдиним умислом.

Стороні обвинувачення слід зазначити розмір та характер шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, адже в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні фіктивного підприємництва та легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом в особливо великих розмірах, отримуючи безготівкові кошти від суб`єктів господарської діяльності, в тому числі державної власності, на рахунки різних підприємств, але в той же час не з`ясовано та не зазначено, кому саме завдано матеріальну шкоду та в яких конкретно розмірах, а також спосіб вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.
Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у здійсненні фіктивного підприємництва та за пособництва ОСОБА_9 легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, в особливо великих розмірах в період з липня 2016 року по травень 2018 року на загальну суму 29 382 930, 32 грн.
В той же час ОСОБА_9 ставиться в обвинувачення, що він як посібник обвинуваченого ОСОБА_8 в цей же період часу шляхом надання порад, вказівок та засобів (також без конкретизації цих обставин у обвинувальному акті) сприяв вчиненню легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом вже на суму 25 118 096, 92 грн.

А далі в обвинувальному акті, в порушення вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначено, що матеріальну шкоду діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заподіяно.
Таким чином суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позбавлені можливості належним чином захищатися від обвинувачення, адже їх не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через фактичну відсутність коректного формулювання обвинувачення, передбаченого ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, суд вважає, що не відповідає вимогам ст. ст. 109, 110 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акта, оскільки він не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акта. Реєстр містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження. Реєстр, будучи достатньо повним довідником матеріалів досудового розслідування, дає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити, перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.
Так, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученому до обвинувального акту, не зазначено процесуальні рішення та їх реквізити, які прийняті під час досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення, в тому числі, і слідчого судді.
Враховуючи, що обшук житла та транспортного засобу особи проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді, ряд негласних слідчих дій (з реєстру не зрозуміло, які саме негласні слідчі дії проведені) та інші вчинені процесуальні дії у цьому кримінальному провадженні потребують попереднього дозволу слідчого судді на їх проведення, тому реєстр матеріалів кримінального провадження повинен містити реквізити таких рішень слідчого судді.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 278 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань невідкладно вносяться слідчим, прокурором дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Проте в реєстрі матеріалів досудового розслідування, як при повідомленні про підозру, так і при повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри, не зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрювався ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, враховуючи всі вищенаведені обставини, обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст. 291 КПК України, а тому, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст.3 14 КПК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинувачених, доведеності їх вини та достатності зібраних для цього доказів. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права обвинувачених на захист, а тому повертає обвинувальний акт прокурору.
Вищевказані порушення вимог КПК України, допущені в обвинувальному акті, порушують права обвинувачених та інших осіб, що не є обвинуваченими, перешкоджають суду постановити законне та обґрунтоване рішення у даній справі.
Невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, крім позбавлення обвинувачених права на належний правовий захист, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду. Так, на виконання вимог ст.ст. 337, 348 КПК України, головуючий у судовому засіданні роз`яснює суть обвинувачення, запитує, чи зрозуміле воно особі. Водночас у Кодексі не зазначено, яким чином суд має роз`яснювати суть обвинувачення, яке сформульовано не чітко і не зрозуміло.

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
За таких обставин суд приходить до переконання про необхідність повернення обвинувальногоакту прокурору у кримінальному провадженні, який затвердив обвинувальний акт, для виправлення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000013 від 30.01.2019 стосовно ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 209 КК України, та ОСОБА_9 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, разом із доданими до нього матеріалами, - повернути прокурору у кримінальному провадженні, який затвердив обвинувальний акт, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3