УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року

м. Київ
справа № 473/21/18
провадження № 51-1133ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в межах кримінального провадження № 00001883 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 . Стягнуто на його користь із ОСОБА_5 24165,24 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і

350000 грн в рахунок відшкодування моральної.
За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

16 вересня 2017 року біля 22.30 год., в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за кермом легкового автомобіля моделі «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по проїжджій частині автомобільної дороги Р 55 «Одеса Вознесенськ Новий Буг» у напрямку від села Мартинівське до села Прибужани на території Вознесенського району Миколаївської області, на відстані 1,1 км до повороту до ТОВ СП «Нібулон», грубо порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1 ПДР, а саме: під час керування транспортним засобом проявив неуважність, відповідним чином не стежив за дорожньою обстановкою, у встановлених межах не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки і стану керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого виник його раптовий для водія відвід в лівий бік від обраного водієм напрямку руху та відбулось перекидання транспортного засобу декілька разів на дах. В результаті чого один пасажир транспортного засобу ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньої транспортної пригоди, а інший пасажир ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційні скарги захисника, прокурора і потерпілих залишено без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня

2018 року без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення і на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зазначає, що судами не в повній мірі були враховані пом`якшуючі вину обставини та думки потерпілих, які просили призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією обвинуваченого від суспільства.
Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК.
Разом з тим, посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними та не містять тому відповідного обгрунтування згідно з ч. 1 ст. 414 КПК. Фактично захисник зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 75 КК). У той же час, із касаційної скарги захисника та наданих до неї копій судових рішень вказаних порушень не вбачається, а тому підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк

не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покараннясуд першої інстанції відповідно до вимог статей 50 і 65 ККврахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК, є тяжким; дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, не перебуває на обліках в лікарів нарколога та психіатра. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину та врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин, встановлених ст. 67 КК. Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок органу пробації про те, що ОСОБА_5 не становить високої небезпеки для суспільства; умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури і освіти, соціально-психологічні риси; конкретні обставини справи і непоправні наслідки у виді загибелі людини, тому обрав вид і міру покарання, передбачені ч. 2 ст. 286 КК в середніх межах санкції цієї норми закону, що в касаційній скарзі стороною захисту не оскаржується. На підставі наведеного, місцевий суд обгрунтовано дійшов висновку про неможливість призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень статей 69, 75, 76 КК.
Доводи касаційної скарги захисника є аналогічними за змістом доводам, наведеним в його апеляційній скарзі, і вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який належним чином перевірив ці доводи та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви свого рішення: про відсутність підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість та, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без його ізоляції від суспільства, з чим погоджується касаційний суд.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_5

від відбування призначеного покарання відповідно до ст. 75 КК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки з касаційної скарги захисника та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхіднена підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду

від 04 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3