Справа № 703/1307/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року м.Сміла Слідчий суддя Смілянський міськрайонний суд Черкаської області ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному до ЄРДР 22.02.2018 року

за участю

скаржника ОСОБА_3

представника скаржника ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

встановив:

скаржником подано скаргу на протиправну бездіяльність прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, зі змісту якої вбачається, що 06.11.2018 року у його домоволодінні було вилучено майно відповідно до ухвали слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2018 року. Вважаючи, що прокурором не виконані вимоги ст.235 КПК України, а саме він не звернувся до суду у встановлений законом строк про накладення арешту, просив визнати неправомірною бездіяльність прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого у нього майна, зобов`язати прокурора повернути йому належне майно.

У судовому засіданні захисник та скаржник підтримали скаргу, вказуючи, що прокурором порушено право власності, яке є непорушним, в даний час скаржник не має статусу у кримінальному провадженні, тому йому не відомо що з його майном, чи проводяться якісь дії з ним.

У судовому засіданні прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання за необгрунтованістю, вказавши що, дійсно, під час санкціонованого обшуку було вилучено майно, що знаходилося за місцем проживання ОСОБА_3 у межах проведення досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді накладено арешт на вилучене майно, яка залишана без змін апеляційною інстанцією. Щодо долі вказаного майна та використання майна у якості доказів, прокурор не надав інформацію посилаючись на таємницю досудового розслідування.

Вислухавши учасників судового провадження та перевіривши матеріали, що додані до скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 24 КПК України забезпечує права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого.
Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, в тому числі, й бездіяльність прокурора у неповерненні тимчасового вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.
Відповідно до ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів скарги та не заперечується учасниками судового розгляду ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31.10.2018 року надано дозвіл прокурорам Смілянської місцевої прокуратури на проведення обшуку домоволодіння та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, та їх вилучення, а саме: пластикових ємностей (каністр), дізельного палива, записів, блокнотів з записами, графіків зливу та передачі дизельного палива.
В ході обшуку 06.11.2018 року за місцем проживання ОСОБА_3 було виявлено майно та вилучено майно, що вказано у протоколі обшуку (а.с. 5-7). Як вбачається із заяви від 14.11.2018 року ОСОБА_3 , останній просить розібратися з тим, що з ним відбулося та повернути йому майно. З долученого у судовому засіданні листа-відповіді вбачається, що ОСОБА_3 надано інформація про те, що відповідно до ухвали слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області речі були вилучені.
Відповідно до ухвали слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області прокурору поновлено пропущенний процесуальний строк для подачі клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 майно під час обшуку 06.11.2018 року на підставі ухвали слідчого судді, накладено арешт в межах кримінального провадження № 00033, внесеного до ЄРДР 22.02.2018 року за ознаками ч.4 ст.191 КК України, на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_3 , що вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пластикову ємкість (єврокуб) з рідиною у кількость 1050 л, металеву ємкість з рідиною у кількості 552 л, металеву ємкість (каністру) з рідиною у кількості 20 л, металеву ємкість з рідиною 60 л., пластикову ємкість з рідиною у кількості 20 л, пластикову ємкість з рідиною у кількості 14 л, металеву конструкцію з електродвигуном та гумовими шлангами для перекачування рідини.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області ухвала слідчого судді Смілянського міськрайонного суду залишена без змін, скарга ОСОБА_6 без задоволення, при цьому суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі вказав, що слідчим суддею місцевого суду вірно враховано те, що через відсутність технічної можливості визначити об`єм рідини, виявленого під час обшуку 06.11.2018 року, орган досудового розслідування не мав змоги звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у строки, передбачені КПК України, у зв`язку з чим, слідчий суддя міськрайонного суду обгрунтовано задовольнив клопотання про накладення арешту в рамках кримінального провадження.
Відповідно до ст.533 КПК України, ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З огляду на те, що судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено обставини, які вказують на законність дій прокурора у кримінальному провадженні під час проведення обшуку та накладення арешту на вилучено майно, скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 16,303-310 КПК України,слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на протиправну бездіяльність прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному до ЄРДР 22.02.2018 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути внесені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 03.01.2019 року об 11 годині.

Слідчий суддя