Справа № 461/6317/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/120/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.186 КК України три роки позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України чотири роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 05.07.2018 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 18.06.2018 року приблизно о 20:30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на пл.Галицькій у м.Львові на пішохідному переході, що навпроти пам`ятника «Королю Данилу Галицькому», діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом ривка, відкрито викрав в ОСОБА_10 золотий ланцюжок, вагою 8 г, вартістю 10000 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, 05.07.2018 року приблизно о 21:15 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на пл.Соборній у м.Львові поблизу зупинки громадського транспорту, що навпроти будинку №10, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом ривка намагався відкрито викрасти у ОСОБА_11 золотий ланцюжок, вартістю 7000 грн., із золотим хрестиком, вартістю 2000 грн. та срібним перснем, вартістю 300 грн. Однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, такий не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий потерпілим.
На цей вирок захисники обвинуваченого ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просить вирок Галицького районного суду м.Львова щодо ОСОБА_8 змінити; на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на З (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Покликається на те, що висновки суду першої інстанції щодо події, яка мала місце 18 червня 2018 року ґрунтуються на суперечливих доказах, у показах потерпілого ОСОБА_10 , даних ним під час досудового слідства, він стверджував, що не бачив, хто зірвав з нього ланцюжок і впізнати його не зможе (протокол допиту потерпілого від 19.06.2018).
Стверджує, що запит слідчого, адресований ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» та лист-відповідь Ломбарду, які не містять номер та дати їх створення, не мають юридичної сили.
Крім цього, згідно із п.3.3 Положення про порядок надання фінансових послуг ломбардами, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26.04.2005 № 3981, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.05.2005 за № 565/10845, належним доказом закладу золотого ланцюжка ОСОБА_8 до ломбарду мав бути договір, укладений між ним та ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», у якому повинно було зазначено предмет договору, що заставляється, дату та час його укладення.
Оскільки такого договору надано не було, то апелянт стверджує, що висновок суду про те, що ОСОБА_8 звертався до ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» з приводу закладу золотого ланцюжка не обґрунтований належними доказами.
Підкреслює, що так як факт вчинення 18 червня 2018 року ОСОБА_8 кримінального правопорушення не доведений належними доказами, відтак відсутні правові підстави для кваліфікації кримінального правопорушення, яке мало місце 05 липня 2018 року за ч.2 ст.186 КК України, оскільки таке кримінальне правопорушення не може вважатися повторним.
Наголошує, що оскаржуваний вирок є надто суворим у частині призначеного покарання. А суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, можливості його виправлення без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.
Стверджує, що призначаючи міру покарання, суд першої інстанції не врахував молодий вік обвинуваченого, його стійкі соціальні зв`язки, те, що він проживає з матір`ю похилого віку, яка потребує догляду і піклування, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, психічними хворобами не хворіє.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано інші захворювання обвинуваченого, які підтверджуються медичними документами, що в умовах позбавлення волі можуть стрімко прогресувати.
Захисник ОСОБА_7 у апеляційній скарзі просить вирок Галицького районного суду м.Львова щодо ОСОБА_8 скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за епізодом вчинення 18.06.2018 року злочину за ч.1 ст.186 КК України, а у разі, якщо суд дійде до висновку про неможливість часткового скасування вироку, то просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що на його думку не доведена належними доказами вина ОСОБА_8 у вчиненні грабежу потерпілого ОСОБА_10 18.06.2018 року, оскільки сам потерпілий не міг чітко ствердити, що золотий ланцюжок з його шиї зірвав саме ОСОБА_8 , із записів відеокамери, яка фіксувала події 18.06.2018 року на пл.Галицькій у м.Львові на пішохідному переході, що навпроти пам`ятника «Королю Данилу Галицькому», не можливо чітко ідентифікувати особу, яка пограбувала потерпілого ОСОБА_10 ..
Крім того захисник вважає, що у суді не було доведено того, що золотий ланцюжок, який ОСОБА_8 здав у ломбард, належить саме потерпілому ОСОБА_10 , оскільки такий золотий ланцюжок в подальшому ломбард продав добросовісному набувачу, через що такий золотий виріб за його відсутності речовим доказом не визнавався та судом не досліджувався.
Також на думку захисника у даному кримінальному провадженні були процесуальні порушення, на які суд першої інстанції не звернув увагу, а саме у матеріалах справи відсутня розписка ОСОБА_8 про ознайомлення із матеріалами справи в порядку ст.290 КПК України, а складені слідчим протоколи про те, що обвинувачений відмовився ознайомлюватись із матеріалами справи, не відповідають дійсності.
Цим самим на думку захисника органом досудового розслідування вчинено порушення права обвинуваченого на захист та справедливий суд, яке гарантовано п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен обвинувачений має право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисники підтримали подані апеляційні скарги з мотивів у них наведених, натомість прокурор такі заперечив.
Обвинувачений ОСОБА_8 відмовився висловити свою позицію щодо поданих апеляційних скарг, а також категорично відмовився від дачі будь-яких показів.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення захисників та прокурора, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильними.
Відповідно до вимог ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.
Покликання захисника ОСОБА_6 на неналежність листа-відповіді ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» за відсутності № і дати його створення як доказу у справі, - є безпідставними, і на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 не впливають, натомість підтверджують факт звернення саме ОСОБА_8 до ломбарду з приводу здачі золотого ланцюжка вагою 8,78 г, що як окремо, так і в сукупності з іншими перевіреними у суді першої інстанції доказами, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні 18 червня 2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_10 ..
Крім того, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України щодо події, яка мала місце 18 червня 2018 року, підтверджується зокрема: показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , даними, які містяться у протоколі огляду предмета від 07.07.2018 року, даними оглянутого у судовому засіданні у суді першої інстанції CD-R диску, даними заяви ОСОБА_10 від 29.06.2018 року.
Щодо доводів захисника ОСОБА_6 в частині пом`якшення покарання, то апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним у кримінальному провадженні, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи та призначив покарання, яке відповідає вимогам статтей 65-67, 70 КК України, а тому підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.75 КК України колегія судів не вбачає.
На переконання колегії суддів апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 про недоведеність участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні грабежу за епізодом від 18.06.2018 року щодо потерпілого ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі, перераховані вище у доводах по апеляційних вимогах захисника ОСОБА_6 , належні та допустимі докази за даним епізодом, та прийшов до вірного переконання про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Відсутність у матеріалах справи як речового доказу викраденого у потерпілого ОСОБА_10 золотого ланцюжка, як встановлено місцевим судом є об`єктивною реальністю, оскільки цей ланцюжок ломбардом був проданий добросовісному набувачу, і ця відсутність викраденого майна не є перешкодою у визнанні ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.186 КК України.
Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом грабежу від 05.07.2018 року щодо потерпілого ОСОБА_11 захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у своїх апеляційних скаргах не оспорюють.
Щодо апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 про скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції через ніби-то порушення права обвинуваченого на захист при ознайомленні з матеріалами справи в порядку ст.290 КПК України, то слід зазначити, що відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від ознайомлення із матеріалами справи, як і відмову від дачі будь-яких показів у даній справі, слід розцінювати як обраний метод захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.
Колегія суддів вважає, що ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження, як і дача показів та надання пояснень, це є право обвинуваченого відповідно до вимог ст.42 КПК України, а не його обов`язок, і цим правом ОСОБА_8 свідомо не скористався.
Крім того під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 не заперечив, що під час виконання вимог ст.290 КПК України із матеріалами справи він ознайомився у повному обсязі, і за таких обставин колегія суддів не вбачає наявність порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.
Будь-яких інших підстав, що передбачені ст.ст.412, 415 КПК України, які є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведені.
Отже, доводи, що наводять захисники у своїх апеляційних скаргах є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.
При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку, на що покликаються апелянти у своїх апеляційних скаргах, через що слід відмовити у задоволенні апеляційних скарг захисників, а вирок місцевого суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення, а особою, яка утримується під вартою, - в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий :
Судді :