Житомирський апеляційний суд
Справа №280/161/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 153 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000096 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2018 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мамрин Коростишівського р-ну, громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні двох малолітніх дітей, неодруженого, раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України,-
в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначення покарання за ч.3 ст.153 КК України та в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що вирок суду підлягає частковому скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що висновки суду про наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України є хибними, оскільки судом не було встановлено доказів застосування обвинуваченим до малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 фізичної сили та психологічного примусу, а також доказів присутності малолітніх потерпілих при вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України відносно ОСОБА_12 .. Вважає, що відсутні докази того, що умисел обвинуваченого був направлений саме на вчинення діяння, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст.153 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.156 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 12 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено попередній у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вирішено обчислювати з 09.02.2018 року, зарахувавши в строк відбуття покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення за період з 09.02.2018 року по 16.08.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, ОСОБА_9 у 2011 році, у невстановлений день та час, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що його пасинок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітнім, вирішив задовольнити свої статеві пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та безпорадного стану щодо останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього ОСОБА_10 та умисне задоволення власної статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи свою фізичну перевагу, застосовуючи фізичну силу до малолітнього ОСОБА_10 , яка виразилась у тому, що він утримував та наносив удари останньому по тулубу та кінцівкам, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого, ОСОБА_9 перебував поряд з останнім та роздягнув його. Надалі, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, проти волі малолітнього потерпілого, використовуючи безпорадний стан останнього та застосовуючи фізичне насильство щодо нього, умисно задовольнив власні статеві пристрасті неприродним способом аногенітальним та орогенітальним шляхом. Після вчинення дій, направлених на порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього ОСОБА_10 , ОСОБА_9 пригрозив фізичною розправою малолітньому потерпілому у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
У 2016 році, у невстановлений день та час, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що його син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітнім, вирішив умисно повторно задовольнити свої статеві пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та безпорадного стану щодо останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_11 , а також умисне повторне задоволення власної статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи свою фізичну перевагу, застосовуючи фізичну силу до малолітнього сина ОСОБА_11 , яка виразилась у тому, що він утримував та наносив удари останньому по тулубу, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого, ОСОБА_9 перебував поряд з останнім та роздягнув його. Надалі, ОСОБА_9 , з метою реалізації злочинного умислу, проти волі малолітнього потерпілого, використовуючи безпорадний стан останнього та застосовуючи фізичне насильство щодо нього, умисно повторно задовольнив власні статеві пристрасті неприродним способом аногенітальним шляхом. Після вчинення дій, направлених на повторне порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_11 , ОСОБА_9 пригрозив фізичною розправою малолітньому потерпілому у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
У другій половині грудня 2017 року у невстановлений день та час ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм пасинком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та синами ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто достовірно знаючи, що останні являються малолітніми, вирішив умисно повторно задовольнити свої статеві пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та безпорадного стану щодо останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне повторне порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_12 та повторне задоволення власної статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи свою фізичну перевагу та застосовуючи фізичну силу до малолітнього сина ОСОБА_12 , яка виразилась в його утриманні та нанесенні ударів по тілу останньому, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого, ОСОБА_9 перебував поряд з останнім та роздягнув його. Надалі, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, проти волі малолітнього потерпілого, використовуючи безпорадний стан останнього та застосовуючи фізичне насильство щодо нього, умисно повторно задовольнив власні статеві пристрасті неприродним способом аногенітальним шляхом. При цьому, ОСОБА_11 , задовольняючи власні статеві пристрасті неприродним способом аногенітальним шляхом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_12 , задовольняв їх у присутності свого малолітнього пасинка ОСОБА_10 та свого малолітнього сина ОСОБА_11 , таким чином умисно вчинив дії направлені на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітнього сина ОСОБА_11 та малолітнього пасинка ОСОБА_10 , збудження в останніх статевого інстинкту, тим самим умисно вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно останніх. Під час вчинення своїх умисних злочинних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітніх потерпілих синів ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також малолітнього пасинка ОСОБА_10 , ОСОБА_9 цинічно розмовляв з малолітніми потерпілими на сексуальні теми, тим самим умисно вчинивши розпусні дії інтелектуального характеру відносно останніх.
У першій декаді лютого 2018 року у невстановлений день та час, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що його син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітнім, вирішив умисно повторно задовольнити свої статеві пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та використовуючи безпорадний стан останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_11 та умисне повторне задоволення власної статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи свою фізичну перевагу, застосовуючи фізичну силу до малолітнього сина ОСОБА_11 , яка виразилась у тому, що він утримував та наносив удари останньому по тулубу та кінцівкам, використовуючи безпорадний стан малолітнього потерпілого сина, ОСОБА_9 перебував поряд з останнім та роздягнув його. Надалі, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_11 , проти волі останнього та використовуючи його безпорадний стан, та застосовуючи фізичне насильство, умисно повторно задовольнив власні статеві пристрасті неприродним способом аногенітальним шляхом. Після вчинення дій, направлених на повторне порушення статевої свободи та недоторканості малолітнього сина ОСОБА_11 , ОСОБА_9 пригрозив фізичною розправою малолітньому потерпілому у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
Своїми умисними діями, які виразилися у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілих, щодо малолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчинених повторно, а також у вчиненні розпусних дій щодо малолітніх синів та пасинка, ОСОБА_9 вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілих в заперечення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілих, щодо малолітніх ОСОБА_10 , 2004 року народження, ОСОБА_11 , 2007 року народження, ОСОБА_12 , 2009 року народження, вчинених повторно, а також у вчиненні розпусних дій щодо малолітніх синів та пасинка. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст. 153, ч.2 ст. 156 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, суду пояснив, що будь-яких розпусних дій щодо дітей не вчиняв, не бив їх та не роздягав, лише на словах пояснював синам та пасинку, як необхідно спілкуватись з дівчатами. Повністю роздягнутий перед дітьми ніколи не ходив, залишався з ними вдома лише коли дружина була на роботі, в цілому нечасто.
Проте, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , 2004 року народження, який пояснив, що коли мати уходила на роботу, вони залишались із батьком ОСОБА_9 , який ґвалтував їх та знущався над ними, це відбувалось разів п`ять на тиждень. При цьому батько роздягався сам і заставляв роздягатись його. Коли ґвалтував, то бив руками по різних частинах тіла. Під час знущань ОСОБА_9 над ним, його брати: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були присутні при цьому. Ці дії відбувались у тривалий період часу, на протязі декількох років. ОСОБА_9 весь час проживав з ними. Матері розповідав про знущання батька, але вона не вірила йому;
- показах малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , 2007 року народження, який в судовому засіданні пояснив, що коли мати йшла на роботу, батько роздягався та ґвалтував його і братів. Перший раз батько зґвалтував його брата ОСОБА_15 , а потім і його. Батько часто ображав його і братів;
- показах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , 2009 року народження, який пояснив, що батько ґвалтував його кілька разів, при цьому батько сам його роздягав. Під час знущань бив, а після погрожував, щоб нікому не розказував про те, що відбувається. Матері розповідав про те, що робить з ним батько, але вона сама боялась останнього, їм не вірила. Батько часто ходив вдома роздягнутим;
- показах свідка ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що проживає з обвинуваченим з 2005 року, але постійно разом вони проживають з 2011 року. 09.02.2018 року їй стало відомо від соціальних працівників, що її чоловік ОСОБА_9 ґвалтує дітей. Особисто їй діти скаржились, що чоловік б`є їх. Коли купала дітей, бачила синці на сідницях і руках синів. Діти ніколи не говорили, що ОСОБА_9 ґвалтує їх. Чоловік заставляв дітей збирати металобрухт та каміння. Про всі ці дії, які чоловік робив з дітьми, як знущався над ними, дізналась зі слів дітей, оскільки сама ніколи не бачила цього та не підозрювала щось подібне. Останній рік вони всі проживали в одному приміщенні, а саме у кухні, однак вона у присутності дітей ніколи з обвинуваченим не перебувала у статевих відносинах;
- показах свідка ОСОБА_17 , яка пояснила в суді, що приблизно роки три тому у сільську раду надійшла інформація, що ОСОБА_9 вчиняє насильство щодо свого малолітнього пасинка ОСОБА_10 . Зазначена інформація надійшла від однолітків ОСОБА_18 , який сам розповідав про відносини між ним та батьком. З цього приводу вона зверталась в орган опіки та піклування, надалі від начальника зазначеної установи надійшло повідомлення, що інформація не підтвердилась. Чи складались з даного приводу якісь матеріали, документи - невідомо. У 2016 році до сільської ради знов надійшла інформація, що ОСОБА_9 вчиняє насильницькі дії відносно трьох дітей. Будучи сільським головою, вона звернулась до органів поліції, внаслідок чого проти ОСОБА_9 було порушено кримінальне провадження. Дружина ОСОБА_9 мати дітей ОСОБА_16 не зверталась до сільської ради з приводу знущань чоловіка над дітьми, однак є інформація, що ОСОБА_9 часто бив дружину. В цілому, діти були не доглянуті, у будинку не прибрано, дітей батьки залучали до роботи. ОСОБА_9 систематично вживав спиртними напоями, його дружина - іноді. У період з 2011 року по 2018 рік ОСОБА_9 постійно проживав у селі та не виїжджав з нього.
Також, висновки суду грунтуються на досліджних письмових доказах. Зокрема це:
- заява №60 від 08.02.2018 року від сільського голови Харитонівської сільської ради Коростишівського району про надходження усної інформації про те, що над малолітніми ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 здійснюється насильство в сім`ї та розбещення останніх (т.1 а.п. 108);
- висновок судово-медичної експертизи №274 від 09.02.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 , 2004 року народження будь-яких тілесних ушкоджень на волосистій частині голови, обличчі, тулубі, обох верхніх та нижніх кінцівках виявлено не було. При огляді лікарями Житомирської обласної дитячої лікарні у ОСОБА_10 виявлено рубці анальної ділянки, які являються слідами загоєних ран, що утворились від дії тупих твердих предметів, введення таких в ділянку анального отвору та прямої кішки могли виникнути від дії пальців рук сторонньої особи, статевого члену в стані ерекції тощо, не могли власноруч. В даному конкретному випадку висловитись про час утворення вищевказаних рубців та ступінь тяжкості даних тілесних ушкоджень через давність часу не представляється можливим (т.1 а.п. 113);
- висновок судово-медичної експертизи №273 від 09.02.2018 року, згідно якого у ОСОБА_11 , 2007 року народження, виявлено садно на обличчі, утворилось в термін за 4-5 діб до часу проведення судово-медичної експертизи, садна на обох нижніх кінцівках, утворились в термін 12-14 діб до часу проведення судово-медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих твердих предметів, не виключено у термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_11 при огляді дитячими хірургами Житомирської обласної дитячої лікарні було виявлено тріщину слизової анальної ділянки та рубець анальної ділянки, який являється слідом загоєної її рани. Вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету, могли виникнути від введення пальців рук сторонньої особи, статевого члену в стані ерекції тощо, в ділянку анального отвору та прямої кішки, останнє з якого могло б бути в термін більш, як 2 доби до часу проведення судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_11 . Враховуючи дані медичного обстеження потерпілого, тріщина слизової анальної ділянки відноситься до легкого тілесного ушкодження (т.1 а.п. 114-115);
- висновок судово-медичної експертизи №272 від 09.02.2018 року, згідно якого у ОСОБА_12 , 2009 року народження, виявлено синець по задньо-зовнішньо-боковій поверхні правого плечового суглобу, який утворився за 6-7 діб до часу проведення судово-медичної експертизи, синець по задньо-зовнішньо-боковій поверхні правого стегна, який утворився за 3-4 доби до часу проведення судово-медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 116);
- висновки судово-психіатричного експерта №76-2018, №75-2018, №74-2018 від 27.02.2018 року щодо малолітніх потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно, згідно яких малолітні потерпілі під час вчинення відносно них кримінального правопорушення знаходилися у безпорадному стані, не могли усвідомлювати зміст вчинених проти них дій та не могли чинити опору, були неспроможні проаналізувати ситуацію та передбачати її наслідки (т.1 а.п. 129-139);
- висновок судово-медичної експертизи №524 від 12.03.2018 року, згідно якого статева зрілість у осіб чоловічої статі визначається з 14 до 18 років, на час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_12 , останньому виповнилось повних 8 років 10 місяців, можна вважати, що статевої зрілості на момент вчинення відносно нього вказаних вище кримінальних правопорушень він не досяг. При проведенні судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_12 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів виявлено не було. У ОСОБА_12 при огляді дитячим хірургом та проктологом Житомирської обласної дитячої лікарні було виявлено 2 хронічні тріщини слизової анального отвору, які являються слідами загоєних поверхневих ран. Вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету, могли виникнути від введення пальців рук сторонньої особи, статевого члену в стані ерекції тощо в ділянку анального отвору та прямої кішки і могли виникнути 1-2 місяці до часу проведення медичного обстеження (т.1 а.п. 143-144);
- висновки судово-психіатричного експерта №100-2018, №99-2018, №98-2018 від 20.03.2018 року, згідно яких малолітні потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно, в силу своїх вікових, розумових, індивідуально-психологічних властивостей, під час вчинення відносно них кримінального правопорушення у психологічному відношенні знаходились у безпорадному стані, не могли усвідомлювати зміст вчинених проти них розпусних дій, не розуміли значення протиправних дій проти них та не могли чинити опір, були неспроможні проаналізувати ситуацію та передбачити її наслідки (т.1 а.п. 146-153);
- довідка з Харитонівської сільської ради Коростишівського району №225 від 04.06.2018 року, згідно якої ОСОБА_9 зареєстрований і дійсно постійно проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 250).
Вказані докази є належними та допустимими, зауважень щодо вказаних доказів при розгляді провадження в суді першої інстанції від сторін кримінального провадження не надходило.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів в їх взаємозв`язку, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за які його засуджено доведена повністю.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з погляду достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України.
Доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а в суді першої інстанції не доведено факту вчинення злочинних дій щодо малолітніх потерпілих з боку обвинуваченого у 2011 - 2016 році, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, судом покладено в обґрунтування вироку показання малолітніх потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитаних свідків, оскільки вони достатньо переконливі, чіткі, узгоджені між собою (без суперечностей), а тому є достовірними і відповідають критеріям якості доказів. Крім того, судом враховано своєрідність вікової психіки та характер сприйняття подій малолітніми потерпілими, що впливає на особливість формування показань в цілому, що підтверджується вищенаведеними висновками судово-психіатричного експерта щодо соціального досвіду дітей, наявність сімейно-педагогічної занедбаності, а також їх розвитку в цілому.
Також, встановлені судом першої інстанції обставини, підтверджуються висновкам судово-медичних експертиз, досліджених у судовому засіданні, якими встановлено наявність ушкоджень у малолітніх потерпілих, а також показаннями самих малолітніх потерпілих, які, з врахуванням їх віку, надали цілком логічні, послідовні та переконливі пояснення з приводу обставин вчинених щодо них кримінальних правопорушень та показаннями свідків ОСОБА_16 щодо проживання разом з обвинуваченим з 2011 року, та ОСОБА_17 щодо неодноразового надходження до сільської ради інформації про незаконні дії обвинуваченого відносно своїх дітей та пасинка, а також щодо проживання обвинуваченого ОСОБА_9 постійно у с.Мамрин Коростишівського району за даною адресою з 2011 по 2018 роки однією з малолітніми потерпілими та їх матір`ю.
В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, які були б безумовною підставою для визнання показів малолітніх потерпілих недостовірними.
Відповідно п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Доводи захисника про те, що висновки суду про наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України є хибними, оскільки судом не було встановлено доказів застосування обвинуваченим до малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 фізичної сили та психологічного примусу, а також доказів присутності малолітніх потерпілих при вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України відносно малолітнього сина - ОСОБА_12 є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеними показаннями самих малолітніх потерпілих, яким судом надано належну правову оцінку. Зокрема, з показів малолітнього потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що під час знущань обвинуваченого ОСОБА_9 над ним, його брати: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 були присутні при цьому. Крім того, обвинувачений цинічно розмовляв з малолітніми потерпілими на сексуальні теми.
Також, апеляційний суд відмічає, що розпусні дії - це вчинки сексуального характеру, спрямовані на задоволення статевої потреби суб`єкта, пов`язані з розпусною, аморальною поведінкою, розбещуючою малолітнього. Конкретно це можуть бути дії, пов`язані з оголенням статевих органів винної особи або потерпілого, вчинення непристойних, безсоромних вчинків, зокрема вчинення статевого акту у присутності малолітнього і т. п. Розпусні дії можуть полягати і в інтелектуальному розбещенні малолітніх. Це може бути і формування стандартів непристойної поведінки у малолітніх: демонстрація порнофільмів або порнографічних зображень, предметів, читання порнографічної літератури, проведення бесід з цинічною, розпустою для малолітнього формі.

Слід зазначити, що розбещення неповнолітніх є закінченим злочином з моменту вчинення розпусних дій. Згода потерпілого на вчинення щодо нього таких дій на кваліфікацію за ст. 156 не впливає.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не було встановлено чи було застосовано обвинуваченим до малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 фізична сила чи психічний примус, чи присутність цих потерпілих при вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення за ч. 3 ст.153 КК України по відношенню до ОСОБА_19 , 2009 року народження була добровільною безпідставні, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка. Крім того, згода потерпілого на вчинення щодо нього розпусних дій на кваліфікацію не впливає.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкцій ч.3 ст. 153, ч.2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі, остаточно за правилами передбаченими ч.1 ст.70 КК України. Призначене ообвинуваченому ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: