Провадження № 1кс/712/906 /19
Справа № 712/1449/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0000001 від 15.01.2019, старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором у кримінальному провадженні заступником військового прокурора Черкаського гарнізону ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, громадянина України, українця, освіта вища, працюючого командиром військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «підполковник», одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, учасник АТО, має військові нагороди, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий слідчого відділу Управління СБУ в Черкаській області ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , посилаючись на те, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2019, за підозрою командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_10 за наступних обставин.

Так, 03.08.2015 підполковника ОСОБА_10 наказом начальника Тилу Збройних Сил України №153 призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_1 .

Командир військової частини є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів, за всебічне забезпечення військової частини, за додержання принципів соціальної справедливості. Командир відповідно до своєї посади, яку він займає повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Однак, у порушення вищезазначених вимог, підполковник ОСОБА_10 являючись командиром військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , тобто будучи службовою особою, яка наділена адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими функціями, вирішив вчинити тяжкий злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Починаючи з 09 січня 2019 року підполковник ОСОБА_10 обіймаючи посаду командира військової частини НОМЕР_1 будучи службовою особою, яка наділена адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими функціями, у порушення норм законодавства, переслідуючи мету одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, достовірно знаючи про незаконність своїх дій, за посередництва командира роти цієї ж військової частини капітана ОСОБА_11 , який був обізнаний про злочинні наміри останнього та у подальшому співпрацював із правоохоронними органами щодо фіксування протиправної діяльності зазначеної посадової особи, вимагав неправомірну вигоду від підлеглого військовослужбовця військової служби за контрактом цієї ж частини солдата ОСОБА_12 , звільнення якого було заплановане в січні 2019 року, за не створення перешкод у його звільненні.

При цьому, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 погрожував військовослужбовцю, що у разі ненадання неправомірної вигоди, звільнення з військової служби відбудеться не з підстав закінчення строку дії контракту про проходження громадянами військової служби, а з підстав невиконання умов контракту, тобто створював останньому умови за яких вказаний військовослужбовець вимушений був надати неправомірну вигоду.

Спочатку ОСОБА_10 , через командира роти ОСОБА_11 , вимагав у ОСОБА_12 неправомірну вигоду у вигляді дизельного генератора вартістю 18 000 грн. Однак, у подальшому, ОСОБА_10 , пересвідчившись, що у ОСОБА_12 складне матеріальне становище та його мати потребує лікування, змінив свою вимогу на 4 000 грн.

31.01.2019 близько 12 год. 30 хв. у службовому кабінеті №2 військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 обіймаючи посаду командира військової частини НОМЕР_1 , будучи службовою особою, яка наділена адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими функціями, у порушення вищезазначених норм законодавства, переслідуючи мету одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, достовірно знаючи про незаконність своїх дій, отримав неправомірну вигоду в розмірі 4 000 грн. від підлеглого військовослужбовця військової служби за контрактом цієї ж частини солдата ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_10 затримано на місці вчинення кримінального правопорушення, його протиправну діяльність припинено, а зазначені грошові кошти вилучено.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків, потерпілого, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_10 , згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1-4 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання повністю підтримали та просили його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, та просив обрати запобіжний захід в вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний в судовому засіданні, вину свою у вчиненому злочинові не визнав та просив обрати запобіжний заході не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до підозрюваного ОСОБА_10 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального про порушення, але доказів не надано.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим та прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеризується позитивно за місцем служби, має заохочення по службі та нагороди, являється учасником бойових дій (АТО) та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких обставин суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_10 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний час доби.

Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-178, 179-184, 194, 196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Черкаській області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту в період доби з 22.00 год. до 06.00 год., терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 02 квітня 2019 року, включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 01 лютого 2018 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- заборонити в період доби з 22.00 год. до 06.00 год. залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за кордон;
- утримуватися від спілкування з свідками за відсутністю захисника, слідчого або прокурора;
- не відвідувати місця, де знаходяться розважальні заходи.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_10 , слідчому, та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13

Копію цієї ухвали мені вручено «____» лютого 2019 року о ____ год. ____ хв., одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний ______________________ ОСОБА_10

Захисник __________________________ ОСОБА_14