В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0003029 від 21.08.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта вища, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2016 року близько 05 години, більш точний час в ході судового розгляду не втсановлено, ОСОБА_5 за попередньою змовою у групі із невідомою особою чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, заздалегідь розподіливши між собою ролі, реалізуючи свій злочинний намір, прибули на автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 до вулиці Старопрудна у місті Харкові, де біля будинку № 8 на торці будинку знаходився припаркований автомобіль «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, синього кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 складає 163 360 гривень 00 копійок, що перебував у користуванні потерпілої ОСОБА_6 , який вона залишила у вказаному місці напередодні. Після чого, невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, відчинив вказаний автомобіль у спосіб невстановлений в ході судового розгляду, тим самим проник до середини, сів на переднє водійське сидіння, за кермо. ОСОБА_5 перебуваючи у салоні свого автомобілю «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 неподалік, спостерігав за навколишнім оточенням, а невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, в цей час, без дозволу власника зазначеного автомобілю, шляхом з`єднання проводів замка запалювання намагався завести вищевказаний автомобіль, після чого, почав рух на вказаному автомобілі, тим самим почав переміщувати транспортний засіб у просторі, але автомобіль у такий спосіб проїхав лише проміжок шляху на відстані близько 50-ти метрів, та у подальшому не завівся. Після чого, ОСОБА_5 підїхав на своєму автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 до місця зупинки автомобіля «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з метою спроби завести автомобіль пересів на переднє водійське сидіння автомобіля «HyundaiАссеnt», а невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, стояв поряд із вказаними автомобілями, але в цей час їх дії стали помічені потерпілою ОСОБА_6 , після чого невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, та ОСОБА_5 мовчки покинули місце вчинення злочину на автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, тобто закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні себе винним не визнав, від дачі показань відмовився. Цивільний позов ОСОБА_6 також не визнав. Але в ході судового розгляду відповідаючи на питання дав наступні пояснення, що він 21.08.2016 приблизно о 4 годині разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 поїхав у район Залютіно м. Харкова (вул. Старопрудна) до дівчини ОСОБА_8 для налагодження стосунків. Коли вони приїхали, він залишився чекати у своєму автомобілі «Маzda 323» державний номерний знак НОМЕР_1 Вадима, який пішов до своєї дівчини. Однак ОСОБА_8 так і не вдалося налагодити стосунки з дівчиною. Вадим вибіг з під`їзду, а за ним бігла потерпіла у хатньому одязі. Після чого вони поїхали на автомобілі «Маzda » додому. Аналогічні пояснення ним дані під час останнього слова.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, його винуватість у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

По показанням потерпілої ОСОБА_6 слідує, що 21.08.2016 року приблизно о 5 годині ранку їй зателефонувала сусідка та повідомила, що її автомобіль знаходиться біля її будинку. Після чого вона вибігла на двір та побачила, що автомобіль знаходиться на відстані приблизно 50 метрів від того міста, де вона його залишала напередодні. Біля автомобіля стояв невідомий високий чоловік, а у середині автомобіля знаходився обвинувачений ОСОБА_5 . На запитання «що тут відбувається?» ОСОБА_9 повільно встав з автомобіля потерпілої, пересів до свого транспортного засобу та покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Чоловік, який знаходився поряд з автомобілем, пішов геть з місця вчинення кримінального правопорушення. Перехожі, які того ранку були на вулиці, повідомили номер транспортного засобу, на якому місце вчинення злочину покинув обвинувачений. Потерпіла лише запам`ятала цифри із д.н.з. автомобіля, на якому поїхав обвинувачений. Її транспортний засіб був пошкоджений: вирвано дитяче крісло, магнітофон, також було вирвано, поламане і усе біля керма.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що вніч на 21.08.2016 року у нього гостювали знайомі родиною. Рано вранці, приблизно біля четвертої години ранку він провів свого кума з сім`єю, а сам потім пішов вигулювати свою собаку на ОСОБА_11 . Він побачив як по вулиці Старопрудній, біля будинку 12, поперек вулиці повільно рухався, а потім зупинився автомобіль HyundaiAccent. Йому не було видно, хто був в автомобілі, однак ОСОБА_10 стверджує, що в автомобілі однозначно хтось був, оскільки скло машини було запотілим. Йому стало підозрілим. Це і він пішов в бік гаражного кооперативу «Ракету» у бік вулиці Спортивної, а саме він підійшов на прохідну гаражного кооперативу до охоронця і попросив останнього викликати поліцію. Поліція була викликана.

Коли автомобіль HyundaiAccent рухався по вулиці Старопрудній, то він бачив автомобіль MAZDA який стояв на куті вулиці Спортивної та Старопрудної, та в машині сидів водій. Цей же автомобіль він потім бачив біля автомобілю HyundaiAccent.

Коли він повертався від гаражного кооперативу, та знаходився на відстані приблизно 50 метрів від машини, побачив, що там розпочався якийсь рух, тоді ОСОБА_10 разом зі своєю собакою наблизився до машини.

Він побачив, що двоє чоловіків сіли до машини MAZDA 323, темно-синього кольору, яка стояла паралельно, поряд з машиною HyundaiAccent, ОСОБА_12 стояла справа, а MAZDA зліва. Причому, спочатку двоє чоловіків знаходились між двома машинами, у HyundaiAccent були відчинені двері (водійські і пасажирські зліва), як потім свідок уточнив, один із них встав з-за водійського сидіння HyundaiAccent, а потім обидва сіли в MAZDA та поїхали вулицею Старопрудною і повернули на вулицю Спортивну перед гаражним кооперативом.

Біля ОСОБА_12 , коли ОСОБА_13 поїхала, ОСОБА_10 побачив, що там стояла дівчина у червоній піжамі, яка кликала на допомогу.

Потім, за словами ОСОБА_10 , на вулицю вибігла бабуся, яка живе у приватному секторі, напроти будинку 8 по вулиці Старопрудній. Його попросили почекати поліцію та бути свідком. Він бачив номер автомобіля MAZDA та запамятав.

Потім на це місце приїхала поліція, які сказали, щоб дівчина нічого не торкалася. Вони взяли показання у ОСОБА_10 , та останній пішов додому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , пояснила суду, що вона приймала участь у якості понятої під час проведення впізнання потерпілою ОСОБА_6 . Впізнання проводили у актовому залі, де були обвинувачений ОСОБА_5 та три статисти, ще один понятий. До початку проведення впізнання адвокат вимагав у працівників поліції повернути паспорт молодого чоловіка - ОСОБА_5 , який був серед осіб яких потім впізнавали, після чого оперативний працівник приніс паспорт, який був у слідчого. Через 10-15 хвилин приїхала потерпіла, зайшла до зали та відразу впізнала ОСОБА_5 . Після вказаної слідчої дії ОСОБА_5 в протоколі пред`явлення особи для впізнання написав зауваження щодо вилучення його паспорту співробітниками поліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 знайома, перебуває з ним у цивільному шлюбі приблизно протягом трьох років. ОСОБА_15 щодо обставин справи пояснила, що 21.08.2016 вона ОСОБА_5 і ОСОБА_16 були вдома у неї та ОСОБА_5 , спілкувалися, святкували якесь свято, випивали. Тоді ОСОБА_15 пішла спати раніше, оскільки вона пам`ятає, що наступного дня вона разом із ОСОБА_5 мала проводити свою матір та сестру на вокзал, оскільки вони їхали на відпочинок.

ОСОБА_15 зазначає, що ОСОБА_8 випив і захотів поїхати до своєї дівчини, з якою він напередодні посварився. ОСОБА_5 вирішив підтримати друга, оскільки вже було пізно та ОСОБА_8 був трошки сп`янілим. Вони поїхали, коли було темно, а повернулися, коли вже світало.

Як розповів їй ОСОБА_5 , коли він та ОСОБА_8 приїхали до дівчини останнього, ОСОБА_5 чекав його у машині, однак потім ОСОБА_8 вибіг, а дівчина за ним і виявилося, що вони ще більше посварилися.

Вадим Горопашний був знайомим ОСОБА_15 і ОСОБА_5 , вони познайомились випадково через знайомих. За словами ОСОБА_15 , Вадим - спортсмен, скромний, високий хлопець, справляв добре враження на оточуючих.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується також письмовими доказами дослідженими в ході судового слідства:

- Заявою ОСОБА_6 від 21.08.2016 щодо спроби незаконного заволодіння транспортним засобом «Hyundai Ассеnt», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 10);

- Витягом з ЄРДР № 0003029 від 21.08.2016, відповідно до якого внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с. 9);

- відповідно до витягу з ЄРДР № 0004129 матеріали щодо невстановленої особи виділені у окреме провадження (т. 1 а.с. 96-97);

- згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи 3 1850 від 18.10.2016 року на трьох відрізках липкої стрічки розмірами 63х45мм, 31х45мм та 54х45мм відобразились чотири сліди пальців рук та один слід долоні руки. Слід долоні руки розмірами 46х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 54х45мм для ідентифікації особи придатний. Три сліди пальців розмірами 14х13мм, 14х22 мм, 15х21мм на відрізку липкої стрічки розмірами 63х45 та слід пальця руки розмірами 13х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 31х45 мм для ідентифікації особи непридатні.

Слід долоні руки розмірами 46х23 мм на відрізку липкої стрічки 54х45мм. Залишений ні ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

Порівняльне дослідження трьох слідів пальців рук розмірами 14х13мм, 14х22 мм, 15х21мм на відрізку липкої стрічки розмірами 63х45 та слід пальця руки розмірами 13х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 31х45 мм з представленою на дослідження дактилокартою не проводилось, в звязку з тим, що вказані сліди рук для ідентифікації особи не придатні. (т. 2 а.с. 1-4);

- Протоколом огляду місця події від 21.08.2016 та схемою і фототаблицями до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості біля буд. 12 по вулиці Старопрудній у м. Харкові, та автомобіль «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 , при огляді якого було зафіксовано наступне: дверці автомобіля відкриті; всередині автомобіля внутрішній порядок порушено; накладка рулевого колеса знята, пластиковий корпус панелі біля рулевого колеса знятий та зламаний на 2 частини і знаходиться на підлозі біля переднього правого сидіння; радіола автомобіля Pioner Deh -200М витягнута з ніши, знаходиться на передньому правому сидінні. На задньому сидінні правого боку укладено одне автомобільне дитяче крісло. При обробці дактилоскопічним порошком поверхні радіоли виявлено відбитки рук, які відкопійовано на три відрізки липкої стрічки. При обробці порошком інших поверхень автомобіля в тому числі зовнішньої сторони, відбитків рук не виявлено, через часткову зволоженість корпусу автомобіля (т. 2 а.с. 12-19);

- Протоколом пред явлення особи для впізнання від 20.09.2016 року , відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу за рисами обличчя, зростом, спортивною статурою, яка 21.08.2016 року намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 та якого 21.08.2016 року вона бачила за кермом свого автомобіля - ОСОБА_5 , який був представлений під номером 1 ( т. 2 а.с. 24-27);

- відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 року середня ринкова вартість атомобіля «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 на момент скоєння злочину (21.08.2016 року) становить 163 360 грн. (т. 2 а.с. 29-31);

- протоколом огляду місця події від 24.09.2016 року в ході якого було проведено огляд та вилучення автомобіля «Маzda 323» темно-синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до технічного паспорту НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 33-35, 36);

- постановою від 24.09.2016 року автомобіль «Маzda 323» темно-синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на зберігання на штраф майданчик Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області ( т. 2 а.с. 37);

- постановою від 15.11.2016 року визнано речовим доказом автомобіль «Hyundai Ассеnt», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 та відрізки стрічки зі слідами рук вилучені 21.08.2016 року під час проведення огляду місця події.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 року та фото-таблицею до нього, за участю потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпіла на місці вчинення кримінального правопорушення розповіла та показала про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року (т. 2 а.с. 38-45);

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 та фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до якого свідок розповів та показав про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року (т. 2 а.с. 46-45);

- інформацією наданою мобільним оператором ТОВ «Лайфселл» за абонентським номером НОМЕР_4 , згідно якої абонент з вказаним номером 21.08.2016 з 4 год. 53 хв. до 5 год. 25 хв. знаходився у зоні обслуговування базової станції за адресою: м. Харків, вул. Кашуби, буд. 10, радіус дії якої охоплює місце вчинення кримінального правопорушення.

Також в судовому засіданні за клопотанням захисника був допитаний в якості спеціаліста старший інженер технічного департаменту ПрАТ ВФ Україна (Північного регіону) ОСОБА_17 , який надав свої пояснення щодо деталізованої інформації про вхідні та вихідні дзвінки, за якими проводилось з`єднання абонентів, їх тривалість та прив`язку к базовим станціям, через які здійснювалися дзвінки абонентів та імей (азимут), СМС повідомлення, в тому числі і в період часу коли сталося кримінальне правопорушення, за номерами телефонів абонентів:. НОМЕР_5 , що за інформацією належить гр. ОСОБА_18 , НОМЕР_4 , що належить гр. ОСОБА_5 .

Він пояснив, що найближча базова станція до вул. Старопрудна у м. Харкові (місце скоєння злочину) обслуговує з АДРЕСА_2 , як вказано на роздруківці телефонних дзвінків по вказаних вище номерах телефонів. Він підтвердив, що абонент з номером телефону НОМЕР_4 (що належить гр. ОСОБА_5 ), в період часу коли сталося кримінальне правопорушення знаходився в радіусі дії базової станції, що знаходиться по вул. Кашуби, 10.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та находить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою, об`єктивно доказуючими вину обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку щодо можливості покласти їх в основу ухваленого вироку суду.

Разом з тим, суд не може визнати допустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.09.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав особу, яка 21.08.2016 намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом«Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , який був представлений під номером 2 (т. 2 а.с. 20-23);

Так, в судовому засіданні було встановлено та зазначено самим свідком ОСОБА_10 , що перед проведенням впізнання особи, коли він повідомив співробітнику поліції, що у нього погана пам`ять на обличчя і він наврядчи впізнає особу причетну до злочину, то йому було продемонстровано паспорт ОСОБА_5 ,на що він відповів, що начебто схожий, а вже згодом він в поліції при проведенні слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання впізнав обвинуваченого.

Суд вважає, що отримання доказів у такий спосіб не передбачено діючим КПК України, здійснено всупереч вимогам ч.1 ст.228 КПК України, а тому протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.09.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка вчинила злочин, є недопустимим доказом.

При цьому, доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом також протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.09.2016, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу, яка 21.08.2016 намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом «Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , судом не приймаються.

Так потерпіла ОСОБА_6 категорично заперечувала у судовому засіданні факт предявлення їй паспорту обвинуваченого ОСОБА_5 до проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання.

Будь-які підстави ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_6 у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 87 КПК України зазначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд вислухав думки з цього приводу інших сторін провадження, та на підставі інших доказів, з урахуванням заявленого клопотання, прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного доказу недопустимим.

Суд також зазначає про безпідставність доводів захисника щодо визнання Протоколів проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 за участі потерпілої - гр. ОСОБА_6 та свідка - В ОСОБА_10 , а саме, що у протоколах не конкретизовано для перевірки яких відомостей слідчим проводились слідчі експерименти, а також що слідчі дії проведено за відсутності сторони захисту.

На думку суду така позиція захисника не кореспондується з вимогами закону та є хибною з огляду на таке.

Згідно ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань; до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник; про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Протоколи проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , та від 22.10.2016 за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких потерпіла та свідок на місці вчинення кримінального правопорушення розповіли та показали про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року, а самі слідчі дії проведені з дотриманням вказаних вимог КПК. Законодавець не вимагає обов`язкової участі сторони захисту при вказаних слідчо-процесуальних діях, а отже слідчий на власний розсуд, згідно вказаних приписів КПК України, здійснює їх проведення, та залучає те коло учасників процесу, які йому необхідні для належного її проведення та фіксації.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки не є власницею автомобіля, також безпідставні, оскільки автомобіль «Hyundai Ассеnt» д.н.з. НОМЕР_2 знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу непричетності ОСОБА_5 до злочину, оскільки відсутні відбитки пальців обвинуваченого ОСОБА_5 на відібраних зразках у автомобілі HyundaiAccent, а саме відповідно до висновку експерта від 18.10.2016 року за № 1850 слід долоні рук розміром 46*23мм на відрізку липкої стрічки 54*45мм залишений ні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою, то суд зазначає, що вказане лише підтверджує, що відбиток долоні рук відібраний з .радіола автомобіля Pioner Deh -200М, залишений іншою особою, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, та який напочатку вчинення кримінального правопорушення знаходився у автомобілі HyundaiAccent.

Також у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що в той час, коли відбулося кримінальне правопорушення, він чекав свого знайомого ОСОБА_19 , який пішов налагоджувати стосунки із своєю дівчиною, але підтвердження цьому жодного не надав, не заявляв й клопотання про виклик свідка ОСОБА_20 , який би міг підтвердити його доводи, хоча протягом строку коли тривав судовий розгляд перетинався із останнім.

До показань свідка ОСОБА_15 в цій частині суд ставиться критично, оскільки про обставини налагодження стосунків ОСОБА_21 та його дівчини їй відомо лише зі слів.

Крім того, суд зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_5 жодних пояснень з приводу того, яким чином його автомобіль «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 опинився біля автомобіля потерпілої, безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення, не надавалося.

Однак як потерпіла ОСОБА_6 так і свідок ОСОБА_10 і в ході досудового розслідування, і під час судового розгляду давали стабільні показання з приводу знаходження автомобіля «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 на місці вчинення кримінального правопорушення.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів їх покази.

Враховуючи викладене, доводам обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не причетний до вчинення інкримінованого злочину, суд надає критичну оцінку, розцінює їх як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Аналіз вищезазначених доказів в їх сукупності дають достатньо суду підстав для визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується за встановлених судом обставинах. Доказ визнаний судом недопустимим, має невелику вагу та в цілому не може спростувати причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину.

Оцінивши вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, тобто закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин (ст. 12 КК України).

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, розлучений, має неповнолітню дитину.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжуює покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі. При цьому суд також враховує вимоги ч. 3 ст. 68 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, роль ОСОБА_5 у вчиненому злочині, та враховуючи усю сукупність вказаних вище обставин, відсутність тяжких наслідків від вчинених ним діянь, позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, що на переконання суду свідчить про те, що він на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, та суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст.. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 730 грн., яка складається з вартості пошкоджених автозапчастин без врахування витрат на проведення робіт по відновленню автомобіля у сумі 13230 грн. та вартості пошкодженої авто магнітоли у сумі 2500 грн., та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції УкраїнитаЦК України, суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілої, на думку суду, є відчутною. Безперечно особа страждала, протиправні дії обвинуваченого викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт. Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 15 000 гривень підлягає до задоволення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 730 грн.грн. не знайшли свого підтвердження, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної шкоди суду не надано. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог .

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 15 000 гривень (пятнадцять тисяч грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Процесуальні витрати за залучення експерта для проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 року - 881 грн., та судові витрати на залучення експерта для проведення судової- дактилоскопічної експертизи № 1850 від 18.10.2016 року - 1055 грн. 52 коп. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2016 року на автомобіль «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . виданого 20.09.2006 року МРЕВ-1 міста Харкова зареєстрований на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 45,3 кв.м., право власності на яку зареєстровано (частка власності 1/1) на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази:

- автомобіль «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . виданого 20.09.2006 року МРЕВ-1 міста Харкова зареєстрований на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на штраф майданчику Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області повернути ОСОБА_5 ;

- автомобіль «Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_6 залишити у її розпорядженні;

- відрізки липкої стрічки зі слідами рук залишити у матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Копію вироку вручити прокурору, засудженому негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1