Справа № 462/7792/18
У Х В А Л А

03 квітня 2019 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , затриманого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши клопотання керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 про застосування тимчасового арешту відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Російської Федерації, Астраханської області, поселення Буруни, громадянину Російської Федерації, одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , закордонний паспорт громадянина Російської Федерації, серія НОМЕР_1 , виданий 13.10.2014 року,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2019 року, в період з 19.50 год. до 22.40 год., під час здійснення прикордонного контролю в пункті пропуску через державний кордон «Львів» начальником ІІ-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_10 та перекладача ОСОБА_11 був затриманий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час здійснення перевірки за інформаційною системою «Інтерполу» відносно даного громадянина відбулось спрацювання (відомості про особу, що передбачають її затримання (арешт) та подальшу екстрадицію).Зокрема встановлено, що останній розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за шахрайство (ч.4 ст. 159 КК Російської Федерації).

У відповідності до Порядку, затвердженого наказом МВС № 505 від 14.06.2016 року, вищезазначеного громадянина було затримано в порядку, визначеному п.2.3 -2.8 розділу II Інструкції, затвердженої наказом АДПСУ №931 від 14 листопада 2012 року. По даному факту повідомлено співробітників Національної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. Крім цього, про його затримання Львівською місцевою прокуратурою №2 проінформовано сектор Інтерполу та Європолу Головного управління Національної поліції у Львівській області з метою отримання необхідного пакету документів для подальшого проведення процедури тимчасового арешту та екстрадиції.

Ініціатором розшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є Російська Федерація.

Згідно листа сектора міжнародного поліцейського співробітництва при ГУ НП у Львівській області №688/33/М-2018 підтверджено факт перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у міжнародному розшуку з метою арешту, який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Датою оголошення у розшук Генерального секретаріату Інтерполу є 20.03.2019 року.

Інкримінований ОСОБА_4 злочин за законодавством України кваліфікується за ч. 4 ст.190 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають позбавлення волі на строк не менше 1 року, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане діяння не закінчився, вказаний злочин не належить до військових і не носить політичного характеру та відповідно до положень ст.477 КПК України не порушуються за заявою потерпілого.
З огляду на викладене, керуючись ст.583 КПК України, положеннями Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, Європейської конвенції про видачу правопорушників, просить клопотання задовольнити.

Заслухавши прокурора, який клопотання підтримав, затриманого та його захисників, які проти клопотання заперечили, подавши до суду письмові пояснення, дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ратифікованої Україною у 1998 році, у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.

Статтею 12 Конвенції Європейської конвенції про видачу правопорушників передбачено, що запит складається у письмовій формі і надсилається по дипломатичних каналах. Інші шляхи передачі запитів можуть бути встановлені за прямою згодою між двома або декількома Сторонами. Запит супроводжується: a) оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони; b) викладом правопорушень, за які вимагається видача. Час і місце їх вчинення, їх юридична кваліфікація і посилання на відповідні правові положення зазначаються як найточніше; c) копією відповідних законодавчих актів або, коли це неможливо, викладом відповідного закону і, по можливості, як найточнішим описом відповідної особи, а також будь-якою іншою інформацією, яка може сприяти встановленню її особистості та громадянства.

Відповідно до п.п.1-4 ч. 4 ст. 583 КПК України до клопотання про тимчасовий арешт додаються: протокол затримання особи з відміткою про роз`яснення особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію); документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; документи, що підтверджують особу затриманого; письмова заява затриманої особи про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій особа може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності (в разі наявності такої письмової заяви).

З аналізу норм, закріплених у ст. 12 Конвенції Європейської конвенції про видачу правопорушників та ст. 583 КПК України вбачається, що підставою для тимчасового арешту є обов`язкова наявність наступних документів в їх сукупності: протоколу затримання особи; документів, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, при цьому останній документ має бути або в оригіналі або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №16 від 08.10.2004 року «Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з екстрадицією» було роз`яснено, що при вирішенні питання про тимчасовий арешт особи з метою її видачі іноземній державі суд повинен перевірити наявність запиту та відповідних документів, визначених договором, на підставі яких вирішується питання про екстрадицію, а також відсутність обставин, що перешкоджають видачі або передачі.

Слідчим суддею встановлено, що прокурор мотивує клопотання наявністю у нього наступних документів: листа сектора міжнародного поліцейського співробітництва при ГУНП у Львівській області №688/33/М-2018 про перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 у міжнародному розшуку з метою арешту; протоколу затримання особи від 01.04.2019 року; копією індивідуального звіту, складеного щодо ОСОБА_4 на англійській мові без будь-якого його перекладу на українську мову; копією постанови оперуповноваженого МВС Росії по Куторкалинському район ОСОБА_12 від 29.12.2018 року про оголошення в розшук ОСОБА_4 ; копією постанови Федерального суду Совєтського району м. Махачкали від 11.01.2019 року про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з підписки про невиїзд на тримання під вартою, яка може бути оскаржена до Верховного суду РД протягом трьох діб з дня винесення.

Разом з тим, копія індивідуального звіту відносно затриманого ОСОБА_4 складена англійською мовою, переклад вказаного звіту на українську мову до клопотання не долучений, а відтак, слідчий суддя позбавлений можливості прийти до однозначного висновку про те, що у вказаній копії звіту містяться дані про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою (арешту) компетентним органом іноземної держави.

Долучена до клопотання копія постанови Федерального суду Совєтського району м. Махачкали від 11.01.2019 року не є оригіналом, а також, не є завіреною копією, оскільки не містить будь-які візуючи написи щодо наступних даних, зокрема, щодо рішення апеляційної інстанції, якщо апеляція подавалася; дати набрання постановою законної сили; вірність копії постанови з її оригіналом тощо, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що дана копія постанови не відповідає вимогам ст. 12 Конвенції Європейської конвенції про видачу правопорушників та ст. 583 КПК України, і тому не може вважатися належним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Беручи до уваги, що до клопотання прокурора не долучені належні документи, що містять дані про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість обрання до затриманого тимчасового арешту.

Крім того, загальновідомим є факт, що на території Російської Федерації грубо порушуються права і свободи людини.

Держава України визнала вищевказаний факт на законодавчому рівні, зокрема в ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначено, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 313; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 129).

ЄСПЛ у п. 43 рішення від 10.12.2009 року у справі «Коктиш проти України» № 43707/07 зазначив, що компетентний орган під час розгляду питання про видачу особи має визначити, чи не призведе видача до порушення ст. 2 та/або ст. 3 та/або ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зазначеній справі заявник скаржився за статтею 3 Конвенції, що в разі екстрадиції до Республіки Білорусь йому загрожує засудження до смертної кари на порушення статті 2 Конвенції. Він також скаржився за статтею 3 Конвенції, що йому загрожуватиме катування та нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження з боку правоохоронних органів Республіки Білорусь. Зокрема заявник скаржився, що перспектива можливого засудження до смертної кари завдає йому надзвичайних моральних страждань. Заявник також скаржився за статтею 6 Конвенції, що в разі екстрадиції до Республіки Білорусь його очікує несправедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ при ухвалені вищевказаного рішення керувався нормами міжнародного права, національного законодавства та практики щодо екстрадиції, зокрема положеннями Резолюції 1606 (2008) Парламентської асамблеї Ради Європи про зловживання в системі кримінального правосуддя в Республіці Білорусь (п.37 рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 року у справі «Коктиш проти України» № 43707/07).

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає за необхідним зазначити, що у Резолюції 1738 (2010) Парламентської асамблеї Ради Європи «Засоби правового захисту у випадках порушення прав людини в Північнокавказькому регіоні» встановлено, що ситуація в Північнокавказькому регіоні, особливо в Чечні, Інгушетії, Дагестані, вважається найбільш серйозною з точки зору дотримання прав людини.

В силу вимог п. 18 ст. 2 КПК України основним повноваженням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проваджені.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 є мешканець Республіки Дагестан Російської Федерації.

Як убачається з пояснення затриманого ОСОБА_4 , що у разі його видачі правоохоронним органам Російської Федерації йому загрожувати катування, оскільки його кримінальне переслідування пов`язане з його політичними поглядами та бажанням органів влади відібрати у нього бізнес, і тому він прибув разом з дружиною та малолітнім сином до України, щоб просити притулок та надання статусу біженця, проте він цього не встиг зробити, оскільки після свого приліту, він відразу ж був затриманий в аеропорту.

Клопотання прокурора не містить достатніх доказів, які б давали можливість слідчому судді виключити всі сумнів, що запит про видачу ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення був зроблений не з метою його переслідування або покарання на підставі національної приналежності, релігії, політичних переконань.

Враховуючи наведене, слідчий суддя, оцінивши докази та всі обставини у даній конкретній справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що відсутні достатні правові підстави для застосування тимчасового арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , з підстав вказаних у клопотанні, і тому у задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст. 583 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.