Суд
Ухвала
Іменем України
26 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 394/791/17
провадження № 51- 1529 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2019 року та ухвалу судді Кропивницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У визначений строк захисник ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зскаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , просить скасувати ухвали суду першої й апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, скаргу бажає розглядати з його участю та обвинуваченого.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Суддя Кропивницького апеляційного суду ухвалою від 11 лютого 2019 року, керуючись ч.4 статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на зазначену ухвалу суду.

Захисник ОСОБА_4 , не погодившись із рішеннями суду першої й апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на незаконність оскаржуваних судових рішень з огляду на істотні порушення судами вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень статей статей 177, 178, 181, 201, 392, 407 КПК, статей 6, 55, 64, п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не врахування практики Європейського суду з прав людини та положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Чинним КПК не передбачено окреме оскарження ухвал при вирішенні питань щодо зміни запобіжного заходу саме під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
З урахуванням зазначеного апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що на підставі ст. 392 КПК, ухвали про застосування, продовження або зміну запобіжного заходу, окремому апеляційному оскарженню не підлягають. Зазначений висновок не суперечить практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Харченко проти України"), оскільки зі зміною кримінального процесуального законодавства змінився підхід до порядку застосування тримання під вартою у судовому провадженні, та періодичний судовий контроль у порядку ст. 331 КПК, забезпечує дотримання прав обвинуваченого за ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції на стадії судового розгляду, ухвала місцевого суду, якою вирішено питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в порядку, передбаченому ст.331 КПК, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З урахуванням наведеного, зазначені висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала суду першої інстанції окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, і відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2019 року та ухвалу судді Кропивницького апеляційного суду від 11 лютого 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3