Дата документу 15.01.2019 Справа № 326/424/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/424/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/52/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Прудентове Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працюючого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 червня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу - 1020 гривень;

- 01 грудня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області штраф замінено на 60 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці 2 дні. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком суду, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року та ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року, перевівши за правилами ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 2 місяці 5 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжні заходи до ОСОБА_6 не застосовувались.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 389 КК України до 2 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком суду, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року та ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року, перевівши за правилами ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 2 місяці 5 днів. У решті вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в порушення правового висновку Верховного суду України, викладеного в постанові від 01 жовтня 2015 року, суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 2 місяці 2 дні, що також не відповідає загальним засадам призначення покарання і може викликати труднощі при виконанні зазначеного вироку і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказане неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у відповідності до положень ст.409 КПК України, є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_6 .

Згідно з вироком суду, 20 червня 2017 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Приморського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року ОСОБА_6 на підставі ст.53 КК України замінено покарання у виді штрафу в сумі 1020 гривень, призначене вироком Приморського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року, на покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

02 лютого 2018 року ОСОБА_6 співробітниками Приморського РВ ПП роз`яснено порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, а саме: у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст.389 КК України він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності; відповідно до вимог ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України, він зобов`язаний додержуватися встановленого законодавством порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; без дозволу уповноваженого органу з питань пробації не виїжджати за межі України; час щорічної відпустки за основним місцем роботи не зупиняє виконання покарання у вигляді громадських робіт; поважними причинами неявки до уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавлять можливості своєчасно прибути за викликом, які документально підтверджені.

Будучи ознайомленим 02 лютого 2018 року під підпис з порядком відбування покарання у виді громадських робіт, та цього ж дня отримавши направлення для відбування призначеного вироком суду покарання до КДНВЗ я/с «Казка» в м. Приморськ Запорізької області, згідно з яким ОСОБА_6 мав приступити до виконання громадських робіт 05 лютого 2018 року та повинен був відпрацювати 60 годин громадських робіт, являючись працездатним, з метою ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. 05 лютого 2018 року останній з`явився до КДНВЗ я/с «Казка», однак відмовився виконувати визначену для нього роботу, пояснивши, що хворіє, але довідки щодо усунення його від роботи або про перебування на лікарняному не надав.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 відмовився від виконання робіт, він був викликаний начальником Приморського РВ ПП ОСОБА_9 , та 06 лютого 2018 року з`явився до Приморського РВ ПП і надав усне пояснення, в якому зазначив, що 05 лютого 2018 року він відмовився від виконання покладених на нього робіт, у зв`язку з тим, що він хворий та надав копію направлення на обстеження до МКЛЕ МШД м. Запоріжжя, виданого лікарем стоматологом КП «Приморська ЦРЛ». Однак, згідно довідки № 129 від 09 березня 2018 року, виданої МКЛЕ ШМД м. Запоріжжя, ОСОБА_6 за медичною допомогою з 05 лютого 2018 року не звертався.

06 лютого 2018 року ОСОБА_6 повторно був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Будучи попередженим про можливість бути притягнутим до кримінальної відповідальності ч.2 ст. 389 КК України, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 у лютому 2018 року у КДНВЗ я/с «Казка» до роботи жодного разу не приступив та не відпрацював заплановані годин.

Таким чином, протягом перебування на обліку Приморського районного відділу з питань пробації Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ, засуджений ОСОБА_6 з 60 годин громадських робіт жодної години не відбув, не вийшов на роботи до КДНВЗ я/с «Казка» без поважної причини та по теперішній час за місцем відбування покарання на роботу не з`являється, від відбування покарання у виді громадських робіт ухиляється.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким з учасників провадження не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Так, загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Вказані засади викладені в частині першій статті 65 КК України, зі змісту якої вбачається, що суд при призначенні покарання зобов`язаний враховувати всі положення Загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.

Відповідно до вимог ст.60 КК України, покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Згідно зі ст.73 КК України, строкові покарання обчислюються в різних вимірах, якими є: 1) роки (позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк); 2) місяці і роки (виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців); 3) місяці (арешт); 4) години (громадські роботи).

У певних випадках може виникнути потреба в обчисленні строкових покарань в одиницях вимірювання, відмінних від перелічених вище, у тому числі в днях. Обчислення строків покарання у днях допускається при: 1) заміні покарання іншим; 2) складанні остаточного покарання; 3) зарахуванні попереднього ув`язнення у порядку застосування частини п`ятої статті 72 КК України.

Проте, в порушення наведених вимог кримінального закону, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді арешту на строк 2 місяці 2 дні, що не відповідає загальним засадам призначення покарання і є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи зазначене вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити, а вирок Приморського районного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 2 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року та ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2017 року, перевівши за правилами ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно призначити покарання у виді арешту на строк 2 місяці 5 днів.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4