Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/307/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

Суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові матеріали кримінального провадження № 0000160 за обвинувальним актом у відношенні

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, холостого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого 09.08.2004 Ренійським районним судом Одеської області за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі (звільнений 29.01.2016 за відбуттям строку покарання з Жовтневої ВК № 17 Харківської області), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
-в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,289ч.3 КК України ;

-ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, холостого, курсанта військового університету ім..Кожедуба, не судимого, що зареєстрований в гуртожиткуза адресою: АДРЕСА_2 ,зареєстрованому в АДРЕСА_2 ,

-в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,289ч.3 КК України ;

-ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, холостого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого 20.06.2013 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, ст. 75 КК України 1 рік, 08.08.2013 Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. 3ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі (звільнений 08.04.2016 з Вільнянської ВК УДПтСУ в Запорізькій області № 20 за відбуттям строку покарання), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,
-в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,263ч.1,289ч.3 КК України ;

-ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, холостого, непрацюючого, раніше судимого 11.06.2007 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, ст. 75 КК України 2 роки, 24.09.2009 року Євпаторійським міським судом АРК за ч. 4 ст. 187, ст. 71 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, 19.10.2011 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 286, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 13 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки (етапований до Харківської установи виконання покарань № 27 УДПтСУ в Харківській області з Селидовської виправної колонії № 82 УДПТСУ в Донецькій області відповідно до ухвали судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.10.2016), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,
-в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,289ч.3 КК України ;

в с т а н о в и в :

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,289ч.3 КК України ; ОСОБА_10 , в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,289ч.3 КК України ; ОСОБА_11 , в скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2,263ч.1,289ч.3 КК України ; ОСОБА_13 , скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.ст.146 ч.2,187ч.2 ,289ч.3 КК України..
Прокурор просить суд продовжити тримання обвинувачених під вартою. Зазначає, що ризики, визначені при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою заперечують з посиланням на те, що прокурором не доведені ризики, які необхідні для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Потерпілий допитаний, свідки також допитані, обвинувачені дали показання, всі докази досліджені. Крім того, ОСОБА_9 є інвалідом 2 групи та за станом здоров`я не може перебувати в СІЗО. Просять обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного браслета.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечує з посиланням на те, що прокурором не доведені ризики, які необхідні для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Вважає, що ОСОБА_14 можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації в гуртожитку військового університету ім..Кожедуба.
Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_6 проти продовження строку тримання під вартою заперечують з посиланням на те, що прокурором не доведені ризики, які необхідні для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою Зазначають на те, що ОСОБА_11 можливо обрати такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник підтримали думку інших обвинувачених та їх захисту.

Згідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеної в рішенні від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Такими ознаками є тяжкість та суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також можливість незаконного впливу на свідків, які ще судом не допитані та переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Суд враховує, що обвинувачені згідно обвинувального акту звинувачуються в скоєнні за попередньою змовою у вчиненні особливо тяжкого і тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_15 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 раніше судимі за корисливі злочини, не мають джерела доходів, постійного місця роботи, холості, не мають родини та утриманців, тобто в них відсутні міцні соціальні зв*язки на волі, проживають за межами Харківської області.

Обвинувачений ОСОБА_10 , хоча і є особою, що раніше не судима, однак також звинувачується у вчиненні особливо тяжкого і тяжких злочинів за попередньою змовою з іншими обвинуваченими, строк покарання за які передбачає до 12 років позбавлення волі.

Суд вважає, що на момент розгляду клопотань існують ризики переховуватися від суду, ризик можливого впливу на потерпілого. На підтвердження зазначених ризиків свідчить те, що з урахуванням пред`явленого обвинувачення існує можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, що на думку суду обґрунтовано може викликати загрозу втечі обвинувачених, в них немає міцних соціальних зв*язків. Загроза впливу на потерпілого підтверджується поведінкою та висловлюванням таких погроз з боку обвинувачених на адресу потерпілого та його сім*ї.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, з огляду на приведене, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема одне з яких віднесено згідно статті 12 КК України до особливо тяжких злочинів.
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , тяжкість покарання за тяжкі злочини, в яких обгрунтовано підозрюються обвинувачені, а також дані про особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання та продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також вчинення інших кримінальних правопорушень..
З приводу заявленого захисниками обвинувачених клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи викладені адвокатами у клопотанні є безпідставними, оскільки підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі суду при його обранні на теперішній час відпали, що в свою чергу адвокатами доведено не було.
Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає необхідним з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою до 12 квітня 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 178, 180, 183, 331 КПК України, - суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2019 року, відмовивши таким чином в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 та їх захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3