Дата документу 20.03.2019 Справа № 310/3817/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/387/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/3817/17
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002903 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердянська Запорізької області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, одруженої, яка має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 вважає, що вирок суду необхідно скасувати повністю у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. У оскаржуваному вироку визначено, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Проте, суд залишає поза увагою те, що вказана її позиція в судовому засіданні підтверджується доказами, доданими стороною захисту до обвинувального акту.

В матеріалах справи є три висновки експерта ОСОБА_12 № 523 від 05.07.2016, № 919 від 13.12.2016 та № 927 від 17.12.2016. Згідно вироку суду в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 підтвердив свої висновки. Проте відповідно до показань експерта ОСОБА_12 , допитаного в залі судового засідання та зафіксованих в журналі судового засідання (а.с.139) «нажаль якість відеозапису досить чітко не дозволяє встановити наявність самого удару, не видно затримки самого удару, даний ракурс, з якого знято відео чітко не підтверджує вказані тілесні ушкодження». Крім того, відповідно до висновку експерта (а.с.79) експерт не може встановити механізм нанесення тілесних ушкоджень та вказує, що тілесні ушкодження у вигляді пошкодження на задній поверхні правого плеча у вигляді продовгувата того синця можливо виникли по дотичній траєкторії під час первинного удару, який обвинуваченій не інкримінується.

Таким чином, при обставинах, зазначених органом обвинувачення в обвинувальному акті, обвинувачена своїми діями не могла завдати потерпілій тілесних ушкоджень, зазначених у обвинувальному акті. Жоден із наявних в матеріалах справи висновок експерта не відповідає зазначеним вимогам, а тому є недопустимим доказом в розумінні ст. 86 КПК України, яка передбачає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування та судового розгляду ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої та механізм вказаних ушкоджень законним шляхом не встановлений.

Крім того, обов`язковість проведення експертизи встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень передбачена ст.242 КПК України.

Враховуючи те, що висновок судово-медичної експертизи № 927 від 17.12.2016, який покладена в основу обвинувачення ОСОБА_6 , підтверджує, що експертиза проведена з множинними порушеннями, її висновки мають умовний характер і не можуть вважатись належним доказом, вважає, що по даній кримінальній справі необхідно призначити комплексну судову медичну експертизу для визначення тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинено потерпілій при обставинах зазначених у обвинувальному акті відносно обвинуваченої. Крім того, клопотання про призначення комплексної судово-медичної експертизи було подано стороною захисту до суду під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ухвали суду від 02.07.2018 відмовлено в задоволенні клопотання захисту щодо призначення комплексної судово-медичної експертизи та в порушення ст.372 КПК України мотивувальна частина ухвали не мітить встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, в тому числі, відсутні мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Крім цього, вказана ухвала суду в порушення ст.372 КПК України не містить у вступній частині всіх анкетних даних обвинуваченої, а саме року, місяця і дня її народження, місця народження і місця проживання.

Проте, судом залишено поза увагою те, що згідно показань свідка ОСОБА_13 вказана особа знаходилась за парканом, перед яким стояв припаркований автомобіль потерпілої, та не бачила факту спричинення обвинуваченою тілесних ушкоджені потерпілій. Вказане підтверджується протоколом огляду місця події та схемою до нього. Також суд залишив поза увагою те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно до їх показань не були присутнім під час сварки потерпілої та обвинуваченої. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_16 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_11 заявила клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності й закриттям кримінальне провадження щодо неї, у зв`язку з закінченням строків давності.

Дане клопотання підтримали обвинувачена ОСОБА_6 та прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечували проти задоволення даного клопотання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено її покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 не обирався. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 1000 гривень, в іншій частині відмовлено, та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 3000 гривень. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 03 липня 2016 року приблизно о 13 годині 26 хвилин, знаходячись на проїзній частині вулиці Чубаря в м. Бердянську Запорізької області, біля будинку № 148, обвинувачена ОСОБА_6 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_9 , з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень нанесла один удар металевою частиною лопати в область правої руки потерпілої, спричинивши таким чином ОСОБА_9 , пошкодження на задній поверхні правого плеча у вигляді продовгуватого синця, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, обвинувачена ОСОБА_6 вчинила 03 липня 2016 року.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді виправних робіт до 1 (одного) року і відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Частиною другої цієї статті встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Враховуючи, що з дня вчинення злочину (03 липня 2016 року) і до набрання вироком законної сили закінчились передбачені статтею 49 КК України строки давності, (з урахуванням зокрема того, що обвинувачена ОСОБА_6 ухилилася від досудового слідства в період з 22.02.2017 року по 28.03.2017 року), а також те, що обвинувачена просила про звільнення її від кримінальної відповідальності й закрити кримінальне провадження щодо неї у зв`язку з закінченням строків давності, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, вважає необхідним вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 , скасувати, кримінальне провадження щодо неї закрити, звільнивши останню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ч. ч. 1-3 ст. 49 КК України.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 417 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_11 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 , скасувати, кримінальне провадження щодо неї закрити, звільнивши останню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ч. ч. 1-3 ст. 49 КК України.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: