Рівненський апеляційний суд
______________________________________________копія:________
У Х В А Л А
Іменем України

15 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача- ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням інспектора Дубенського міськрайонного відділу з питань пробації (далі інспектор органу пробації) від 06 липня 2018 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Бокійма, Млинівського р-ну, Рівненської обл., проживає по АДРЕСА_1 , для відбування покарання, призначеного вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2017 року за ч.3 ст.185; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.1 ст.70; ст.ст. 75, 76 КК України, яким його засуджено до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з іспитовим строком 2 (два) роки;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року скасувати та постановити нову, якою прийняти рішення не направляти його для відбуття реального покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2017 року.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції скасовано ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 2 (два) роки та прийнято рішення про направлення засудженого для відбування покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі за вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції зазначає, що клопотання інспектора органу пробації про скасування звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням було подане до суду безпідставно, так як він не мав жодного наміру навмисно порушувати покладені на нього судом за вироком суду обов`язки, місце проживання не змінював, характеризується позитивно по місцю роботи та проживання, жодних правопорушень не вчиняв. Додає, що в суді першої інстанції він намагався пояснити вказані обставини, однак через малограмотність з юридичних питань, він не зміг пояснити належним чином про недопущення порушень з його боку, покладених на нього судом обов`язків на період іспитового строку. Крім того вказує, що клопотання інспектора органу пробації у суді першої інстанції розглядалось за відсутності захисника, що також, на думку засудженого ОСОБА_4 , вплинуло на висновки суду та призвело до прийняття рішення про задоволення клопотання органу пробації та направлення його для реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Суд першої інстанції, у ході задоволення клопотання інспектора органу пробації, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши клопотання та матеріали до нього встановив, що засуджений ОСОБА_4 не виконав покладені вироком суду на нього обов`язки. Так, у матеріалах особової справи наявна підписка ОСОБА_4 від 06 жовтня 2017 року, згідно якої обов`язки покладені судом йому були роз`яснені по пунктам, також і можливі наслідки їх невиконання, а засуджений ОСОБА_4 , в свою чергу, заповнив відповідну анкету в якій вказав, що одружений і має 3 (трьох) дітей, а також був ознайомлений із графіком днів явки до органу пробації. Також суд вказав, що ОСОБА_4 неодноразово попереджався , що в разі невиконання покладених на нього судом обов`язків, йому може бути скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного вироком суду покарання, що засуджений неодноразово судимий, проте нових злочинів не вчинив, але 13 квітня 2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП. За вказаних обставин суд визнав, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, незважаючи на усі надані йому можливості, а тому клопотання підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, яка вважала за необхідне апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання інспектора органу пробації, з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак суд першої інстанції даних вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, дотримався не у повному обсязі.

Так, відповідно до ч.2 ст.78 КК України, а також ч.1 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, встановлені КК України, а також Закону України «Про пробацію» або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд, за поданням уповноваженого органу з питань пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, скасовує таке звільнення та направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Як убачається із копії вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2017 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з іспитовим строком 2 (два) роки та, відповідно до ст.76 КК України, на засудженого покладено обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 2) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції направив ОСОБА_4 для відбування призначеного вказаним вироком покарання у зв`язку з тим, що останній, будучи попередженим про наслідки невиконання обов`язків, покладених на нього вказаним вироком суду, за яким його засуджено з випробуванням, безвідповідально ставився до їх виконання, що свідчило, на думку суду, про його небажання стати на шлях виправлення, зокрема через те, що ОСОБА_4 за період: з листопада 2017 року до липня 2018 року, із 9 (дев`яти) разів 3 (три) рази не з`явився до органу пробації на реєстрацію, а саме: 02 січня 2018 року, 02 квітня 2018 року та 02 липня 2018 року, а з 04 липня 2018 року - ОСОБА_4 на реєстрацію більше не з`являвся.

Крім того, в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції поклав те, що ОСОБА_4 неодноразово попереджався, що в разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків, йому може бути скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного вироком суду покарання, що суд встановив із матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , 13 квітня 2018 року він притягувався до адміністративної відповідальності за ст.178 КУпАП, а також те, що з ОСОБА_4 проводились співбесіди у органі пробації і тестування психологом емоційної сфери та психічних станів, за результатами якого психолог визнав, що засуджений схильний до фантазерства.

Пунктом 5.1 розділу IV «Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерством внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року №270/1560 та зареєстрований у МЮ України 09.01.2004 р. за № 16/8615 (що була чинною на момент розгляду подання) визначено, що поважними причинами неявки засудженої особи до інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють її можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Як встановлено колегією суддів, із особової справи на засудженого ОСОБА_4 , жодних, документально підтверджуючих даних про те, що ОСОБА_4 отримував виклики для з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, після його останньої явки до цього органу 04 липня 2018 року, не вбачається.

Судом апеляційної інстанції, у ході апеляційного перегляду оскаржуваної засудженим ухвали суду встановлено, що згідно характеристики директора КП «Центральна житлово-експлуатаційна організація «Житловик»» на ОСОБА_4 від 14 листопада 2018 року, засуджений дійсно проживає по АДРЕСА_1 і, за місцем проживання скарг на ОСОБА_4 від сусідів та інших жителів міста не надходило, за період іспитового строку злочинів не вчинив.

Наведені обставини, яким суд не дав належної оцінки і які, також були досліджені колегією суддів апеляційного суду, дають підстави вважати, що така поведінка засудженого не може свідчити про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, внаслідок чого його необхідно направити для відбування покарання згідно ч.2 ст.78 КК України, як це визнав за доцільне суд першої інстанції.

Висновки суду про те, що при вирішенні питання щодо скасування для засудженого ОСОБА_4 іспитового строку і направлення його для відбування реального покарання, немає значення скільки у засудженого дітей та чи одружений він, оскільки це враховувалось судом при призначенні міри покарання під час ухвалення вироку, на думку колегії суддів, в основу прийнятого рішення, бути покладені також не могли. При розгляді клопотання в суді першої інстанції не з`ясовано, яка причина неявки його на реєстрацію 02.01., 02.04. та 02.07.2018 р., чи являвся він на реєстрацію в інші дні, оскільки в матеріалах особової справи містяться його пояснення від 04.01.,12.04., 04.07.2018 р. Також не спростовані його пояснення, що причиною несвоєчасної його неявки на реєстрацію була робота за межами області.

Крім того, з наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріалів, а саме довідки №1153 від 19 квітня 2019 року слідує, що ОСОБА_4 з 16 жовтня 2018 року працює на посаді контролера деталей та приладів у виробничому відділі ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» у Волинській області, тобто з 16 жовтня 2018 року працевлаштований, що підтверджує його доводи апеляційної скарги про бажання стати на шлях виправлення та працювати, з метою забезпечення сім`ї та виховання 3 (трьох) неповнолітніх дітей.

Таким чином, усе викладене вище не може свідчити про системне порушення засудженим ОСОБА_4 встановленого органом пробації порядку реєстрації осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, а отже колегія суддів не вбачає і підстав для скасування в даному конкретному випадку іспитового строку засудженому з направленням його для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини справи, необгрунтовано погодився з висновком у клопотанні інспектора органу пробації від 06 липня 2018 року, про що зазначив у своїй ухвалі, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали відповідно до ст.407 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року у судовому провадженні за клопотанням інспектора органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_4 для відбування покарання, призначеного вироком скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання інспектора органу пробації від 06 липня 2018 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_4 для відбування покарання, призначеного йому вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2017 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1