УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 553/2192/18
Провадження № 51-1576ск19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради

про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого

ОСОБА_5 .
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а зазначене рішення місцевого суду без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить переглянути згадані рішення місцевого й апеляційного судів у касаційному порядку.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою, обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.
Разом із тим, за змістом ч. 6 ст. 539 КПК право на оскарження ухвали суду про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, обмежується можливістю її перегляду в апеляційному порядку, в той час як касаційний порядок оскарження такої ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачений.
Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З огляду на те, що вирішення судом питань, зазначених у ст. 537 КПК, у тому числі про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком (п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК), належить до процесуальних дій, які безпосередньо не пов`язані із вчиненням особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, натомість стосується виключно порядку виконання вироку, ухваленого за результатами кримінального провадження, який набрав законної сили, тому відповідні ухвали місцевого й апеляційного судів

не перешкоджають кримінальному провадженню та не можуть бути оскарженні у касаційному порядку на підставі ч. 2 ст. 424 КПК.
Такий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати

Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня

2019 року (справа № 756/9514/15-к).
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Монкорне де Комон проти Франції», процедури, які стосуються виконання вироків не підпадають під дію ст.6 Конвенції (право на справедливий суд) в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору … про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення».
Оскаржувані захисником судові рішення постановлені поза межами кримінального провадження і стосуються питань, пов`язаних із виконанням вироку, вони

не перешкоджають кримінальному провадженню, тому не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Оскільки ухвали місцевого й апеляційного судів не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3