ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/575/19 Справа № 211/2810/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Довгінцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 ллистопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000818, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогог сч. 1 ст. 121 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА :

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини.
Ухвалою суду першої інстанції застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що наданими до клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру матеріалами доведено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, так як відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 115 від 24 травня 2018 року останній виявляє страждає на психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної безриривно поточної. Зазначене психічне захворювання позбавляло ОСОБА_6 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом останній у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльность) та керувати ними. Потребує застосування у відношенні нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом, у зв`язку з чим суд задовольнив клопотання.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, якя її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить ухвалу суду змінити та виключити з мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити з мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх достатньо обґрунтованими.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину, та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 115 від 24 травня 2018 року ОСОБА_6 у період часу вчинення інкримінованого йому правопорушення страждав і на теперішній час страждає на психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної безриривно поточної і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_6 скоїв суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу, яким він страждав в період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.
Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.
З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора підлягають задоволенню, а тому з ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Довгінцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом змінити.
Виключити з ухвали Довгінцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_6 посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій останнього при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді