ЄУН № 336/220/19
пр. № 1-кп/336/354/2019
УХВАЛА
Іменем України
12 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зареєстрований та фактично мешкає у АДРЕСА_1 , одруженого, раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2018 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 гривень, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2018 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 УК України з застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі,
звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до розгляду.
Захисником адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю обвинувального акту положенням КПК України через порушення права обвинуваченого на захист під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме захисник вказувала на те, що обвинуваченому ОСОБА_4 був залучений захисник з центру безоплатної вторинної правової допомоги адвокат ОСОБА_5 , однак, захисника ОСОБА_5 не було запрошено для виконання вимог ст. 290 КПК України. Вказуючи на грубе порушення права обвинуваченого на захист захисник вказувала на невідповідність з цих підстав обвинувального акту вимогам чинного законодавства.
Також захисник заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обидва клопотання свого захисника.
Потерпілий представника в судове засідання не направив, судова повістка, направлена судом за адресою, зазначеної в обвинувальному акті, до суду повернулась з підстав неможливості її вручення, а саме з відміткою про те, що представник потерпілого ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає.
Прокурор проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту прокурору заперечував, вказавши,
При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження та клопотання захисника про повернення обвинувального акут прокурору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Вищевказаним вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 відповідає не в повній мірі, адже в обвинувальному акті відсутні відомості про потерпілого у кримінальному провадженні.
Так, в обвинувальному акті вказано про те, що майно, яке, за версією сторони обвинувачення, намагався викрасти ОСОБА_4 належить магазину ТОВ «Український рітейл».
В якості потерпілого у кримінальному провадженні вказано ТОВ «Український рітейл», однак, відомості про юридичну адресу саме юридичної особи в обвинувальному акті відсутні.
В обвинувальному акті вказано відомості лише про місце проживання представника потерпілого, які фактично не відповідають дійсності, адже направлена за цією адресою судова повістка на ім`я ОСОБА_6 повернута до суду з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає.
Враховуючи вищевикладене, в обвинувальному акті відсутні відомості про місцезнаходження потерпілого, а обвинувачення викладене таким чином, який не дає можливості зрозуміти кому ж саме належав предмет злочину та кому було завдано матеріальної шкоди злочином.
Крім того, в обвинувальному акті в якості предмету злочинного посягання зазначено напій під назвою Captein Morgan Jamaica Run, якого не існує, адже під маркою Captain Morgan випускається кілька різновидів рому, зокрема і Captain Morgan Jamaica Black Rum, які відрізняються вартістю, об`ємом та характеристиками. Водночас саме з такою назвою, яка зазначена в обвинувальному акті, алкогольного напою немає.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить принцип закріплений у ст. 6 п. а Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Суд звертає увагу на те, що з урахуванням того, що відповідальність за скоєння крадіжки за ст. 185 КК України може наставати виключно якщо вартість предмету злочину перевищує визначений чинним законодавством мінімум, який відмежовує крадіжку як кримінально каране діяння від дрібної крадіжки, за скоєння якої передбачено адміністративну відповідальність, точне визначення предмету такого злочину набуває істотного значення, зокрема, для звинувачення особи у скоєнні цього злочину.

Враховуючи вищевикладене, в обвинувальному акті чітко не визначено предмету злочину, що також вказує про його невідповідність положенням КПК України, а також позбавляє можливості обвинуваченого ефективно захищатись від такого обвинувачення.

Також суд вважає, що прокурором, яким затверджено обвинувальний акт, направлений до суду, не надано належних документів на підтвердження своїх повноважень у кримінальному провадженні.

Так, у відповідності до наданої прокурором постанови від 02.01.2019 року, яка судом досліджена з урахуванням відповідних рекомендацій Апеляційного суду Запорізької області, групу прокурорів Запорізької місцевої прокуратури № 1, до якої включено прокурора ОСОБА_3 , призначено у кримінальному провадженні за ст. 185 ч. 2 КК України, водночас як кримінальне провадження № 0000015 було відкрите за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України. Відомостей про прийняття рішення про перекваліфікацію дій в реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься.

Оцінюючи доводи захисника в частині порушення права ОСОБА_4 на захист суд виходить з наступного.

Порушення права підозрюваного чи обвинуваченого на захист в якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору КПК України не передбачає.
Водночас згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то незважаючи на те, що національні суди мають певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, що відображає принцип належного здійснення правосуддя.
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Руїс Торіха проти Іспанії» (заява №18390/91) від 23 листопада 1994 року, «Суомінен проти Фінляндії» (заява №37801/97) від 1 липня 2003 року).
Таким чином, незважаючи на те, що порушення права підозрюваного на захист не є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору суд, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, вважає за необхідне оцінити доводи захисника та обвинуваченого і в цій частині.
Так, право особи на захист є основоположним правом будь-якої людини під час кримінального провадження.

Пунктом b статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п.63 рішення ЄСПЛ від 9.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження».
Статтею 48 ч. 1 КПК України визначено, що захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.
Дослідивши надані захисником в обґрунтування клопотання про повернення обвинувального акту прокурору документи суд погоджується з тим, що право ОСОБА_4 на захист було порушено стороною обвинувачення, що за цих обставин викликає сумнів у правомірності дій зі складення та вручення обвинувального акту стороні захисту.
Так, відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданого 09.01.2019 року о 15.57 годині адвокат ОСОБА_5 була залучена в якості захисника затриманому ОСОБА_4 .
За її поясненнями вона прибула до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області приблизно о 16.30 годині та мала конфіденційне побачення з підозрюваним ОСОБА_4 , після чого приступила до виконання покладених на неї обов`язків захисника.
Водночас для відкриття матеріалів досудового розслідування, яке відбувалось для сторони захисту 09.01.2019 року з 20.15 до 20.35 годині, слідчим та прокурором її на запрошувалось, а копію обвинувального акту їй як захиснику всупереч вимогам ст. 293 КПК України не вручалось.
Більш того, з наданою захисником довідки ОСОБА_4 09.01.2019 року у Шевченківському ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області перебував у періоди часу з 09.49 до 10.39 години та з 14.02 до 18.04 години. Водночас відомості про те, що ОСОБА_4 у відділенні поліції перебував у період часу з 20.15 години до 20.35 години того ж дня, коли йому у відповідності до відомостей Реєстру матеріалів досудового розслідування відкривались докази сторони обвинувачення, у вказаній довідці відсутні.
Суд не може погодитись з доводами прокурора про недійсність доручення захисника, оскільки до повноважень слідчого, прокурора чи суду в межах кримінального провадження не віднесена оцінка дій відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в частині видачі доручень адвокатам для здійснення захисту підозрюваному чи обвинуваченому.
У суду немає сумніву у тому, що за відсутності належних підстав Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги доручень у кримінальному провадженні видано б не було.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави вважати, що на стадії досудового розслідування право ОСОБА_4 на захист було порушено, а захисник була обмежена у реалізації своїх прав як захисника у кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невідповідність обвинувального акту положенням КПК України, порушення права обвинуваченого на захист та права захисника на участь під час досудового розслідування, суд вбачає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
При вирішенні питання про запобіжний захід обвинуваченому, суд виходить з наступного.
ОСОБА_4 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2018 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі.
Вирок суду набрав законної сили 04.01.2019 року, 09.01.2019 року судом було видане розпорядження на виконання вироку, що набрав законної сили.
Таким чином, на час проведення підготовчого судового засідання ОСОБА_4 вже засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі та має відбувати покарання за вироком суду.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для подальшого продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже очевидною є відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є підставою для обрання будь-якого запобіжного заходу.
Питання залишення засудженого ОСОБА_4 у слідчому ізоляторі врегульовано статтею 537 ч. 1 п. 12 КПК України, яка вказує, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.
Враховуючи, що ОСОБА_4 має відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, підстав для задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт суд також не вбачає.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити частково.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжя, звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою скасувати.
Ухвала суду в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1