УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано клопотання, ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0014098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України,
в с т а н о в и в:
12 липня 2018 року представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0014098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, на квартиру АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Начальник 2-го відділення 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 , який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0014098 від 17 грудня 2014 року, а також старший слідчий в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , за клопотанням якого було арештовано майно та який був присутній у попередньому судовому засіданні, заперечували проти задоволення клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. При цьому, звертали увагу суду на те, що зазначене нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0014098 від 17 грудня 2014 року.

Представник потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_4 також заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вивчивши матеріали судової справи № 761/43258/17 (провадження № 1-кс/761/27513/2017), заслухавши пояснення представника особи, в інтересах якої подано клопотання, ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 та слідчого ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0014098, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у справі № 761/43258/17 (провадження № 1-кс/761/27513/2017) клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу 1-го управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0014098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,8 м2, яка належить ОСОБА_6 .

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,8 м2, яка належить ОСОБА_6 , послугувала наявність розумних підозр вважати, що таке майно є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0014098 від 17 грудня 2014 року.

Крім того, на переконання суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, приходжу до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0014098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0014098, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2014 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1