Провадження №11-кп/801/180/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Немирів, Вінницька область, жителя АДРЕСА_1 , громадянину України, з неповною середньою освітою, раніше судимого:
09.01.1979 року народження Немирівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.206 КК України до покарання у вигляді примусового лікування від алкоголізму. Звільнений 06.11.2018 року по відбутті строку покарання;
20.11.1982 року Немирівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.206 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. Звільнений 21.02.1985 року умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 1 день. 22.01.1986 року повернений в місця позбавлення волі Ленінським міським судом м. Астрахань на 1 рік 4 місяці 21 день. Звільнений 12.06.1987 року по відбутті строку покарання;
19.09.1988 року Немирівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.140 КК України до покарання у вигляді виправних робіт строком 2 роки з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави;
16.02.1989 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч.1 ст.100, ст.43 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. Звільнений 31.01.1988 року по відбуттю строку покарання,
28.10.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.05.2014 року по 20.01.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років. Згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року вищезазначений вирок щодо засудженого ОСОБА_7 залишено без змін.
Початок строку покарання з 17.05.2014 року. Кінець строку 08.09.2019 року.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2016 року ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.05.2014 року по 26.01.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, мотивуючи свої вимоги тим, що він хворіє з 2016 року, в квітні 2017 року стався в нього інсульт, неодноразово їздить в лікарню у виправну колонію №81.

Заслухавши засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши судові матеріали провадження обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, у відповідності до ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення в процесі відбування покарання. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержанні ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, а й активна форма його поведінки.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні належним чином мотивував в оскаржуваній ухвалі своє рішення, яке базується на досліджених у судовому засіданні доказах.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 вбачається, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте на шлях виправлення на став та продовжив свою злочинну діяльність. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку ОСОБА_7 та схильність останнього до скоєння злочинів.
З наявної у матеріалах особової справи характеристики ОСОБА_7 вбачається, що до останнього заходи стягнення та заохочення адміністрацією установи не застосовувались. Рішенням комісії установи (протокол №11 від 07.06.2016 року) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації тому що не став на шлях виправлення. Рішенням комісії установи (протокол №10 від 23.05.2017 року) засудженому відмовлено в заміні невідбутої частини строку покарання більш м`яким тому що не став на шлях виправлення.
Також колегія суддів бере до уваги той факт що раніше до засудженого ОСОБА_7 вже був застосований інститут звільнення від відбування покарання (ст.81 КК України), проте засуджений після цього вчиняв злочини, перебував у місцях позбавлення волі, що свідчить про негативність наслідків застосування зазначеного іституту.
Посилання засудженого ОСОБА_7 на поганий стан здоров`я не є підставою для умовно-дострокового звільнення, а має бути предметом розгляду в порядку, передбаченому ст.84 КК України.

Так як засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі характеризується посередньо, заохочень та дисциплінарних стягнень не має, не працевлаштований, рішеннями комісії установи було відмовлено у його умовно-достроковому звільненні та в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він не став на шлях виправлення, тому рішення суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільнення є законним.

Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам ст.81 КК України та роз`ясненням п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», відповідно до яких умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише в тому випадку, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : (підпис)

Згідно з оригіналом