Справа № 698/736/13-к
Провадження № 1-кп/698/15/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 р.смт. Катеринопіль

Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000004 від 15.02.2013 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потоки, Катеринопільського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 1 групи, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.364, ст.386 КК України, -
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, працюючи заступником начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі, та відповідно до наказу від 05.12.2008 № 15-к виконуючи обов`язки начальника даного відділу, являючись службовою особою - вказаного територіального органу земельних ресурсів, яка здійснює функції, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських обов`язків, вчинив умисний злочин - зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом громадським інтересам за наступних обставин:

ОСОБА_3 , працюючи заступником начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі, згідно наказу від 24.10.2008 № 11-к начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі, а з 08.12.2008 по 19.12.2008 (включно) відповідно до наказу від 05.12.2008 № 15-к виконуючи обов`язки начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі, який відповідно до посадової інструкції начальника відділу, затвердженої начальником Головного управління Держкомзему у Черкаській області 05.08.2008, здійснює керівництво діяльністю відділу і несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань; затверджує положення про структурні підрозділи і функціональні обов`язки працівників відділу; призначає на посаду та звільняє з посади в установленому порядку працівників відділу; порушує у встановленому законом порядку клопотання про зупинення дії або скасування актів місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, які суперечать вимогам земельного законодавства та притягнення осіб, винних у порушенні земельного законодавства до відповідальності; забезпечує в межах своєї компетенції контроль за станом справ у сфері діяльності відділу, вживає заходів до його поліпшення; відповідає за достовірність даних, інформації, довідок, що стосуються роботи відділу, забезпечення виконання проведення земельні реформи у районі; організовує і забезпечує ведення державного земельної кадастру та координує роботу з підготовки земельно-кадастрової документації забезпечує здійснення робіт із землеустрою і проведення моніторингу земель; організовує та здійснює в установленому порядку надання платних послуг згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України; організовує видачу та збереження бланків державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою; організовує встановленому порядку виконання землевпорядних робіт і проведення державної інвентаризації земель; забезпечує в межах своєї компетенції регулювання земельних відносин, створення та ведення державного кадастру та реєстрації його складі земельних ділянок і прав на них; здійснює в межах своєї компетенції координацію місцевих органів виконавчої влади з питань землеустрою організовує планово-фінансову роботу у відділі, здійснює внутрішній контроль використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує формування системи обліку; використовує в установленому чинним законодавством України порядку бюджетні кошти для виконання програм освоєнь земель, їх захисту землевпорядні роботи, провадження іншої науково-технічної діяльності у сфері раціонального використання та охорони земель; забезпечує підбір і підготовку кадрів працівників відділу, таким чином виконуючи організаційно-розпорядчі адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою 19.12.2008 року, перебуваючи у приміщенні відділу Держкомзему у Звенигородському районі, розташованого по вул. Енгельса, 156 в м. Звенигородка, в порушення п. «а» ч.3 ст.83 Земельного кодексу України, відповідно до якого земельні ділянки комунальної власності, запроектовані генеральним планом за функціонал призначенням під землі зелених насаджень загального користування населеного пункту, не можуть передаватися у приватну власність, достовірно знаючі відповідно до генерального плану забудови міста Звенигородка, затвердженого рішенням міської ради від 20.12.1994 № 2/22, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , що розташована в зоні зелених насаджень, загального користування, тобто являє собою землі загального користування населеного пункту і надання зазначеної земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства можливе за попереднього внесення змін до генерального плану, щодо змін її використання використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, умисно в інтересах ОСОБА_7 , без прийняття Звенигородською міською радою рішення про внесення змін до генерального плану міста, підписав висновок № 1732 про погодження відведення земельної ділянки загальною площею 2 га вказаному громадянину у приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 .

Після чого, він же, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на незаконне відведення земельної ділянки у приватну власність, діючи в інтересах ОСОБА_7 , працюючи заступником начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі, який відповідно до посадової інструкції заступника начальника відділу, затвердженої начальником Головного управління Держкомзему у Черкаській області 24.10.2008, здійснює керівництво діяльністю відділу у порядку делегованому йому начальником відділу повноважень; відповідає за достовірність даних, інформації, довідок, що стосуються роботи відділу, забезпечення виконання проведення земельної реформи у районі; організовує і забезпечує ведення державного земельного кадастру та координує роботи з підготовки земельно-кадастрової документації; забезпечує здійснення робіт із землеустрою і проведення моніторингу земель; організовує та здійснює в установленому порядку надання платних послуг згідно з переліком, що стверджується Кабінетом Міністрів України; організовує видачу та збереження бланків державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою; організовує у встановленому порядку виконання землевпорядних робіт і проведення державної інвентаризації земель; забезпечує в межах своєї компетенції регулювання земельних відносин, створення та ведення державного кадастру та реєстрацію в його складі земельних ділянок і прав на них; на період відсутності начальника відділу виконує обов`язки начальника відділу, тобто будучи службовою особою, 03.11.2009 року, перебуваючи у приміщенні відділу Держкомзему у Звенигородському районі за вищевказаною адресою, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, без прийняття Звенигородського міською радою рішення про внесення змін до генерального плану міста, підписав державний акт серії ЯИ № 501251 на право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га ОСОБА_7 , який 04. 11. 2009 зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб Звенигородської міської ради та виданий останньому, внаслідок чого із комунальної власності незаконно вибула земельна ділянка нормативно грошовою вартістю 46 966 грн. 32 коп., чим спричинив охоронюваним законом громадським інтересам істотну шкоду у вигляді матеріальних збитків на вказану суму, яка у 155,26 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Вказані дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 364 КК України, як діяння, які виразилися в зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом громадським інтересам.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 стороною обвинувачення надані наступні докази:

- витяг №529/01-01-03 відділу Держземагентства у Звенигородському районі про грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2 га по АДРЕСА_2 станом на 2009 рік складає 46 966, 32 грн.

- копію висновку державної експертизи землевпорядної документації №3083 від 14.10.2009року, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 .

- договір №1537 від 03.11.2008 про виконання робіт по виготовленню проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 та кошторис до нього.

- протокол огляду документів від 22.04.2013 - договору № 1537 від 03.11.2008 та кошторис на виконання робіт по виготовленню проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

- книгу записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб Звенигородської міської ради.

- протокол огляду документів від 19.04.2013 - книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб Звенигородської міської ради.

- рішення Звенигородського районного суду від 01.04.2013, яким визнано недійсним та скасовано державний акт ЯИ №501251 від 04.11.2009 на право власності на земельну ділянку площею 2 га, виданий ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 .

- висновок перевірки Держсільгоспінспекції в Черкаській області №1479 від 21.05.2013, згідно якого посадовими особами відділу Держкомзему в ході відведення земельної ділянки площею 2 га по АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_7 порушено вимоги ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України.

- заяву ОСОБА_7 від 28.01.2009 до археологічної інспекції Черкаської обласної державної адміністрації про проведення обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

- акт по обстеженню земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від 29.01.2009.

- висновок служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА №107 від 29.01.2009 по обстеженню земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

- протокол огляду документів від 27.05.2013 - заяви ОСОБА_7 від 28.01.2009, акту обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від 29.01.2009, висновку служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА № 107 від 29.01.2009.

- висновок державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області №205 від 11.02.2009.

- протокол огляду документів від 28.05.2013 - висновку державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області №205 від 11.02.2009.

- висновок відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Звенигородської РДА №1 від 12.01.2009, відповідно до якого надання земельної ділянки площею 2 га по АДРЕСА_2 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства можливе за умови попереднього внесення змін до генплану міста.

- протокол огляду документів від 28.05.2013 - висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Звенигородської РДА №1 від 12.01.2009.

- висновок відділу Держкомзему у Звенигородському районі №1732 від 19.12.2008 про можливість відведення земельної ділянки площею 2 га у приватну власність ОСОБА_7 , який підписаний заступником начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі ОСОБА_3

- протокол огляду документів від 24.05.2013 - висновку відділу Держкомзему у Звенигородському районі №1732 від 19.12.2008.

- копію Журналу реєстрації висновків по відведенню земельних ділянок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області.

- повідомлення Звенигородської міської ради №02-1 8/645 від 12.06.2013 про те, що Звенигородською міською радою не приймалося рішення про внесення змін до генерального плану м. Звенигородка щодо змін використання земельної ділянки площею 2 га, яка надавалась у власність ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 .

- повідомлення відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Звенигородської РДА про орієнтоване місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

- копію табелю виходу на роботу працівників Держкомзему у Звенигородському районі за грудень 2008 року, згідно якого начальник відділу Держкомзему у Звенигородському району ОСОБА_8 з 8 по 19 грудня перебував у відпустці, а його заступник ОСОБА_3 на роботі.

- копію табеля виходу на роботу працівників Держкомзему у Звенигородському районі за листопад 2009 року, згідно якого начальник відділу Держкомзему у Звенигородському району ОСОБА_8 та його заступник ОСОБА_3 упродовж листопада місяця перебували на роботі.

- протокол огляду документів (з додатками) від 12.06.2013 - протоколів сесій Звенигородської міської ради за період з 23.07.2008 по 23.12.2009, згідно яких рішення про виділення земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 відсутнє.

- висновк почеркознавчої експертизи №1/643 від 26.06.2013, згідно якого підписи у висновку №1732 від 19.12.2008 та довідці №1732 від 19.12.2008 щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га гр. ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_3

- дані обмінного файлу на земельну ділянку АДРЕСА_2 ОСОБА_7

- посадову інструкцією начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі.

- посадову інструкцію заступника начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі.

- наказ №15-к від 05.12.2008 про призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі.

- наказ №11 від 24.10.2008 про переведення ОСОБА_3 з заступника начальника відділу земельних ресурсів у Звенигородському районі на заступника начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі.

- показаннями допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.
Так допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні даного злочину не визнав повністю і суду показав, що обіймаючи посаду заступника начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі та виконуючи обов`язки начальника даного відділу він не вчиняв жодних злочинів, виходячи з того що в своїй роботі приймав лише законні рішення. Вважає дану справу щодо нього сфабрикованою посилаючись на те що він ОСОБА_7 не знав, а відтак і не міг діяти в його інтересах, також заперечував факт підписання ним державного акту серії МИ № 501251 на право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га ОСОБА_7 . На підставу своїх доводів послався на те що до її службових обов`язків як заступника начальника управління Держкомзему Звенигородського району так і при виконанні ним обов`язків начальника даного відділу не входило перевірка прийнятих рішень сесією міської ради та подальшого виконання цих рішень так як формування матеріалів на сесію, видачу рішень, розробкою проектів, перевіркою перед підписанням бланків державних актів, наявність у справах технічної документації наявність всіх необхідних документів, в т.ч. і наявність у них рішень міської ради на виділення громадянам у власність земельних ділянок займався Центр державного земельного кадастру (Центр ДЗК), при Державному комітеті України по земельним ресурсам, до якого він взагалі не мав ніякого відношення, так як останній був окремою юридичною особою. Також показав, що він не мав плану міста та не знав до якої категорії відноситься земельна ділянка передана ОСОБА_7 , а оригінал державного акту на земельну ділянка передану останньому втратив саме ОСОБА_6 . Обвинувачений просив взяти до уваги той факт що жоден з свідків не підтвердив факту зловживання ним службовими повноваженнями, чи вчинення ним будь-яких незаконних дій пов`язаних з вказаною земельною ділянкою, чи інших незаконних дій. При цьому переважна більшість документів, на підставі яких його звинувачують у вчиненні злочинів, є недопустимими доказами виходячи з того, що зібрані з порушенням встановленим КПК України порядком доступу до речей та документів, а саме отримані без відповідних ухвал слідчих суддів, а саме: витяг про грошову оцінку земельної ділянки, висновок державної землевпорядної експертизи (правильна назва в самому документі - висновок державної експертизи землевпорядної документації), договір про виконання робіт та кошторис до нього, матеріали перевірки держсільгоспінспекції Черкаської області, заява ОСОБА_7 від 28.01.2009 року, акт обстеження земельної ділянки, висновок служби охорони культурної спадщини, висновок Держкомзему, копії з журналу реєстрації висновків по відведенню земельних ділянок, дані обмінного файлу, посадові інструкції, накази.

В зв`язку з цим винним себе не вважає і просить виправдати. Під час обговорення питання про застосування положень закону щодо застосування строків давності ОСОБА_3 наполягала на відсутності складу злочину та недоведеності його вини.

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків та дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню підлягає виправданню за відсутністю у його діях складу даного злочину виходячи із наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України та ст.6 Європейської конвенції з прав людини ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

А відповідно до вимог КК України підставою для притягнення будь якої особи до кримінальної відповідальності є вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого цим Кодексом злочину, тобто складається із сукупності наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона злочину.

І кожний із цих обов`язкових елементів складу будь-якого злочину, повинен знайти своє підтвердження відповідними доказами в судовому засіданні.

Відсутність хоча б одного із цих чотирьох обов`язкових елементів складу будь-якого злочину, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не являються злочином.

Згідно диспозиції ч.1 ст.364 КК України кримінальна відповідальність за цим Законом настає за зловживання владою або службовим становищем виявляється у діянні яке вчиняється з використанням влади або службового становища, здійснюється у межах повноважень, наданих особі за посадою чи у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків, суперечить інтересам служби, заподіює істотну шкоду, знаходиться у причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

За змістом цієї норми закону службовим зловживанням може бути визнане не будь-яке діяння службової особи, а лише таке, яке було обумовлене її службовим становищем та пов`язане зі здійсненням нею своїх службових обов`язків згідно посадової інструкції у межах повноважень.

Посадова інструкція - це організаційно-правовий документ, в якому встановлюються основні завдання, обов`язки, права та відповідальність посадових осіб підприємства в процесі здійснення ними своєї діяльності. Посадові інструкції чітко визначають вимоги до певних посадових осіб, забезпечують раціональний розподіл обов`язків між працівниками, уможливлюють об`єктивну оцінку діяльності працівника, є нормативним підґрунтям для застосування до них заходів впливу.

Службові обов`язки обвинуваченого ОСОБА_3 визначені посадовою інструкцією заступника начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області затвердженими начальником головного управління Держкомзему в Черкаській області 24.10.2008 р. (т.2 а.с.124-125).

Службові обов`язки начальника вищезазначеного відділу, які згідно даних обвинувального акту, виконував з 08.12.2008 по 19.12.2008 (включно) відповідно до наказу від 05.12.2008 № 15-к, ОСОБА_3 визначені посадовою інструкцією начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області затвердженими начальником головного управління Держкомзему в Черкаській області 05.08.2008 р. (т.2 а.с.122-123).

При цьому суд виходить із того, що в обвинувальному висновку взагалі не зазначено, який конкретно пункт своїх службових обов`язків чи обов`язків які він виконував із зазначених інструкцією обов`язків він порушив, а із зазначених вище обов`язків начальника та заступника начальника управління Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області вбачається те, що до службових обов`язків ОСОБА_3 так і до посадових обов`язків начальника даного відділу, які останній виконував, не входило особисто перевіряти технічні документи та державні акти перед їх підписанням. (т.2 а.с. 122-123, 124-125).

Крім того, інкримінуючи ОСОБА_3 у вину підписання ним висновку № 1732 про погодження відведення земельної ділянки загальною площею 2 га у приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 , з посиланням на те що дана земельна ділянка розташована в зоні зелених насаджень, загального користування, тобто являє собою землі загального користування населеного пункту і надання зазначеної земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства можливе за попереднього внесення змін до генерального плану, жодного доказу існування цих даних щодо земельної ділянки до матеріалів справи не надано, враховуючи, що така інформація відображається у річних звітах форми 6-ЗЕМ, що потребувало дослідженню органом досудового слідства. Натомість органом досудового слідства взагалі не зазначено який конкретно пункт посадової інструкції начальника чи заступника відділу Держкомзему у Звенигородському, при підписанні даного висновку, був порушений ОСОБА_3 .

Вивченням наявних у справі посадових інструкцій (т.2 а.с. 122-123, 124-125) судом також встановлено те, що жодною їх нормою на ОСОБА_3 не покладено обов`язку особисто перевіряти або організовувати перевірку технічної документації та державних актів перед їх підписанням на предмет наявності чи відсутності рішення Звенигородської міської ради про виділення зазначеній особі земельної ділянки у власність.

Твердження ОСОБА_3 про те, що до його службових обов`язків та і обов`язків начальника відділу, які він виконував, перед підписанням державних актів не входило перевіряти відповідність внесеної до них інформації з наявними у справах документів, а це був прямий обов`язок працівників центру ДЗК і саме реєстратори цього центру ДЗК зобов`язані здійснювати перевірку обмінних файлів та наявність у справах технічної документації всіх необхідних документів, жодним доказом не спростовані, а навпаки підтверджуються вимогами чинного на час інкримінованого йому злочину законодавства виходячи з такого.

Так відповідно до п.1 ст.1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 78 цього ж Кодексу передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статтею 80 ЗКУ визначено, що суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно з вимогами ст. 81 ЗКУ - громадяни України можуть набути права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗКУ передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної власності або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність.

Статтею 118 цього ж Кодексу визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для ведення особистого фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної місцевої районної державної адміністрації. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування. Орган місцевого самоврядування ( вразі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом-після отримання позитивного висновку такої експертизи) розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Статтями 125,126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Відповідно до п.1.1 Інструкції "Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 в редакції від 29.12.2003 (надалі - Інструкції) право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 2.14 Інструкції визначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, керівник органу виконавчої влади.

Згідно з вимогами п.п.2.2 - 2.5 Тимчасового порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого наказом Держкомзему України № 174 від 02.07.2003, виконавець робіт формує та надає реєстратору обмінний файл разом з технічною документацією. Реєстратор здійснює процедуру перевірки та приймання обмінного файлу, у тому числі порівняння з технічною документацією. У разі відповідності обмінного файла відомостям, які наведено в технічній документації та вимогам до структури, змісту та формату обміну даними, за результатами перевірки та приймання реєстратором робиться відмітка на титульному аркуші технічної документації про приймання обмінного файлу, після чого заповняється реєстраційна картка.

Якщо технічна документація не підлягає державній землевпорядній експертизі, вона разом з реєстраційною карткою передається виконавцем робіт безпосередньо до територіального органу земельних ресурсів для погодження або підготовки відповідних рішень органів виконавчої влади щодо надання земельної ділянки у власність. Якщо рішення про надання земельної ділянки у власність не було прийнято протягом трьох місяців, відмітка про прийняття обмінного файлу анулюється автоматично, що вимагає погодження процедури повторного здавання обмінного файлу.

Територіальний орган земельних ресурсів у 10-денний термін з дня отримання оформленого бланка державного акта на право власності на земельну ділянку перевіряє наявність на титульному аркуші технічної документації відмітки про приймання обмінного файлу, зміст реєстраційної картки, відповідність відомостей, що містить реєстраційна картка та оформлений бланк державного акта на право власності на земельну ділянку до технічної документації та передає бланки державного акта на право власності на земельну ділянку з реєстраційними картками оператору (реєстратору) за актом приймання-передавання. Надані документи повертаються виконавцю робіт на доопрацювання у разі відсутності відмітки про приймання обмінного файлу; наявності розбіжностей між відомостями, що містять реєстраційна картка, оформлений бланк державного акта на право власності на земельну ділянку та технічна документація. Достовірність відомостей, які відображені в технічній документації, реєстраційній картці та бланку державного акта на право власності на земельну ділянку, при відсутності розбіжностей, засвідчується в реєстраційній картці підписом керівника територіального органу земельних ресурсів з зазначенням прізвища та ініціалів та скріплюється печаткою. Територіальний орган земельних ресурсів за актом приймання-передавання передає реєстраційну картку оператору разом з усіма примірниками державного акту на право власності на земельну ділянку для їх видачі та державної реєстрації.

Таким чином вбачається, що обов`язок перевірки обмінних файлів та наявність у справах технічної документації всіх необхідних документів був прямий обов`язком працівників центру ДЗК, а не начальника чи заступника начальника відділу Держкомзему у Звенигородському районі Черкаської області, що об`єктивно підтверджується крім вищевикладених норм законодавства наступними дослідженими у судовому засіданні доказами.

показаннями свідка ОСОБА_15 , яка повідомила, що працювала на посаді начальника Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» і пам`ятає, що проект відведення земельної ділянки ОСОБА_7 виготовлявся в 2008 році і там було наявним рішення Звенигородської міської ради, даний проект проходив відповідну експертизу, яка не могла може бути позитивною без наявного рішення відповідного органу місцевого самоврядування. В подальшому даний проект був переданий в архів відділу.

показаннями свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що працювала на посаді начальника відділу державної землевпорядної експертизи та контролю за дотриманням ліцензійних умов Головного управління Держкомзему у Черкаській області до якого від Звенигородського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» (клопотання від 14.10.2009 № 1542) надійшов на проведення державної експертизи проект відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_7 , експертизу проводила особисто. У зв`язку з тим, що надані документи відповідали вимогам законодавства та встановленим стандартам надано позитивний висновок експертизи. Достовірність наданої інформації у висновках не перевіряла. За достовірність наданої інформації, викладеної у висновках відповідає орган який його видав. Відповідно до Земельного кодексу України при проведенні державної експертизи землевпорядної документації експертами перевіряється наявність погоджувальних висновків відповідних служб, тобто чи зазначено у висновку погодження проекту відведення або відмови.

показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що працював у відділі земельних ресурсів Звенигородського району у період 2008-2009 років і що саме він готував, за усною вказівкою тодішнього начальника ОСОБА_8 готував по земельній ділянці розташованої за адресою АДРЕСА_2 довідку та висновок про погодження відведення земельної ділянки. При цьому відповідне рішення Звенигородської міської ради було, оскільки без такого рішення він би взагалі не готував би даних документів. Після звільнення ОСОБА_8 вся документація перейшла до ОСОБА_3 про що було складено акт.

показаннями свідка ОСОБА_17 , який показав, що в період 2008-2009 років працював в Звенигородському РВ ЧРФ «Центр ДЗК» при цьому стверджував що відповідне рішення Звенигородської міської ради по земельній ділянці розташованої за адресою м. Звенигородка, вул. Кільцева, 13-а повинно було бути, оскільки без такого рішення проект землеустрою, по даній земельній ділянці, не міг мати позитивного висновку державної землевпорядної експертизи, разом з тим даний проект землеустрою мав позитивний висновок.

показаннями свідка ОСОБА_8 , який показав, що працював на посаді начальника відділу земельних ресурсів Звенигородського району з 1991 року по 2012 рік і з 2007 року його заступником був ОСОБА_3 . При цьому показав що в 2009 році виїздив на огляд земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . Також показав що згідно чинного на той час законодавства право підпису державного акту на землю покладалося на начальника відділу, а у випадку його відсутності на особу яка його заміняє. В 2012 році його викликали в прокуратуру по питанню передачі у власність земельної ділянки за адресою м. Звенигородка, вул. Кільцева, 13-а і в подальшому ознайомившись з даною справою він допускає, що державний акт був виданий без рішення Звенигородської міської ради при цьому чітко вказав, що проект по даній земельній ділянці робив працівник Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» ОСОБА_13 і саме він повинен був перевірити наявність у проекті технічної документації всіх необхідних документів

показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав, що у 2008-2009 роках був міським головою м. Звенигородка Черкаської області і пам`ятає що до міської ради мало місце звернення громадянина про надання йому земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 і створена міською радою комісія виїздом на місце розташування цієї ділянки встановила про можливе надання у власність даної ділянки і ОСОБА_7 звертався з відповідною заявою до міської ради, але рішення сесії такого не було. Аналогічними показаннями даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_12

показаннями свідка ОСОБА_7 , який показав, що у 2008 році він звернувся до Звенигородської міської ради про надання йому земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 з метою ведення особистого селянського господарства. За результатами його звернення міською радою було створено відповідну комісію, яка виїздом на місце розташування цієї ділянки встановила про можливе надання у власність. В подальшому питання було розглянуто на сесії міської ради, де він особисто був присутнім, і яка прийняла рішення про виділення йому 2 га землі за адресою АДРЕСА_2 . Самого рішення він не брав так як працівники міської ради повідомили що самі передадуть це рішення до відділу земельних ресурсів. В подальшому він неодноразово звертався, по питанню оформлення цієї земельної ділянки, до тодішнього начальника даного відділу ОСОБА_8 , який повідомляв йому, що відповідні документи знаходяться в роботі. Також показав що в подальшому він захворів та вирішив відмовитися від подальшого оформлення даної земельної ділянки в зв`язку з чим написав відповідну заяву та здав її у Звенигородський відділ земельних ресурсів і в подальшому державного акта на дану земельну ділянку він не отримував взагалі. Свідок категорично заперечує той факт, що у вирішенні даних питань він мав справу з ОСОБА_3 .

Таким чином, проаналізувавши вказані показання свідків обвинувачення в сукупності з наданими доказами та встановленими фактичними обставинами подій, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні вказані свідки, не повідомили про будь-які ґрунтовні обставини, які б могли мати доказове значення у кримінальному провадженні для доведення провини саме ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні. При цьому вказують на неправомірність дій інших осіб виходячи з наступного.

Так вищевикладеного вбачається, що саме до безпосередніх обов`язків реєстратора відділу приймання та перевірки обмінних файлів та друку реєстраційних карток Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» входив обов`язок перевірити наявність всіх правовстановлюючих документів на виділення земельних ділянок у власність громадян, в т.ч. і перевірити наявність відповідних рішень міської ради і в разі відсутності яких реєстратор не мала права приймати обмінні файли та зобов`язана була всю документацію повернути її розробнику для усунення недоліків. Крім того перед відданням всіх документів для друкування державного акту даним працівником здійснюється їх перевірка та приймання обмінних файлів проектів відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 , і лише така перевірка була підставою для друку бланків державних актів на землю, а на справі ставиться штам про прийняття обмінних файлів і це засвідчується підписом, а документи передаються для друку державних актів. Таким чином є очевидним той факт що ще на стадії прийняття обмінних файлів у справах технічної документації повинно було бути виявлено відсутність відповідних рішень Звенигородської міської ради саме працівниками Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» .

Окрім цього, суд бере до уваги як доказ невинуватості ОСОБА_3 , надану стороною обвинувачення, письмову інформацію - першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області за вих. № 13 № 06/3-375 від 21.05.2013 року, з висновку якого слідує, що виготовлення проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_7 площею 2,0 га по АДРЕСА_2 . Проект виготовлений без дозволу (рішення міської ради) на виконання робіт із землеустрою та не передано даний проект на розгляд міської ради на затвердження. Державний акт на право власності на землю ОСОБА_7 складено, видано, зареєстровано посадовими особами Звенигородської регіональної філії Черкаського Центру ДЗК з порушеннями земельного законодавства. А посадовими особами відділу Держкомзему порушено вимоги ст. 83 п. 4, погоджено державний акт на право власності на землю без внесення змін до генерального плану забудови м. Звенигородка. З чого слідує що саме працівниками Звенигородської регіональної філії Черкаського Центру ДЗК були допущені порушення як на стадії перевірки документів для отримання державного акту, де не перевірили наявність необхідних рішень міської ради, так і при складанні цього акту, де обов`язковим є зазначення підстава для видачі так і при його видачі.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно було встановлено, що саме під час цієї перевірки реєстратор Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» із невідомих причин не перевірила наявність у справі технічної документації наявності всіх необхідних для друкування бланку державного акту документів та не виявила у них відсутність рішення Звенигородської міської ради про виділення ОСОБА_7 , земельної ділянки у власність.

Незважаючи на відсутність вказаного рішення, без якого вона не мала права приймати обмінні файли, та передавати документацію для друку бланку Державного акту на право власності на землю.

І тільки після цього не встановлена органом досудового слідства службова особа Звенигородського РВ ЧРФ «Центр ДЗК» до наданого їй також невстановленою особою чистого бланку державного акту на земельну ділянку внесла недостовірну інформацію про те, що підставою для видачі державного акту ОСОБА_7 , є рішення сесії Звенигородської міської ради від 25.11.2009 року № 47-1/v хоча такого рішення не було, що встановлено рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.04.2013 року, яке набрало законної сили і яким визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 501251 від 04.11.2009 року, що був виданий ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 57-58). Зі змісту даного рішення суду вбачається, що підписання, як висновку №1732 про погодження відведення земельної ділянки загальною площею 2 га у приватну власність ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , що ставиться в вину обвинуваченому ОСОБА_3 жодним не впливало на видачу вказаного державного акту, оскільки в рішенні чітко зазначено, що причиною недійсності та скасування цього державного акту є саме те що його було видано без рішення сесії Звенигородської міської ради на виготовлення проектно-технічної документації на дану земельну ділянку і без рішення про передачу її у власність.

Крім того вказує на необґрунтованість обвинувачення в частині обвинувачення ОСОБА_3 , що останній підписав даний державний акт без прийняття Звенигородського міською радою рішення про внесення змін до генерального плану міста хоча навіть наявність такого рішення не надавало права на видачу державного акта без рішення про передачу у власність конкретної земельної ділянки.

При цьому суд відкидає доводи сторони захисту, висловлених ними в судових дебатах, щодо визнання недопустимими доказами: витягу про грошову оцінку земельної ділянки, висновку державної землевпорядної експертизи, договору про виконання робіт та кошторису до нього, матеріалів перевірки держсільгоспінспекції Черкаської області, заява ОСОБА_7 від 28.01.2009 року, акту обстеження земельної ділянки, висновку служби охорони культурної спадщини, висновку Держкомзему, копії з журналу реєстрації висновків по відведенню земельних ділянок, даних обмінного файлу, посадових інструкцій та наказів з посиланням на те що дані документи отримані без відповідного тимчасового доступу відповідно до ухвали слідчого судді виходячи з того що ході розгляду даного кримінального провадження судом забезпечено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів, передбачений ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. При цьому при досліджені даних доказів сторона захисту не заявляла як клопотань про необхідність огляду в судовому засіданні відповідних ухвал слідчого судді так і про визнання даних доказів недопустимими та про виключення їх із числа доказів. Крім того такі доводи захисту доводи спростовуються даними реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ( т.1 а.с. 152 ) де у розділі забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування зазначено про постановлення відповідних ухвал слідчим суддею про тимчасовий доступ до речей і документів. Виходячи з викладеного доводи захисника про визнання вищезазначених доказів недопустимими не заслуговують на увагу.

А відтак висновк почеркознавчої експертизи №1/643 від 26.06.2013, якою встановлено, що підписи у висновку №1732 від 19.12.2008 та довідці №1732 від 19.12.2008 щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га гр. ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 виконані ОСОБА_3 - суд бере приймає як належний та допустимий доказ.

Таким чином дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, надані органом досудового слідства, судом не встановлено жодного ґрунтовного доказу, який би безспірно підтверджував що саме дії ОСОБА_3 призвели до незаконної видачі державного акту. При цьому стороною обвинувачення не було надано суду жодного допустимого доказу про те, що як на начальника управління Держкомзему у Звенигородському районі так і його заступника покладався обов`язок особисто перевіряти наявність і відповідність всіх поданих документів перед підписанням бланків державних актів на право власності на земельні ділянки, а також не надано допустимого доказу того, що саме ОСОБА_3 підписав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 501251 від 04.11.2009 року та не встановлено органом досудового слідства хто постав підпис та скріпив його печаткою від органу виконавчої влади та не доведено що саме особа на ім`я якої видавався цей державний акт його отримала.

З вищевикладеного очевидно вбачається, що органом досудового слідства не взято взагалі до уваги, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи, то суд приходить до висновку про те, що і виконання всіх передбачених підготовчих робіт та перевірка повноти їх виконання повинна здійснюватися саме працівниками структурних підрозділів ДП "Центр державного земельного кадастру при ДК України по земельних ресурсах", яким в Черкаській області є Черкаська регіональна філія Центру ДЗК.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що інкримінування у вину ОСОБА_3 як виконуючого обов`язки начальника Держкомзему в Звенигородському районі порушення посадової інструкції є безпідставним виходячи з того що в судовому засіданні було встановлено, що перед спрямуванням для підписання вищезазначеного державного акту були допущені порушення працівниками іншого державного органу діяльність якого регулюється окремою інструкцією при цьому перевірка наявності відповідних рішень сесії Звенигородської міської ради не входить до повноважень як начальника Держкомзему в Звенигородському районі так і особи яка його заміняє.

Як видно з матеріалів кримінального провадження наданих державним обвинувачем та досліджених в судовому засіданні, причетність інших громадян, крім обвинуваченого, до вчиненого кримінального правопорушення в необхідному обсязі не перевірялася і будь-яких ґрунтовних доказів з цього приводу судові не надано, наявні та обґрунтовані сумніви з даного приводу в судовому засіданні органом обвинувачення не спростовані.

Така необґрунтована та вибіркова позиція органу державного обвинувачення ставить під сумнів суть обвинувачення, що пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_3 .

Крім того, у ч.1 ст. 364 КК України сформульований матеріальний склад злочину, при вчиненні якого зловживання владою, або службовим становищем особи призводить до спричинення наслідків у вигляді завдання істотної шкоди.

А за змістом ч.1 ст. 364 КК України сформульований матеріальний склад злочину, кримінальна відповідальність за зловживання владою, або службовим становищем може настати лише тоді, коли такі дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

В той же час, суд приходить до висновку про те, що між інкримінованими обвинуваченому нібито порушеннями посадової інструкції та спричинення охоронюваним законом громадським інтересам істотної шкоди у вигляді матеріальних збитків на суму, яка у 155,26 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що становить вартість 2 га землі комунальної власності переданої у власність ОСОБА_7 , відсутній прямий причинний зв`язок виходячи із наступного.

Так органом досудового слідства не встановлено хто саме і коли ще на стадії перевірки документів до підписання не провів наявності всіх необхідних документів для видачі державного акта та не встановлено хто саме (вже після підписання вказаного державного акту у Держкомземі) поставив другий необхідний підпис та скріпив гербовою печаткою та не направив земельні справи на перевірку наявності у них всіх документів. При цьому, суд виходить із того, що якби було належним чином перевірені всі необхідні документи, посадовими особами на яких покладався такий обов`язок, (ще до підписання державного у Держкомземі), а особа яка ставила печатку та підпис (вже після підписання вказаного державного акту у Держкомземі), належним чином виконуючи свої службові обов`язки їх умисно не перевищила, то і зазначені наслідки по даній справі не настали б.

Таким чином, відсутність у діяннях ОСОБА_3 об`єктивної сторони, передбаченого ч.1 ст.364 КК України ( із змінами відповідно ЗУ №270-VI від 15.04.2008 року) злочину, що підтверджено вищенаведеними доказами, повністю виключає наявність у його діях і складу цього злочину.

Крім того, при постановленні даного вироку суд також виходить ще із того, що жодними доказами, що були зібрані та надані стороною обвинувачення, що були зібрані та надані стороною обвинувачення, не спростовують показання обвинуваченого та не доводять його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Оскільки твердження органу досудового слідства про винуватість ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого йому у вину злочину не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, а навпаки доводять його невинуватість, то останній підлягає виправданню за цим звинуваченням за у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України ( із змінами відповідно ЗУ №270-VI від 15.04.2008 року).

При цьому факт підписання ОСОБА_3 висновку № 1732 про погодження відведення земельної ділянки загальною площею 2 га громадянину ОСОБА_7 , у приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 , який інкриміновано обвинуваченому і було доведено в ході судового розгляду даними висновку почеркознавчої експертизи, не доводить його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину виходячи з того, що підписання лише цього документу не давало права отримання у власність вищезазначеної земельної ділянки.

Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий, як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 364 КК України (із змінами відповідно ЗУ №270-VI від 15.04.2008 року), не знайшло свого підтвердження.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Достатніх та допустимих доказів, що саме дії ОСОБА_3 призвели до незаконної видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 501251 від 04.11.2009 року ОСОБА_7 та те що саме ОСОБА_3 підписав цей державний акт, органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку із чим, у силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_3 , у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

При цьому суд керується положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 373 КПК України,враховує пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вирок » з наступними доповненнями та змінами, відповідно до яких, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви, щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. У випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 386 КК України у примушування свідка до відмови від давання показань при наступних обставинах:

працюючи заступником начальника відділу Держземагентства у Звенигородському районі, 21.03.2013, протягом робочого дня з 8 год. до 15 год. 40 чи., перебуваючи за місцем своєї роботи у відділі Держземагентства у Звенигородському районі, розташованому за адресою: вул. Енгельса, 156, м Звенигородка, діючи умисно, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, примушував шляхом погроз фізичним насильством та звільнення з роботи провідного спеціаліста відділу Держземагентства у Звенигородському районі ОСОБА_6 , який є свідком у кримінальному провадженні за № 0000004 від 15.02.2013 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами відділу Держкомзему у Звенигородському районі, за ознаками злочину, передбаченого, ч 1 ст. 364 КК України, змінити раніше дані показання щодо ОСОБА_3 , а також не давати показання щодо останнього надалі та в подальшому з мотивів залякування ОСОБА_6 , схопив двома руками за шию ОСОБА_6 і почав його душити, а коли потерпілий почав звільнятися, при цьому вдарився правим стегном об стіл, ОСОБА_3 наніс останньому удар правим кулаком в праву сторону обличчя та один удар в грудну клітку, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді ссадин на правій щоці, на шиї справа та зліва, на поверхні грудної клітки, синця на правому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 30.04.2013 № -18/37 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. ч.1 ст.125, 386 КК України стороною обвинувачення надані наступні докази:

- висновок судово-медичної експертизи №48/37 від 30. 04. 2013, згідно якого у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден на правій щоці, на шиї справа і зліва, на передній поверхні грудної клітки, синця на правому стегні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

- протокол огляду місця події від 21.03.2013 - приміщення архіву (каб.№6) відділу Держкомзему у Звенигородському районі за адресою: м. Звенигородка, вул. Енгельса, 156.

- протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю потерпілого ОСОБА_6 , у ході якого останній показав та розповів про обставини конфлікту з ОСОБА_3 , що мав місце 21.03.2013 та спричинення йому тілесних ушкоджень.

- протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю свідка ОСОБА_18 , у ході якого останній показав та розповів про обставини конфлікту поміж ОСОБА_3 та ОСОБА_6 очевидцем якого він був 21.03.2013.

- протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю свідка ОСОБА_19 , у ході якого останній показав та розповів про обставини конфлікту поміж ОСОБА_3 та ОСОБА_6 очевидцем якого він був 21.03.2013.

- протокол огляду журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Звенигородському РВ від 13.06.2013, згідно якого 21.03.2013 по телефону від ОСОБА_20 надійшло повідомлення, що начальник земельного відділу м.Звенигородка вчиняє хуліганські дії.

- протокол огляду СД - диску з записом повідомлення ОСОБА_20 до чергової частини Звенигородського РВ про вчинення правопорушення ОСОБА_3 від 21.03.2013.

- протокол огляду светра, який був на ОСОБА_6 під час інциденту з ОСОБА_3 21.03.2013.

- наказ №85-к від 01.03.2013 про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника начальника відділу Держземагентства у Звенигородському районі.

- показаннями допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення: ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Щодо обвинувачення за ст. 386 КК України ОСОБА_3 пояснив, що не визнає вину, оскільки особисто не примушував свідка ОСОБА_6 до відмови від давання ним показань чи їх зміни, не вчиняв жодних дій направлених на організацію тиску на даного свідка. Досудовим слідством не зібрано жодного доказу в підтвердження тих обставин, що він здійснював тиску на свідка ОСОБА_6 та просив взяти до уваги що і останній пояснив, будучи допитаним в судовому засіданні, що конкретної вимоги від ОСОБА_3 щоб він змінив покази він не пам`ятає, а конфліктна ситуація яка виникла між ними 21.03.2013 року у відділі Держземагентства у Звенигородському районі, була пов`язана виключно з тим що ОСОБА_6 не виконував наданих йому законних розпоряджень. При цьому обвинувачений категорично заперечував факт нанесення будь-яких ударів останньому, а кримінальне провадження щодо нього замовним та сфабрикованим. Під час обговорення питання про застосування положень закону щодо застосування строків давності ОСОБА_3 наполягав на відсутності в його діях складу злочину та недоведеності його вини.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що стосовно вчинення на нього тиску показав, що конкретної вимоги від ОСОБА_3 щоб він не давав показання чи змінив показання чи не давав показання у кримінальному провадженні він не пам`ятає однак вважає що виходячи з дій та погроз ОСОБА_3 той домагався саме цього результату.

При цьому дав показання про те, що він працює в архіві Звенигородського земельного відділу з 2004 року і являється відповідальною особою за зберігання документації в архіві відділу. В кінці 2012 року ОСОБА_3 , який на той час виконував обов`язки начальника відділу, потребував проект відведення земельної ділянки Самелюку за адресою АДРЕСА_2 , який повернув через три дні. А потім знову взяв і більше не повернув. При цьому показавши суду про те що у відділі існує журнал в якому відображається відомості про те хто і коли отримує та коли повертає документи не зміг пояснити чому не відобразив у цьому журналі того, що саме ОСОБА_3 не повернув вищезазначені документи. В подальшому ОСОБА_3 зобов`язав знайти ці документи в архіві. А як їх там не виявилося то почав наполягати, що саме він ОСОБА_6 , як особа що відповідає за збереження архіву, винен у втраті даних документів. В лютому 2013 року до нього звернувся слідчий Звенигородського відділу міліції для відібрання показань по справі зниклих документів. Він повідомив слідчому, що проект про відведення земельної ділянки у нього дійсно брав ОСОБА_3 , і більше вказаний проект до архіву не повертався. Після того, як ОСОБА_3 дізнався про показання дані ним слідчому, то вважаючи себе оговореним, прибув до нього і запитав навіщо він дав такі неправдиві показання знаючи, що таких документів взагалі до архіву не передавалось демонструючи при цьому акт прийому передачі документів до архіву. В подальшому почав на нього тиснути і 18 березня йому була винесена догана за неналежне зберігання документів, яку він оскаржив до Черкаського окружного адміністративного суду, який її скасував.
21 березня 2013 року, близько 9 години ранку до нього в кабінет зайшов ОСОБА_3 , та став говорити йому щоб той звільнявся з роботи, на що він йому відмовив. В той же самий день ОСОБА_3 близько 16 годин 30 хвилин вдруге зайшов до кабінету архіву, та став вимагати його звільнення. Він сказав ОСОБА_3 щоб той протверезів, оскільки на його думку ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. На такі його слова ОСОБА_3 відразу відреагував, накинувся на нього, взяв за шию та почав душити, сказав що задушить, та ударив кулаком в обличчя удар прийшовся під праве око, а потім в груди в результаті чого він вдарився головою об стінку. Тертичний кричав що тобі буде як « ОСОБА_30 ». При цьому двері кабінету архіву були відчинені, однак він нікого з колег не звав на допомогу, а ОСОБА_27 , яка була на початку конфлікту в кабінеті на той момент вийшла виносячи посуд. Всі події відбувались дуже швидко, приблизно 15-20 секунд. Після цього він зателефонував своєму брату і той викликав працівників міліції, які по прибули на місце та в подальшому дали йому направлення на освідування, після чого він звернувся до Звенигородської центральної районної лікарні.

Свідок ОСОБА_27 показала, що працює в відділу Держземагентстві у Звенигородському районі. У той день 21.03.2013 року була на робочому місці. ОСОБА_3 попрохав прийти в архів та прибрати посуд, після чого вона помила посуд та пішла до свого кабінету. Під час прибирання посуду чула як ОСОБА_3 голосно робив зауваження ОСОБА_6 , що в останнього в архіві не прибрано. Після чотирьох годин дня до неї прийшов ОСОБА_6 , та сказав щоб вона свідчила. Проте ОСОБА_31 не свідчила так як нічого не бачила. Будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_6 не бачила.
Свідок ОСОБА_21 показала, що в березні 2013 року працювала завідуючою сектору землеустрою, моніторингу, охорони ринку земель, та 21.03.2013 року чула зі свого кабінету емоційну розмову між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 між якими була суперечка, також в неї в кабінет приходив брат ОСОБА_6 - ОСОБА_32 , який просив подзвонити з її робочого телефону в міліцію. Після цього приїхали працівники міліції, та відібрали в неї пояснення.
Свідок ОСОБА_29 , показала, що у день події була на роботі, та вела прийом громадян. Чула з коридору якісь розмови, і вже після закінчення робочого дня дізналась про конфлікт з ОСОБА_33 та ОСОБА_6 . Стосунки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 характеризує як звичайні робочі, проте зауважила що незадовго до конфлікту ОСОБА_6 отримав догану за втрату документів з архіву.

Свідок ОСОБА_26 показала, що працює в відділу Держземагентстві у Звенигородському районі і її кабінет знаходиться навпроти архіву. Того дня вона бачила зранку ОСОБА_6 , який не мав будь яких видимих тілесних ушкоджень. 21.03.2013 року вона чула крики з кабінету архіву, як потом дізналася від когось з працівників відділу, що ніби то ОСОБА_3 ударив ОСОБА_6 хоча вона особисто цього не бачила. За версією колег конфлікт між ними відбувся із-за безладу в архіві про що свідчить той факт, що напередодні його виникнення ОСОБА_6 на нараді ставилося завдання прибрати в архіві.

Свідок ОСОБА_34 , пояснила, що ОСОБА_3 є її троюрідним дядьком і їй відомо що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був конфлікт, проте у вказаний день жодного з них особисто не бачила хоча чула розмову між ними яка відбувалася на підвищених тонах.

Свідок ОСОБА_15 , показала, що чула, як ОСОБА_3 голосно давав вказівки ОСОБА_6 прибрати в архіві. 21.03.2013 року від працівників відділу вона дізналася що був конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і що хтось когось штовхнув.

Свідок ОСОБА_22 , показав, що ОСОБА_3 21.03.2013 року в кінці робочого дня попросив завести його в прокуратуру, що він і зробив. На другий день від працівників відділу він дізнався що між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був конфлікт, пов`язаний з тим що останній не виконав розпорядження щодо прибирання в архіві.

Свідок ОСОБА_25 , пояснила, що її кабінет знаходиться далеко від місця суперечки. Знала що був конфлікт, проте його суті не знає. Після 5 годин вечора коли йшла додому бачила декілька працівників міліції на дворі. Аналогічні показання дали свідки: ОСОБА_28 ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_3 завжди голосно розмовляє, і незнайомі особи можуть це сприймати як крик. Того дня 21.03.2013 року відбувся конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .Коли проходила по коридору, то чула як ОСОБА_3 давав вказівку ОСОБА_6 прибрати в архіві.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що того дня разом з ОСОБА_18 перебували в коридорі приміщення Держземагентства у Звенигородському районі земельному відділі по справах. Почувши крики з кабінету підійшли до нього і він помітив, що ОСОБА_6 сидів за столом, а ОСОБА_3 штовхав його та кричав на нього. Разом з тим суті цих криків він не запам`ятав так як має погану пам`ять.

Свідок ОСОБА_16 показав, що працюючи начальником відділу Держземагентстві у Звенигородському районі в березні 2013 року дав завдання ОСОБА_6 прибрати в архіві відділу, оскільки ним останньому була винесена догана за втрату документації з архіву щодо документації земельної ділянки виділеної ОСОБА_7 , а ОСОБА_3 дав завдання проконтролювати виконання цього завдання. 21.03.2013 року він був у відрядженні, але зазначив що в день конфлікту ОСОБА_3 доповів йому про інцидент з ОСОБА_6 , а також що він його не чіпав, а ОСОБА_6 сам перечепився та впав, а далі почав звинувачувати ОСОБА_3 у побитті.

Свідок ОСОБА_18 показав, що 21.03.2013 року він разом з ОСОБА_35 перебували по справах у приміщенні відділу Держземагентстві у Звенигородському районі. Перебуваючи в коридорі даного приміщення із одного кабінету почули крики, а коли підійшли то через відчинені двері він помітив, що за столом сидів ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 стоячи поряд нього душив руками останнього та кричав « я тебе задавлю», а потім двічі вдарив ОСОБА_6 спочатку правою рукою в обличчя, а другий удар наніс цією рукою в грудну клітку та кричав що з тобою буде як «Недоїдком». Далі вони вибігли на вулицю, а ОСОБА_3 шатаючись пройшов повз них сів в якийсь автомобіль на поїхав.
Приймаючи рішення суд бере до уваги, що свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 в своїх показанання зазначили, що словесний конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 21.03.2013 року виник саме через ситуацію пов`язану з роботою архіву і ні дані свідки ні інші що допитані були судом жодним чином не підтвердили доводів обвинувачення, що цей конфлікт був методом залякування ОСОБА_6 , з метою змінити ним раніше дані показання щодо ОСОБА_3 , а також не давати показання щодо останнього, оскільки жодного слова щодо таких показань від учасників конфлікту не було висловлено. А те що ОСОБА_3 того дня вимагав навести порядок в архіві суд не може розцінювати, за обставин встановлених в ході розгляду справи, як методом чи спосіб залякування ОСОБА_6 , чи помсти йому виходячи зі слідуючого. Так як будучи допитаним в якості свідка керівник відділу в якому працювали учасники суперечки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - ОСОБА_16 чітко зазначив, що саме він дав завдання ОСОБА_6 прибрати в архіві відділу, а ОСОБА_3 дав завдання проконтролювати виконання цього завдання про отримання даного завдання і недовіряти показанням даного свідка в суду немає підстав так як про отримання даного завдання не заперечував в судовому засіданні потерпілий та підтвердили і свідки, що були присутні при його оголошені даного завдання на нараді відділу. Крім того потерпілий чітко вказав, що дійсно спочатку конфліктна ситуація почалася 21.03.2013 року саме із за того що ОСОБА_3 наполягав на його звільненні саме із за ситуації пов`язаної з роботою архіву і лише коли він сказав ОСОБА_3 щоб той протверезів, оскільки на його думку ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння, то останній накинувся на нього.

Інші докази, що були зібрані та надані стороною обвинувачення, не спростовують показання обвинуваченого та не доводять його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Так, доведена в суді обставина, що 21.03.2013 року між обвинуваченим та потерпілим виникла конфліктна ситуація, що не оспорюється й самим обвинуваченим та потерпілим, виникла саме щодо виконання трудових обов`язків як потерпілим, на якого було покладене виконання завдання керівництва так і як обвинуваченого на якого було покладено обов`язок контролювати хід виконання даного завдання і не доводить вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий, як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ст. 386 КК України, не знайшло свого підтвердження.

Достатніх та допустимих доказів, що ОСОБА_3 примушував свідка до відмови від давання показань чи зміні показань у кримінальному провадженні , органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку із чим, у силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, суд вважає необхідним виправдати ОСОБА_3 , у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

При цьому суд керується положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 373 КПК України,враховує пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вирок » з наступними доповненнями та змінами, відповідно до яких, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви, щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

У випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Разом із тим суд вважає таким що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України у заподіянні потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження за наступних обставин.

ОСОБА_3 працюючи заступником начальника відділу Держземагентства у Звенигородському районі, 21.03.2013 року перебуваючи за місцем своєї роботи у відділі Держземагентства у Звенигородському районі, розташованому за адресою: вул. Енгельса, 156, м. Звенигородка, Черкаської області прибув в кабінет архіву, який є робочим місцем ОСОБА_6 , який перебував на той час в даному кабінеті. В ході їх спілкування, щодо невиконання ОСОБА_6 , завдання керівника відділу, щодо наведення порядку в архіві, обов`язок проконтролювати, який було покладено керівником на ОСОБА_3 між ними виник словесний конфлікт. В ході якого ОСОБА_6 , вважаючи, що ОСОБА_3 перебув в стані алкогольного сп`яніння, висказав тому свою думку, що ОСОБА_3 слід проспатися. На дане висловлювання ОСОБА_3 , будучи розлюченим, і в цей же момент, будучи агресивно налаштованим, діючи умисно, схопив двома руками за шию ОСОБА_6 і почав його душити, а коли той почав звільнятися, при цьому вдарився правим стегном об стіл, ОСОБА_3 наніс йому удар правим кулаком в праву сторону обличчя та один удар в грудну клітку, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді ссадин на правій щоці, на шиї справа та зліва, на поверхні грудної клітки, синця на правому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 30.04.2013 № -18/37 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 допитаний у суді, винуватість у вчиненні злочину за ч.1 ст. 125 КК України не визнав повністю, разом з тим протягом всього провадження у справі не заперечував наявності конфлікту з ОСОБА_6 та надав показання, що про те, що конфліктна ситуація яка виникла між ними саме 21.03.2013 року відділу Держземагентства у Звенигородському районі, дійсно мала місце і була пов`язана з тим що ОСОБА_6 не виконував наданих йому законних розпоряджень їх керівником, виконання яких було покладено саме на нього ОСОБА_3 . При цьому обвинувачений категорично заперечував факт того він душив потерпілого та нанесення будь-яких ударів останньому, а кримінальне провадження щодо нього замовним та сфабрикованим.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те,
21 березня 2013 року, ОСОБА_3 , близько 16 годин 30 хвилин перебуваючи в кабінету архіву, вимагав його звільнення. Він сказав ОСОБА_3 щоб той протверезів, оскільки на його думку ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. На такі його слова ОСОБА_3 відразу відреагував, накинувся на нього, взяв за шию та почав душити, сказав що задушить, та ударив кулаком в обличчя удар прийшовся під праве око, а потім в груди в результаті чого він вдарився головою об стінку. Тертичний кричав що тобі буде як «Недоїдком». При цьому двері кабінету архіву були відчинені, однак він нікого з колег не звав на допомогу, а ОСОБА_27 , яка була на початку конфлікту в кабінеті на той момент вийшла виносячи посуд. Всі події відбувались дуже швидко, приблизно 15-20 секунд. Після цього він зателефонував своєму брату і той викликав працівників міліції, які по прибули на місце та в подальшому дали йому направлення на освідування, після чого він звернувся до Звенигородської центральної районної лікарні.

Свідок ОСОБА_18 показав, що 21.03.2013 року він разом з ОСОБА_35 перебували по справах у приміщенні відділу Держземагентстві у Звенигородському районі. Перебуваючи в коридорі даного приміщення із одного кабінету почули крики, а коли підійшли то через відчинені двері він помітив, що за столом сидів ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 стоячи поряд нього душив руками останнього та кричав « я тебе задавлю», а потім двічі вдарив ОСОБА_6 спочатку правою рукою в обличчя, а другий удар наніс цією рукою в грудну клітку та кричав що з тобою буде як «Недоїдком». Далі вони вибігли на вулицю, а ОСОБА_3 шатаючись пройшов повз них сів в якийсь автомобіль на поїхав.
Протягом всього провадження у справі ОСОБА_3 не заперечував наявності конфлікту з підлеглим ОСОБА_6 , за обставин того, що останній неналежно виконував свої обов`язки та ще і безпідставно на його думку звинуватив його в тому, що він перебував 21.03.2013 року в стані сп`яніння, а його твердження щодо того що він не душив ОСОБА_6 , та не нанесення тому двох ударів спростовуються як показаннями вищезазначених осіб, так і висновком судово-медичної експертизи № -18/37 від 30.04.2013, у відповідності до якого в ОСОБА_6 , виявлено легке тілесне ушкодження у вигляді у вигляді ссадин на правій щоці, на шиї справа та зліва, на поверхні грудної клітки, синця на правому стегні. Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від дії яких небудь тупих предметів (предмета) та могли бути спричинені одним і тим самим предметом. За давністю їх нанесення відповідає дата 21.03.2013 і могли вони виникнути в один і той час. (Том 2 а.с. 130-132). З описово-мотивувальної частини вказаної експертизи слідує, що вона проведена на підставі Акту № 48 від 22.03.2013 року тобто за результатами обстеження потерпілого слідуючий день після його побиття, експертом, який має стаж фахової роботи 2 роки, висновки експертизи є науково обґрунтованими, узгоджуються з показаннями потерпілого та свідка.

При цьому допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_36 , надав показання, що первинний огляд ОСОБА_6 , було проведено 22.03.2013 року. На відтворені за участі слідчого і понятих був він особисто присутнім та висновок робив він, який відповідає обставинам справи, а відтак у суду відсутні підстави сумніватися в правильності вищезазначених доказів у справі.

Суд відкидає твердження захисника про те що вищезазначена експертиза проведена без постанови про її призначення з посиланням на той факт, що в матеріалах переданих прокурором суду відсутня вмотивована постанова про призначення вказаної судово-медичної експертизи виходячи з того, що у даній постанові зазначено, що проведена вона на підставі постанови начальника СВ слідчого управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_37 від 30 квітні 2013 б/н, крім того призначення цієї дати даної експертизи і даним слідчим відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування в розділі «прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» (а.с.150).

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_16 , який показав, що працюючи начальником відділу Держземагентстві у Звенигородському районі в березні 2013 року дав завдання ОСОБА_6 прибрати в архіві відділу, а ОСОБА_3 дав завдання проконтролювати виконання цього завдання. 21.03.2013 року, в день конфлікту, ОСОБА_3 доповів йому про інцидент з ОСОБА_6 , а також що він його не чіпав, а ОСОБА_6 сам перечепився та впав, а далі почав звинувачувати ОСОБА_3 у побитті. Суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 повідомляючи свого керівника про те що під час такого інциденту ОСОБА_6 сам перечепився та впав виклав останньому неправдиву інформацію виходячи з того, що в ході судового розгляду, ні свідки ні обвинувачений не давали показань про те що ОСОБА_6 того дня падав у кабінеті, не підтвердив цього і сам потерпілий та і з висновку експерта, виходячи з даних про їх локалізацію та механізм утворення, вбачається, що дані тілесні ушкодження не могли бути наслідком падіння потерпілого. Що в свою чергу вказує на те що ОСОБА_3 , покидаючи кабінет ОСОБА_6 достовірно знав про наявність у того пошкоджень спричиненими його діями, але маючи на меті уникнути відповідальності сам вигадав свою версію їх появи та повідомив про це свого керівника.

У судовому засіданні будь-яких даних, які могли б вказати на наявність у свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 експерта ОСОБА_38 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та завідомо неправдивого висновку відповідно, підстав для обмови ОСОБА_3 не встановлено, не вказав достовірно на такі дані і сам обвинувачений, а тому суд, з врахуванням всього викладеного вище у своїй сукупності, беручи до уваги, що, показання вказаних свідків та експерта не суперечать встановленим судом фактичним обставинам вчинення злочину, а відповідно вважає такі показання правдивими, їм вірить, та кладе в основу вироку.
Щодо показань всіх інших свідків обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , то показання цих свідків не доводять як вини так невинуватості обвинуваченого.

В результаті дослідженнянаданих стороною обвинувачення доказу: протоколу проведення слідчого експерименту з додатками за участю потерпілого ОСОБА_6 , від 26.04.2013 року (т.2 а.с.142-150) суд дійшов до висновку про його недопустимість, виходячи з наступного.
Так з даних цього протоколу вбачається, що проводився він за участі: понятих, слідчого, експерта та потерпілого при цьому даних про статиста не зазначено, що є порушенням вимог п.1 ч.3 ст.104 КПК України, хоча саме за його участі проводилась дана слідча дія і роль статиста виконував один із понятих. Крім того в порушення п. 2 ч. 3 ст. 104 КПК України в протоколі не зазначені отримані в результаті дії відомості, важливі для кримінального провадження.
Так, у розділі протоколу щодо результатів слідчого експерименту вказано, що хід слідчого експерименту зафіксовано на цифровий носій шляхом здійснення відеозапису (т.2, а.с. 95). До протоколу проведення слідчого експерименту приєднано фотографії, на яких ОСОБА_6 , показує, як душив його ОСОБА_3 за горло руками, як наносив удари в обличчя та груди (т.2, а.с. 145-150).
Суд зауважує, що ні на фототаблицях, приєднаних до протоколу, ні у протоколі слідчого експерименту не зазначено, у який спосіб були виготовлені дані фотографії. У протоколі слідчого експерименту відсутні відомості про застосування технічних засобів фіксації, за допомогою яких можна було б зробити фотографії безпосередньо у процесі фіксації слідчої дії, а саме здійснення відеозапису. Також дані фото таблиці є додатками до протоколу однак на них спеціаліста та інших осіб які брали участь у їх виготовлені. Отже, додатки до протоколу слідчого експерименту не відповідають вимогам ст. 105 КПК України.
Згідно із записом у протоколі для фіксації слідчого експерименту здійснювалась відеозапис і для цього застосовувався цифровий фотоапарат зі збереженням інформації на цифровий носій (т.2, а.с. 142). При цьому до протоколу проведення слідчого експерименту не приєднано цифрового носія інформації, на який згідно із записом у протоколі, проводилось фіксування слідчого експерименту і яким зазначено карту пам`яті. Натомість в матеріалах кримінального провадження відсутні такі носії інформації, які відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України мають бути викладені у вступній частині протоколу слідчої дії, а також коротке пояснення потерпілого про те, яким чином йому було нанесено тілесні ушкодження.
Таким чином встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_3 є протокол проведення слідчого експерименту, у якому не зазначені отримані в результаті дії відомості, важливі для кримінального провадження та відсутній цифровий носій інформації, на якому зафіксовано перебіг проведення слідчого експерименту за участю потерпілого.
Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді, не надав суду цифровий носій інформації, на який є посилання у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого.
За таких обставин, суд вважає, що протокол проведення слідчого експерименту, який не відповідає вимогам ст. ст.104, 105 КПК України, не може бути допустимим доказом у провадженні.
Також дослідившинадані стороною обвинувачення докази: протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю свідка ОСОБА_19 , від 13.06.2013 року (т.2 а.с.151-160) та протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю свідка ОСОБА_18 , від 13.06.2013 року (т.2 а.с.175-184) суд дійшов до висновку про їх недопустимість, виходячи з аналогічних порушень вимог кримінально процесуального закону, що були допущені слідчимпри проведення слідчого експерименту з додатками за участю потерпілого ОСОБА_6 , про що викладено вище. Крім того будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 не підтвердив тих показань, які він показав під час проведення слідчого експерименту 13.06.2013 року при цьому послався на погану пам`ять.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до відповідного висновку. Так, сторонами у кримінальному провадженні не заперечується сам факт настання конфліктної ситуації. Обвинувачений заперечує нанесення потерпілому тілесного ушкодження. Однак, з показань потерпілого, свідка ОСОБА_18 вбачається, що під час виникнення конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, останній душив його та наніс два удари в область обличчя та в груди. Тілесні ушкодження виявлені у потерпілого відповідають часу вчинення кримінального правопорушення та механізму нанесення у вигляді душіння та ударів в обличчя та груди. які описують потерпілий та свідок.

Суд відкидає як необґрунтовані твердження обвинуваченого ОСОБА_3 , про те що він не душив ОСОБА_6 , за шию та будь-яких ударів йому не наносив, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду не відповідають фактичним обставинам встановленим під час судового розгляду та об`єктивно повністю спростовуються наведеними вище доказами дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, суд оцінює вказані вище твердження ОСОБА_3 , як такі, що пов`язані з обраним ним способом захисту і намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинений злочин та, які спростовуються сукупністю інших досліджених по справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, доведена. Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність (відсутність) обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої сторони.

ОСОБА_3 вчинив умисний злочин невеликого ступеня тяжкості, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, інвалідом 1 групи, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено.

Враховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоровя, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_3 та досягнення інших цілей покарання, достатнім буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Одночасно, відповідно до ст. 12 КК України, інкримінований злочин віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості, найсуворіше покарання за яке передбачене у виді виправних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Приймаючи до уваги, що з дня вчинення злочину - 21.03.2013 року минуло понад два роки, обвинувачений, у разі його згоди, має бути звільнений від кримінальної відповідальності, за відсутності згоди така особа звільняється від покарання.

Під час обговорення питання про застосування положень закону щодо застосування строків давності ОСОБА_3 наполягала на відсутності складу злочину та недоведеності його вини.

Дану позицію суд сприймає, як заперечення проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що тягне прийняття рішення про звільнення його від покарання.

Судові витрати у справі у справі віднести на рахунок держави. Речові докази відсутні.

Оскільки, ніхто зі сторін кримінального провадження не порушував питання щодо запобіжного заходу, то вказане питання судом також не вирішувалось.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України ( із змінами відповідно ЗУ №270-VI від 15.04.2008 року), та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_3 звільнити від покарання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався. Речові докази відсутні, процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1