Справа № 159/1014/18 Провадження №11-кп/802/148/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель, Волинської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, працює водієм ФОП ОСОБА_9 , раніше не судимого,
засуджено:

- за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з іспитовим строком два роки із покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за поведінкою ОСОБА_7 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 20 січня 2018 року близько 22 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем, марки «БМВ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вулиці Варшавській, в місті Ковелі Волинської області, зі сторони вулиці Володимирської у напрямку смт. Люблинець Ковельського району Волинської області, навпроти АЗС «ВОГ», розташованої на вулиці Варшавській, 3-б, у м. Ковелі, проявив безпечність та неуважність, чим порушив п.2.2.«б» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), який зобов`язує водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив вимоги п.11.3 ПДР України, відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому, водії зустрічного напрямку мають перевагу, під час здійснення обгону автомобіля екстреної медичної допомоги, марки «УАЗ» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив вимоги п.13.3 ПДР України, відповідно до якого під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, та допустив зіткнення з автомобілем останнього, спричинивши подальше зіткнення його з автопоїздом у складі сідлового тягача, марки «ДАФ» д.р.н. НОМЕР_3 , та напівпричепа, марки «FRUEHAUF» д.р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який стояв на вулиці Варшавській у напрямку вулиці Відродження в м. Ковелі, після чого ОСОБА_7 , керуючи вище вказаним транспортним засобом, марки «БМВ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , зник з місця події, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України, який зобов`язує водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди негайно зупинити транспортний засіб і залишатись на місці пригоди.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля екстреної медичної допомоги марки «УАЗ» д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я у вигляді закритого багато відламкового перелому проксимального мета епіфізу і діалізу лівої великогомілкової кістки та головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, а пасажир автомобіля ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5-6 ребер зліва, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, захисник оскаржує вирок суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного. Не погоджується із призначеним покаранням внаслідок його суворості. Посилається на те, що місцевим судом необґрунтовано призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що, на думку сторони захисту, не може перевиховати обвинуваченого. Крім того, зазначає, що судом невмотивовано призначено потерпілому ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, а потерпілій ОСОБА_12 у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень, що є неспіврозмірними заподіяним останнім стражданням. Стверджує, що обвинувачений повністю відшкодував потерпілій стороні матеріальну шкоду та відшкодовував моральну шкоду по 500 гривень кожному. З огляду на наведене просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами, та частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_11 , призначивши стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, та цивільний позов ОСОБА_12 , призначивши стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подану апеляцію підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив доводи апеляції і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною та ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі винного та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії середньої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.
Місцевим судом враховано, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання.
Таким чином, з огляду на наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням поведінки ОСОБА_7 після вчинення протиправного діяння, суд апеляційної інстанції вважає, призначене останньому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинуваченим було допущено порушення п.п.2.2.«б», 11.3, 13.3 та 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди він втік з місця події, потерпілими в результаті ДТП є двоє осіб, які внаслідок кримінального правопорушення отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тому наведені в апеляції твердження про необґрунтоване застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на думку апеляційного суду, є голослівними.
Також слід зазначити, що судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, а захисник у своїй апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке слід відбувати реально.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо стягнення із обвинуваченого на користь потерпілих розміру моральної шкоди, неспіврозмірної заподіяним останнім душевним стражданням.
Згідно зі ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілих внаслідок вчиненого щодо них кримінального правопорушення і вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.

На переконання суду апеляційної інстанції, цивільний позов місцевим судом був розглянутий із дотриманням вимог ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду у протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді