УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2019 року

м. Київ
справа № 619/5428/15-к
провадження № 51-2074ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 та на вирок Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_6

в межах кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
Встановлені обставини
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня

2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,

у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання з 08 листопада 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3

ст. 187 КК до покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК звільнено від його відбування з іспитовим строком на 3 роки.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення,

а зазначене рішення місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Вироком Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора стосовно ОСОБА_6 та скасовано вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання. Ухвалено призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), ОСОБА_6 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11 листопада 2015 року по 05 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями апеляційного суду, прокурор ОСОБА_7 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам, встановленим у ст. 427 КПК, а тому хвалою Верховного Суду від 25 квітня

2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
На виконання ухвали від 25 квітня 2019 року прокурор ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особам засуджених, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 та вирок Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 25 квітня 2019 року встановив, що його скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Прокурору було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Перевіривши повторно подану касаційну скаргу прокурора, Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор вказані в ухвалі касаційного суду від 25 квітня 2019 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
При повторному зверненні до касаційного суду прокурор не обґрунтував, у чому полягають порушення апеляційним судом процесуального й матеріального законів, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цим судом рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали та вироку апеляційного суду відповідно до

ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 і 420 цього Кодексу.
Формально посилаючись на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, прокурор не зазначив, які конкретно доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив, не перевірив і не оцінив,внаслідок чого визнав їх необґрунтованими. Також прокурор не зазначив, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам

ч. 3 ст. 404 КПКцей судбезпідставно не задовольнив.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, у тому числі й щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого

ОСОБА_5 .
Так термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому у касаційній скарзі прокурора не наведено підтвердження на те, що призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна є явно несправедливим і недостатнім для кари та виправлення засудженого й запобігання вчиненню нових злочинів, а покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна (яке просив призначити в апеляційній скарзі прокурор), відповідно до ч. 2 ст. 50 КК буде сприяти цій меті.
Формальним є посилання прокурора на неправильне застосування апеляційним судом статей 66 і 69 КК щодо засудженого ОСОБА_6 , оскільки у касаційній скарзі прокурор лише заперечує щодо застосування цих положень судом апеляційної інстанції, у той же час не зазначає, у чому полягає така незаконність із посиланням на конкретні положення матеріального закону відповідно до

ст. 413 КПК. А вказівка на положення ст. 414 КПК щодо ОСОБА_6

не грунтується на зазначених положеннях Закону, про що зазначалося в ухвалі касаційного суду від 25 квітня 2019 року.
Таким чином прокурор не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на викладене, оскільки прокурор не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути прокурору ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, його касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 та на вирок Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 разом із усіма доданими документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3