Справа № 1-5/2009
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2019 року

Коростенський місьрайонний суд Житомирської області в складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , в м.Коростені розглянувши клопотання ОСОБА_3 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини майна, скасування арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :
На розгляд Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини майна, скасування арешту на майно.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_3 зазначив, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2009 року його було засуджено за ст.ст.309 ч.2,307 ч.2,70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Покарання відбув 06.06.2011 року та згідно вимог ст.ст.88,89 КК України являється особою, яка не має судимості. На виконання вироку в частині додаткового покарання відділом ДВС Коростенського МУЮ винесено постанову про арешт частини квартири АДРЕСА_1 та оголошено заборону на її відчуження, відкрито виконавче провадження. Враховуючи, що з часу засудження минуло понад 12,9 років, а додаткове покарання не було виконано, виконавче провадження закрито, тому накладений арешт підлягає зняттю.

Просив звільнити його від відбування додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.09.2012 року у виконавчому провадженні № 22535571.

Захисник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 клопотання підтримав частково, просив розглянути справу у їх відсутність, а клопотання в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини майна задовольнити.

Прокурор щодо задоволення клопотання не заперечив.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2009 року ОСОБА_3 було засуджено за ст.ст.309 ч.2,307 ч.2,70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна.

Основне покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 відбув 06.06.2011 року.

Згідно кримінально-процесуального законодавства при погашенні судимості закон не передбачає винесення письмового документа, який би підтверджував факт погашення судимості, оскільки це відбувається автоматично, з урахуванням положень ст.89 КК України.

Відповідно до положень ст.80 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частиною 2 даної статті передбачено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Положення вищевказаної статті КК України, передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання, зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обовязку застосувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

У відповідності до вимог ст.48 КВК України виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

В порядку виконання вироку в частині конфіскації майна відділом Державної виконавчої служби Коростенського МУЮ України в Житомирській області було відкрито виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем було накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Після проведення можливих та необхідних виконавчих дій 31.07.2013 року виконавче провадження №22535571 згідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено у зв`язку з тим, що майно боржника не виявлені протягом року з дня його оголошення.

На час розгляду справи вищевказана постанова є чинною.

Таким чином, з часу набрання судовим рішенням законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому ОСОБА_3 конфісковано в дохід держави не було.

Враховуючи наведене та те, що засуджений ОСОБА_3 , (під час судового розгляду перебував під вартою) був затриманий 06.06.2006 року, а звільнений з місць позбавлення волі 06.06.2011 року, а тому об`єктивно не міг ухилятись від відбування покарання у виді конфіскації належного йому майна, яке є його власністю, з часу набрання судовим рішенням законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому ОСОБА_3 конфісковано в дохід держави не було, у зв`язку із чим перебіг строків давності не переривався і формально минув, з метою недопущення порушення конституційних прав останнього, враховуючи необхідність покращення становища засудженої особи та існуючу судову практику з даного питання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 має бути звільнений від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини належного йому майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Приймаючи таке рішення, суд враховує суперечності норм матеріального права, що передбачені у ст.12 та ч.1 п.1 ст.80 КК України, однак при прийняті рішення керується саме останніми, оскільки це поліпшує становище засудженого ОСОБА_3 .
Стосовно вимоги щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд вважає, що оскільки в рамках вказаної кримінальної справи ні органом досудового розслідування, ні судом, вказаний арешт не накладався, а був накладений в порядку виконання судового рішення державним виконавцем, та дана вимога не була підтримана захисником засудженого, тому при розгляді даного клопотання вирішенню судом не підлягає.

Керуючись ст.ст.534,537,539 КПК України, ст.80 КК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання засудженого ОСОБА_3 в частині звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2009 року - задовольнити.
ОСОБА_3 звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.02.2009 р..
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня отримання її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1