Ухвала

іменем України
04 грудня2018 року

м. Київ
справа № 752/17156/14-к
провадження № 51-296 км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у кримінальній справі за обвинуваченням щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та по суду виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК.
Згідно з вироком суду, органом досудового розгляду ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.
ОСОБА_7 10 травня 2008 року о 22:00, керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 12.2, 16.6 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), рухаючись по вул. Столичне шосе зі сторони вул. Заболотного в бік пр-ту Науки по сухій проїжджій частині у крайній лівій смузі, під`їжджаючи до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вул. Столичне шосе з пр-том Науки в м. Києві на зелений сигнал світлофора, здійснюючи лівий поворот на пр-т Науки, будучи неуважним, не врахував зміну дорожньої обстановки, не надавши дорогу транспортному засобу, що наближався до регульованого перехрестя зі сторони Південного шляхопроводу в напрямку вул. Заболотного, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по вул. Столичне шосе зі сторони Південного шляхопроводу в напрямку вул. Заболотного в м. Києві.

Внаслідок ДТП ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Попередньо у кримінальній справі Голосіївським районним судом м. Києва 08 серпня 2013 року постановлювався вирок, яким ОСОБА_7 виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2014 року вирок районного суду залишено без зміни.

Вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2014 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд.

Скасовуючи такі рішення, касаційний суд визнав порушення прав потерпілого під час відмови прокурора у порядку частини 3 статті 296 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (КПК 1960 року) від обвинувачення щодо ОСОБА_7 , що мало прояв у нез`ясуванні його думки та того, чи був він ознайомлений з такою постановою прокурора.

Суть касаційних скарг та короткий виклад пояснень осіб, які брали участь у засіданні
У касаційної скарзі потерпілий просить вказані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпілий вважає, що виправдувальний вирок ухвалений на підставі показань ОСОБА_7 , що підтверджені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також суд ці показання свідків пов`язав з план-схемою дорожньої пригоди, на якій відсутній автомобіль ОСОБА_7 . У зв`язку з цим потерпілий переконаний, що такі показання не узгоджуються з доказами, дослідженими при розгляді справи.

Крім того, потерпілий стверджує, що суд проігнорував вказівки його представника на постанову пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року щодо законодавчої можливості залучати фахівців інших галузей медицини без дозволу суду для проведення експертизи, а також помилково визнано висновок №336 неправильним з підстав лише того, що були отримані нові вихідні дані, які не були предметом дослідження експерта при наданні цього висновку, а при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень взято до уваги лише висновок комісійної експертизи №8-203 від 22 квітня 2013 року, тоді як експертиза проводиться шляхом медичного обстеження потерпілого та допускається дослідження медичних документів. Зазначається, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17 січня 1995 року визначені потерпілому діагнози підпадають під ушкодження середньої тяжкості.

Вказує потерпілий також і на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив та не проаналізував докази у справі та не навів переконливих відповідей на апеляцію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, яка підтримала касаційну скаргу потерпілого, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, виправданого та захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви Суду
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частини 1 статті 286 КК, а саме у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відповідно до висновку експерта №53/е від 31 травня 2010 року у ОСОБА_9 встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм розладу здоров`я). Експерт приймав до уваги морфологію, локалізацію виявленого ушкодження та часові дані.
Такі висновки ґрунтувалися на медичній документації на ім`я ОСОБА_9 , дані судово-медичного дослідження медичної документації на його ім`я, у тому числі акт судово-медичного дослідження №1094 від 17 квітня 2009 року, отримані дані інструментальних досліджень. При цьому вказано на відсутність іншої медичної документації, зокрема амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_9 .
Зазначалося, що на момент його звернення за медичною допомогою 14 травня 2008 року було виявлено таке тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: підшкірна гематома лівої лобно - тім`яної ділянки (відповідно клінічних даних розмірами 5х3 см; травматичний субарахноїдальний крововилив; забій головного мозку середнього ступеню тяжкості (т.1 а.с.78-83).
На виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2012 року було проведено судово-медичну експертизу щодо отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №8-2013/0 від 22 квітня 2013 року експертами із залученням лікарів ренгенологів проведено судово-медичну (комісійну) експертизу за матеріалами кримінальної справи, після вивчення та аналізу даних медичної документації, в тому числі об`єктивізуючі такі дані щодо констатації з боку лікарів наявності зовнішніх тілесних ушкоджень на різних етапах звернення потерпілого за медичною допомогою. Експерти стверджували, що саме 10 травня 2008 року до 22:53 ОСОБА_9 внаслідок транспортної травми (травма в салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні останнього з перешкодою) отримав (існування прямого причинно-наслідкового зв`язку) тілесне ушкодження у виді синця (підшкірна гематома) в лівій лобно - тім`яній ділянці розміром 5х3 см. Дане ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Що стосувалося певних діагнозів, які встановлювалися ОСОБА_9 під час його звернення за медичною допомогою на різних етапах (починаючи з 2-ої та 4-ої доби після травмування) щодо наявності інших тілесних ушкоджень, а саме «Закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку», «Забій м`яких тканин шиї», «Закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив», та «Наслідки забою головного мозку у виді…», то експерти вказали на таке:
- наявні об`єктивні дані, в тому числі «неврологічні» дані: констатування в першу добу травмування відсутності будь-якої паталогічної неврологічної симптоматики при констатуванні з боку безпосередньо ОСОБА_9 факту відсутності втрати ним свідомості та збереження пам`яті щодо події травми, відсутність будь-якого опису стану м`яких тканин шиї на всіх етапах звернення останнього за медичною допомогою, існування «нетравматичних» даних лабораторного дослідження спинномозкового ліквору на 5-у та 8-у добу після травмування, констатування реметуючої певної паталогічної неврологічної симптоматики протягом 4-х років після травмування;
- наявні об`єктивні дані загального соматичного статусу взагалі: існування патології нетравматичного походження, перебіг якої характеризується наявністю паталогічної неврологічної симптоматики (виражений остеохондроз шийного відділу хребта), тим паче, перебіг якої може загостритися після такого виду транспортної травми, як травма водія в салоні легкового автомобіля, який рухався, при зіткненні останнього з перешкодою;
- наявні об`єктивні інструментальні дані: відсутність будь-яких «травматичних» змін при проведенні томографії головного мозку на 7-у добу після травмування (т. 3 а.с. 38-49)
Перед тим як провести судово-медичне дослідження, екскретами було проінформовано районний суд про необхідність залучення профільних спеціалістів для проведення експертизи, запитувалися оригінали медичної документації на ім`я ОСОБА_9 та вказувалося на необхідність проведення інструментального обстеження (МРТ головного мозку) ОСОБА_9 , 1968 року народження (т.3 а.с.22 - 24).
На що представник потерпілого надав довідку лікаря про те, що медичні документи видані на руки ОСОБА_9 на запит його адвоката, а також заяву потерпілого про те, що відповідно до прийнятої віри ісламу, він не можу проходити дослідження та відмовився від проходження експертизи (т.3 а.с.26-33, 35).
Тобто потерпілий мав можливість підтвердити виявлені у нього тілесні ушкодження, але не надав медичних документів ні в розпорядження суду, ані експертам, а також не з`явився на експертизу.
З огляду на такі дані прокурор і відмовився від підтримання обвинувачення, посилаючись на висновки експертів та об`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, яка вимагає наявність такого наслідку як спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості (т.3 а.с.82).
Виправдовуючи ОСОБА_7 за частиною 1 статті 286 КК, після дослідження та оцінки в порядку статті 64, 67 КПК 1960 року доказів у кримінальній справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, вказував на те, що під час судового розгляду не здобуто, а стороною обвинувачення не надано додаткових доказів того, що в результаті ДТП ОСОБА_9 було заподіяно саме середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У зв`язку з тим, що одна із складових об`єктивної сторони злочину, яка встановлюється особами зі спеціальними знаннями в порядку статті 75 КПК 1960 року, не підтвердилася, то колегія суддів не вбачає підстав для перевірки узгодженості показань ОСОБА_7 , свідків з доказами у справі, як про це ставить вимогу потерпілий у скарзі.
Враховуючи викладене та те, що відповідно до статті 327 КПК 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні злочину доведена, то у колегії суддів не має підстав вважати, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо виправдання ОСОБА_7 за частиною 1 статті 286 КК є хибними або необґрунтованими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали кримінальної справи колегія суддів не встановила заявлених потерпілим будь-яких порушень під час оцінки доказі у справі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 377 КПК 1960 року.
На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу 11 Перехідних положень КПК з урахуванням Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

постановив:
вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3