Справа № 303/4815/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
15.05.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/436/19 за апеляційними скаргами, які подали засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 ,
ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2018 відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 02.04.2002, відповідно до яких
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою,
засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 3 ст. 142, п. "а" ст. 93 КК України (у редакції Закону України 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
У заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_6 вказує на те, що як доказ його вини судом було взято до уваги явку з повинною та первинні покази, які були дані ним без участі захисника, участь якого була обов`язковою, оскільки він підозрювався у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, що підтверджується як копією вироку, так і протоколом його затримання. При цьому, посилається на те, що вказане порушення права на захист було проігноровано і судом касаційної інстанції. Порушення вимог КПК України при відібранні явки з повинною, допущені слідчим, прокурором та судом при розгляді кримінальної справи, вважає зловживанням відповідними особами своїм посадовим становищем, такими, що є нововиявленими обставинами. Також посилається на те, що винести обвинувальний вирок щодо слідчого, прокурора та суду не видається можливим у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини з урахуванням положень ст. 49 КК України. Крім того, вказує на те, що Європейським Судом з прав людини було винесено прецедентне рішення у справі «Кулик проти України», в якому було визнано порушення права на справедливий суд та права на захист з підстав, які мають місце і у даному випадку. Вважає, що не пропустив визначений кримінальним процесуальним законом трьохмісячний строк на подання заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, оскільки рішення в справі «Кулик проти України» було офіційно опубліковано на сайті Європейського Суду з прав людини 02 лютого 2017 року. Просить заяву розглянути за його обов`язкової участі, витребувати з вищестоящого суду матеріали кримінальної справи, вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002 та ухвалу Верховного Суду України від 02.04.2002 скасувати.
В ухвалі вказується на те, що п. 2 ч. 2 ст. 459 КПК України, на який посилається засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві, виключено на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2018, а статтею 5 КК України визначено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Також указується на те, що рішення ЄСПЛ у справі «Кулик проти України» від 02.02.2017, що оприлюднене 24.05.2017, не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 459 КПК України та не являється підставою для перегляду судових рішень, що набрали законної сили, а факт незгоди засудженого ОСОБА_6 з прийнятим щодо нього судовим рішенням, яке набрало законної сили в квітні 2002 року, не є підставою для його невиконання чи для перегляду за нововиявленими обставинами. Крім того, зазначається, що, посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України, стороною захисту не надано жодного скасованого судового рішення, що стало підставою для ухвалення вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, і при цьому, в ході розгляду заяви сторона захисту вказувала на те, що суд повинен переоцінити докази, які були досліджені під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_6 , що в свою чергу також не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 459 КПК України, а посилання ОСОБА_6 на те, що він не вчиняв злочинів, не підтверджені будь-якими доказами. Разом із тим, суд першої інстанції критично оцінив і твердження засудженого ОСОБА_6 щодо явки з повинною, яка нібито була написана із застосуванням фізичного та морального тиску без участі захисника, оскільки вина ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах доведена показаннями свідків, рядом судових експертиз, протоколів огляду місця події та іншими доказами, а вирок не містить посилання на явку з повинною, як на доказ у вчиненні ОСОБА_6 передбаченого п. «а» ст. 93 КК України (1960 року) злочину, і при цьому, в ході судового розгляду кримінальної справи Апеляційним судом Закарпатської області досліджувалась заява ОСОБА_6 про застосування щодо нього недозволених методів слідства, внаслідок яких він визнав свою вину, перевірена прокуратурою, і за наслідками перевірки прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Тому, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_6 в своїй заяві, не є нововиявленими, у зв`язку з чим, відмовив у її задоволенні.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- засуджений ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала є незаконною. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника щодо ретельного перегляду всіх допущених у кримінальній справі щодо нього порушень. Стверджує, що судом першої інстанції не було викликано для допиту жодного свідка, які б могли підтвердити нововиявлені обставини. Зазначає, що суд першої інстанції не вручив йому копію оскаржуваної ухвали відразу після її прийняття, а таку він отримав тільки 09.01.2019. Вважає, що суд першої інстанції умисно порушує його право на захист. Просить ухвалу скасувати;
- захисник ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала є незаконною у зв`язку з неповнотою судового розгляду. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив усі клопотання сторони захисту, зокрема, про допит свідків та про дослідження матеріалів у частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 115 КК України в повному обсязі, а обмежився лише дослідженням наявних у матеріалах справи явок із повинною, які ОСОБА_6 написав після того, як був затриманий та перебував під вартою. Стверджує, що 28.12.2018 судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, а повний текст такої станом на час складання апеляційної скарги сторона захисту не отримала й такий не оприлюднено в ЄДРСР. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 466 КПК України, оскільки не дотримався вимог ст. 349 цього Кодексу щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню. При цьому, стверджує, що оскільки ОСОБА_6 не визнавав своєї вини, а під час досудового слідства та в ході судового розгляду кримінальної справи було порушено його право на захист, то судовий розгляд за заявою ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами повинен був здійснюватися в повному обсязі. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою подану засудженим ОСОБА_6 заяву задовольнити.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обгрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні поданої засудженим ОСОБА_6 заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 02.04.2002, за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_6 не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Проаналізувавши зміст поданої засудженим ОСОБА_6 заяви, апеляційний суд погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_6 , у такій не наведено жодної обставини, яку б можна вважати нововиявленою в розумінні ст. 459 КПК України.
При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що: п. 2 ч. 2 ст. 459 КПК України, на який посилається засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві, виключено на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2018, а статтею 5 КК України визначено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення; рішення ЄСПЛ у справі «Кулик проти України» від 02.02.2017, що оприлюднене 24.05.2017, не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 459 КПК України та не являється підставою для перегляду судових рішень, що набрали законної сили, а факт незгоди засудженого ОСОБА_6 з прийнятим щодо нього судовим рішенням, яке набрало законної сили в квітні 2002 року, не є підставою для його невиконання чи для його перегляду за нововиявленими обставинами; посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України, стороною захисту не надано жодного скасованого судового рішення, що стало підставою для ухвалення вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, і при цьому, в ході розгляду заяви сторона захисту вказувала на те, що суд повинен переоцінити докази, які були досліджені під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_6 , що в свою чергу також не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 459 КПК України, а посилання ОСОБА_6 на те, що він не вчиняв злочинів, не підтверджені будь-якими доказами; суд першої інстанції критично оцінив і твердження засудженого ОСОБА_6 щодо явки з повинною, яка нібито була написана із застосуванням фізичного та морального тиску без участі захисника, оскільки вина ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах доведена показаннями свідків, рядом судових експертиз, протоколів огляду місця події та іншими доказами, а вирок не містить посилання на явку з повинною, як на доказ у вчиненні ОСОБА_6 передбаченого п. «а» ст. 93 КК України (1960 року) злочину, і при цьому, в ході судового розгляду кримінальної справи Апеляційним судом Закарпатської області була досліджена заява ОСОБА_6 про застосування щодо нього недозволених методів слідства, внаслідок яких він визнав свою вину, перевірена прокуратурою, і за наслідками перевірки прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, - апеляційний суд визнає такими, що грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах справи, належним чином вмотивованими.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції: безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його захисника щодо ретельного перегляду всіх допущених у кримінальній справі щодо нього порушень; не викликав для допиту жодного свідка, які б могли підтвердити нововиявлені обставини; не вручив йому копію оскаржуваної ухвали відразу після її прийняття, а таку він отримав тільки 09.01.2019; умисно порушує його право на захист, - апеляційний суд вважає такими, що не свідчать про те, що викладені ОСОБА_6 у заяві обставини являються нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України та, відповідно, не свідчать про незаконність чи необгрунтованість висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що: суд першої інстанції безпідставно відхилив усі клопотання сторони захисту, зокрема, про допит свідків та про дослідження матеріалів у частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 115 КК України в повному обсязі, а обмежився лише дослідженням наявних у матеріалах справи явок із повинною, які ОСОБА_6 написав після того, як був затриманий та перебував під вартою; 28.12.2018 судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, а повний текст такої станом на час складання апеляційної скарги сторона захисту не отримала й такий не оприлюднено в ЄДРСР; суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 466 КПК України, оскільки не дотримався вимог ст. 349 цього Кодексу щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню; судовий розгляд за заявою ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами повинен був здійснюватися в повному обсязі, так як ОСОБА_6 не визнавав своєї вини, а під час досудового слідства та в ході судового розгляду кримінальної справи було порушено його право на захист, колегія суддів також вважає такими, що не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону й не спростовують висновків суду першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і пояснення засудженого ОСОБА_6 про те, що заяв про зловживання відповідними посадовими особами (слідчим, прокурором чи суддями) своїм процесуальним становищем при розслідуванні щодо нього кримінальної справи не подавав, на причини, які перешкоджали йому подати відповідні заяви не вказував.
При оцінці доводів заяви засудженого ОСОБА_6 та апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає, що наведені вище висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й апеляційний суд, узгоджуються і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (п. п. 42-44 рішення від 09.06.2011, заява № 4994/04, у справі «Желтяков проти України» (Zheltyakov v. Ukraine).
За таких обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 407 КПК України, ухвала суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що обставини, на які посилається сторона захисту як на нововиявлені, не являються такими в розумінні вимог ст. 459 КПК України, і при цьому, були відомі як сторонам кримінального провадження, так і суду під час розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_6 та постановлення вироку щодо ОСОБА_6 . Апеляційним судом Закарпатської області, а в подальшому ухвалення Верховним Судом України ухвали, і таким була дана відповідна оцінка; положення ст. 404 КПК України в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що як в апеляційних скаргах, так і під час їх розгляду сторона захисту не посилалася на визначені кримінальним процесуальним законом нововиявлені обставини, які б свідчили про незаконність оскаржуваного судового рішення, а також не надала доказів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх.
Разом із тим, при оцінці поданої ОСОБА_6 у ході розгляду апеляційних скарг заяви про зарахування йому терміну попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів враховує, що клопотання про застосування Закону України № 838-VIII має вирішуватися місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України), на що також указується у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.01.2016 №223-20/0/4-16, що в свою чергу свідчить про те, що в ході розгляду апеляційним судом апеляційних скарг на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зазначені ОСОБА_6 у даній заяві питання не вирішуються, а останній вправі звернутися з відповідним клопотанням до суду, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 464 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 28.12.2018, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2002, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 02.04.2002, щодо засудженого за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 3 ст. 142, п. "а" ст. 93 КК України (у редакції Закону України 1960 року) ОСОБА_6 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, у той самий строк із дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді :