Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 678/1346/18
Провадження № 1-кп/673/26/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р.м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області у складі

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражня кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384 від 19.10.2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, з повною середньою освітою, пенсіонера, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

встановив:

09.10.2018 року близько 17 год. 40 хв. ОСОБА_6 перебуваючи біля ставу, що розташований неподалік с. Подільське Летичівського району Хмельницької області, переліз через паркан, яким огороджена територія поруч із вказаною водоймою, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав IP відеокамеру зовнішнього спостереження марки «Dahya» вартістю 5880 грн., багатожильний мідний провід, довжиною 14 м., вартістю 247, 80 грн., прожектор, потужністю 10Вт, вартістю 108 грн., сенсорний датчик руху, вартістю 153,39 грн., світильник люмінесцентний, вартістю 272 грн., розетку, вартістю 32, 62 грн., розподільчу коробку Т40, зовнішню ІР, вартістю 42 грн. Вказаними діями ОСОБА_6 заподіяв матеріального збитку ОСОБА_4 на загальну суму 6735, 81 грн.

В суді обвинувачений ОСОБА_6 змінюючи свої показання, стверджував, що восени 2018 року близько 18 год. перебував на роботі в дитячому таборі, що знаходиться поруч ставу, що поблизу с. Подільське Летичівського району. Вважаючи, що потерпіла неправомірно користується водоймою, де встановила паркан по всьому периметру території із воротами і хвірткою, які закривалися на замки, прийняв рішення про заволодіння її майном, зокрема, засобами відеоконтролю, які були розміщені у альтанці, що на території ставу. З цією метою, переліз через паркан, типу «металева сітка», висотою 1,5 м, де за допомогою рук обірвав відеокамеру, провід, ліхтар та розподільчу коробку. Вчинення вказаних дій пояснював наявністю законних підстав для користування водоймою, доступ до якої був обмежений встановленим парканом, у дітей, які відпочивали поруч у літньому таборі. В подальшому вказав, що проникнення до території відбулося в силу бажання порибалити для власних потреб, а тому демонтував засоби зовнішнього контролю, щоб уникнути викриття у вчиненому. Зауважив, що усі викрадені речі переніс за місцем роботи, де розпорядився на власний розсуд, а саме багатожильний мідний провід, прожектор, датчик руху, світильник та розподільчу коробку викинув у водойму, що розташована на території літнього табору, а відеокамеру положив у сміттєзвалище та прикрив рештками черепиці. В скоєному щиро розкаюється. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7058,08 грн., моральної шкоди - 5000 грн. та процесуальних витрат у виді витрат на правову допомогу на суму 3200 грн. визнав в повному обсязі.

Крім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину підтверджується іншими доказами, які були безпосередньо досліджені судом.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 09.10.2018 року разом із чоловіком ОСОБА_8 виявили, що вимкнуті камери зовнішнього спостереження, які були встановлені на території, орендарем якої вона являється та яка розташована поблизу с. Подільське Летичівського району Хмельницької області. Прибувши на місце, було встановлено відсутність відеокамери, яка була встановлена у альтанці, а також допоміжного обладнання. При поновленні роботи інших відеокамер, які також розташовувалися на вказаній території, вдалося встановити особу, яка здійснила демонтаж. Підтвердила, що вказана територія по всьому периметру огороджена сіткою, в деяких місцях додатково поверх сітки натягнутий колючий дріт. Крім водойми із рибою, на вказаній території зберігається і інше належне їй майно - човни, насос, лічильники, металева шафа, лавки, гамаки тощо. Заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданих вчиненням злочину збитків та процесуальних витрат підтримала та просила його задоволити в повному обсязі.

Показаннями свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що в жовтні 2018 року йому стало відомо про те, що камери зовнішнього спостереження, які встановленні на земельній ділянці, що належить на праві оренди дружині ОСОБА_4 не працюють, оскільки частина з`єднуючих проводів обірвана та відсутня відеокамера, яка розташовувалася в альтанці. Поновивши роботу інших відеокамер, зі слів сусіда ОСОБА_9 , дізнався, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_6 , який на той час працював охоронником літнього дитячого табору, що розташований поруч із орендованою земельною ділянкою. При цьому, зауважив, що встановленням системи зовнішнього контролю займався особисто та підтвердив, що все викрадене обвинуваченим майно може використовуватися окремо за іншим призначенням.

Договорами оренди земельних ділянок загальною площею 0,2858 га, що розташована на території Требуховецької сільської ради та 0,6220 га, на території Руднянської сільської ради Летичівського району із строком дії з 20.12.2012 по 20.12.2032р.р. та актами передачі прийому від 20.12.2012 року, які свідчать про законне володіння зазначеними об`єктами нерухомості орендарем ОСОБА_4 .

Письмовою заявою ОСОБА_6 від 24.10.2018 року згідно якої останній добровільно передав працівникам поліції камеру відеоспостереження білого кольору із дротом до неї, яку викрав 09.10.2018 року на ставу у ОСОБА_8 .

Протокол огляду камери відеоспостереження білого кольору з наявним обірваний дротом до неї, без кріплення, яку видав ОСОБА_6 та фото таблицею до нього від 24.10.2018 року.

Протоколом огляду DVD-R диску, що 18.10.2018 року добровільно надала потерпіла ОСОБА_4 із відеозаписом від 09.10.2018 року, яким зафіксовано факт вчинення крадіжки ОСОБА_6 на території ставу, що поблизу с. Подільське Летичівського району.

Згідно відеозапису від 09.10.2018 року, який оглянутий судом, встановлено, що на 17год. 37хв. запису ОСОБА_6 підійшов до альтанки, яка розташована навпроти водойми та за допомогою рук, прикладаючи зусилля, розпочав обривати кабель білого кольору, окремі частини якого змотував та клав на стіл, який розташований безпосередньо у вказаній альтанці.

Довідкою ПП ОСОБА_10 від 29.10.2018р. про вартість бувших у користуванні товарів станом на 09.10.2018 року, що становить: відеокамера зовнішнього спостереження «Dahya» - 5880грн., багатожильний мідний кабель, довжиною 14м.-247,8грн., прожектор на 10Вт-108грн., сенсорний датчик руху-153,39грн., світильник люмінісцентний-272грн., розетка-32, 62грн., розподільча коробка Т40(зовнішня ІР)-42грн.

Речовими доказами камерою відеоспостереження із обірваним шнуром до неї, яку добровільно видав ОСОБА_6 працівникам поліції та DVD-R диском, з відеозаписом, здійсненим за допомогою камери відеоспостереження, який наданий потерпілою ОСОБА_4 .

Оцінюючи показання обвинуваченого, суд піддає критиці його показання в частині, що стосується мотиву вчинення злочину, оскільки такі спростовуються дослідженим відеозаписом з місця події з якого вбачається, що ОСОБА_6 лише після проникнення на вказану території виявив наявність там камер зовнішнього відеоспостереження, крім того будь які рибальські снасті у останнього на момент проникнення на територію відсутні.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину, яка була зафіксована за допомогою відеокамери та приходить до висновку про присутність корисливого мотиву в його діях, з огляду на послідовність вчинених ним дій, бережне відношення до викраденого майна, що свідчить про можливість використовувати його в майбутньому, подальше переміщення викраденого до місця роботи, де працівниками поліції було виявлено камеру відеоспостереження.

Разом з тим, суд визнає недопустимим протокол огляду металевої бесідки, що знаходиться на огороджувальній території ставу, що поблизу с. Подільське Летичівського району Хмельницької області від 30.10.2018 року з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків встановлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.2 ст. 237 цього Кодексу огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно за правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Так, в ході розгляду вказаного кримінального провадження, встановлено, що бесідка(альтанка) розташована на земельній ділянці, яка на праві оренди належить потерпілій ОСОБА_4 .

Земельна ділянка, в розумінні ч.2 ст. 233 цього Кодексу підпадає під ознаки іншого володіння особи.

Зазначений документ містить посилання про те, що вказана слідча дія проведена на підставі заяви власника про дозвіл на проведення огляду місця події, при цьому така заява відсутня в матеріалах кримінального провадження і сама потерпіла безпосередньо не брала участі у огляді.

Також, суд визнає недопустимим протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 31.10.2018р., який всупереч вимогам ч. 5 ст.240 цього Кодексу був проведений як за відсутності добровільної згоди потерпілої ОСОБА_4 , так і ухвали слідчого судді.

В силу ч.2 ст. 87 КПК України суд не використовує вказані докази при ухваленні вироку.

Незважаючи на вказані обставини, суд оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні безпосередньо докази по кримінальному провадженню, які є належними та допустимими, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення майна, що належить потерпілій ОСОБА_4 поєднаного із проникненням у сховище і кваліфікує такі його дії за ч.3 ст. 185 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що ОСОБА_6 відповідно до ст.. 12 КК України вчинив тяжкий злочин.

За матеріалами справи обвинувачений характеризується позитивно, пенсіонер, на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, його характеристики по місцю проживання, пенсійний вік, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію сторони потерпілого, яка не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, тому приходить до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Також, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який частково відшкодував заподіяну шкоду, досудову доповідь органу пробації про можливість виправлення особи без позбавлення волі, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 ст.ст.75, 76 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7058 грн. 08 коп., моральної шкоди 5000 грн. та процесуальних витрат у виді витрат на правову допомогу представника потерпілого - 3200 грн, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В силу ч.5 ст. 128 цього Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 4 ст. 206 ЦПК України вказує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав вимоги цивільного позову та на користь потерпілої ОСОБА_4 у

рахунок матеріальної шкоди відшкодував 1736 грн. та моральної 5000 грн. про що свідчить розписка потерпілої від 07.02.2019 року.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наявну на момент постановлення вироку частину невідшкодованої матеріальної шкоди, що становить 5322,08 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 .

Крім того, в контексті п.1 ч.1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами.

Згідно ч.1 ст. 124 цього Кодексу у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтвердженні процесуальні витрати.

З огляду на зазначену норму, з ОСОБА_6 на користь потерпілої підлягають стягненню 3200 грн., які пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілої - ОСОБА_5 та підтверджуються документально наявною у матеріалах справи квитанцією №1 від 08.01.2019 р.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370,371, 374 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виконання вироку в частині покарання не здійснювати, якщо засуджений протягом іспитового строку не вчинить іншого злочину і виконає покладений на нього обов`язок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином 5322,08 грн. (п`ять тисяч триста двадцять дві грн.) 08 коп. та процесуальні витрати 3200 (три тисячі двісті) грн.

В решті вимог позову відмовити.

Після набрання вироком законної сили:

- речові докази- камеру відеоспостереження із обірваним шнуром до неї, яка передана на зберігання у камеру схову речових доказів Летичівського ВП ГУНП у Хмельницькій області - повернути потерпілій ОСОБА_4 ; DVD-R диск із відеозаписом моменту вчинення крадіжки, здійсненим за допомогою камери відеоспостереження, який зберігається в матеріалах справи - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається через Деражнянський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_6 та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1