Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/602/18-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000705 від 03.11.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, не інваліда, не депутата, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2016 року, об 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи власним, технічно справним автомобілем, марки «АУДІ», моделі «А6», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », перевозячи як пасажира ОСОБА_7 , і рухаючись по автодорозі, сполученням КПП М.Копищенський - Олевськ, яка проходить в адміністративно-територіальних межах Олевського району Житомирської області, у напрямку с.Рудня-Хочинська Олевського району Житомирської області, на 11-му кілометрі вказаної автодороги, в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), а саме: п.12.3. ПДР, який зобов`язує водія у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку він об`єктивно здатний виявити, негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, де виявивши в дальньому світлі фар перешкоду для руху керованого ним вищевказаного транспортного засобу, а саме пішохода ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку по правому краю проїзної частини, не вживши при цьому заходів для зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на останнього.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 ,отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна крила здухвинної кістки, клубової ділянки тазу; закритого перелому лівої клубової кістки з допустимим зміщенням; синців тила правої кисті і пальців, правої ключиці; закритого перелому 4, 5, 6 ребер справа; закритого перелому правої ключиці зі зміщенням; закритого перелому кісток лівої гомілки зі зміщенням, що викликали довготривалий розлад здоров`я та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також тілесні ушкодження у вигляді: забійно рваної рани в с/з правої гомілки; відкритого багато уламкового перелому кісток правої гомілки зі зміщенням, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи № 211 від 15.11.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент виникнення.

Порушення вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_3 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, про те, що дійсно 02 листопада 2016 року, об 18.30 годині, він керуючи власним технічно справним автомобілем, марки «АУДІ», моделі «А6», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », перевозячи як пасажира ОСОБА_7 , і рухаючись по автодорозі, сполученням КПП М.Копищенський - Олевськ, у напрямку с.Рудня-Хочинська Олевського району Житомирської області, на 11-му кілометрі вказаної автодороги, виявивши в дальньому світлі фар пішохода ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку по правому краю проїзної частини, думаючи, що зможе його об`їхати, проте не вжив заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_5 . Після даної ДТП він відразу викликав швидку медичну допомогу та надавав самостійно, і за допомогою місцевого фельдшера, потерпілому першу медичну допомогу. Він усвідомлює, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася з його вини. З розміром понесених витрат на проведення експертиз транспортного засобу, учасника дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2825.47 грн., повністю погоджується та визнає. Заявлений цивільний позов прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Олевської міської ради Житомирської області в сумі 17 492.43 грн., визнає повністю. Позов ОСОБА_5 , визнає частково, оскільки вважає, що розмір як матеріальної так і моральної шкоди є завищеним, оскільки ним у добровільному порядку частково відшкодовано матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 , в сумі 10 000.00 грн. У вчиненому щиро кається, жалкує про те, що сталося, він не бажав настання таких наслідків. Просить суд, зважаючи на його вік, є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, має на утриманні одну неповнолітню дитину, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати до нього сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.

Потерпілий ОСОБА_5 , у судовому засіданні надав суду показання, підтвердивши те, що дійсно він отримав тілесні ушкодження при обставинах, які вказано у обвинувальному акті та підтверджені у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 . При цьому, зазначивши, що в результаті наїзду на нього обвинуваченим ОСОБА_3 , при керуванні останнім транспортним засобом, марки «АУДІ», моделі «А6», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », 02 листопада 2016 року, об 18 годині 30 хвилин, по автодорозі, сполученням КПП М.Копищенський - Олевськ, на 11-му кілометрі вказаної автодороги, і отриманні ним тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , відразу викликав швидку медичну допомогу, надавав йому самостійно, і за допомогою місцевого фельдшера першу медичну допомогу та був доставлений автомобілем швидкої допомоги до КУ «Олевська ЦЛ», де перебував там на стаціонарному лікуванні. Від отриманих тілесних ушкоджень він поніс витрати на придбання ліків у розмірі 39 306.20 грн. Заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 , підтримує повністю. Не заперечує, що обвинуваченим у добровільному порядку надавалася допомога на його лікування в сумі 10 000.00 грн. Щодо обґрунтування понесеної моральної (немайнової) шкоди, підтримує мотиви, що викладені у його позовній заяві, і її розмір в сумі 500 000.00 грн., який визначено при виготовленні його позову фахівцем, який (розмір) його цілком влаштовує. Не заперечує відносно застосування до ОСОБА_3 , Закон України «Про амністію у 2016 році».

У судовому засіданні прокурором, яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , заявлено клопотання про недоцільність дослідження інших доказів, стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки прокурор вважає, що вина ОСОБА_3 , повністю доведена, як показами самого ОСОБА_3 , який повністю визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся, надав показання, які з точки зору належності, допустимості, є незмінними, логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з показами допитаного у судовому засіданні потерпілого, крім доказів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , та його захисник адвокат ОСОБА_6 , щодо заявленого клопотання прокурора, у судовому засіданні не заперечували і підтримали дане клопотання прокурора.

За таких обставин, і при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку (ч.3 ст.349 КПК України), і відсутністю заперечень учасників судового провадження, суд вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

За змістом закону порушення Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільно небезпечних наслідків - заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, вчинене проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що виразилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, особу винного, його вік і його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині та добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , заявлено клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки до дня набрання цим Законом чинності - 07.09.2017 року він має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і не позбавлений батьківських прав щодо нього.

Прокурор ОСОБА_4 , висловила свою думку про задоволення клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо застосування до останнього Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі не тільки п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а і п. «е» ст.1 цього Закону.

За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Отже, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючи дані особи винного, який на час розгляду кримінального провадження повністю визнав свою винність в частині інкримінуємого йому в провину діяння, а, відтак, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, як то щире каяття, добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, а також позицію потерпілої сторони, який просить не застосовувати до ОСОБА_3 , суровий вид покарання, що передбачений санкцією частини статті пред`явленого обвинувачення, думки прокурора, яка з врахуванням пом`якшуючих обставин, особи обвинуваченого, вперше вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, його віку, та наданої виключно позитивної характеристики з місця проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, є потерпілими внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії, просить суд застосувати до ОСОБА_3 , вид покарання, що пов`язаний із позбавленням волі на певний строк, в мінімальних межах санкції частини статті за якою ОСОБА_3 , притягається до відповідальності та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням додаткового виду покарання, яке застосувати також в мінімальних межах, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 , основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в мінімальних межах пред`явленого обвинувачення та застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.75 КК України і на підставі викладеного звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, яка просить застосувати до обвинуваченого додаткове покарання та позбавити його такого права, позицію обвинуваченого, який у судовому засіданні заперечень щодо позбавлення його права керування транспортними засобами не висловлював, враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією частини статті, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначений вид і міра основного та додаткового покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для ОСОБА_3 , його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Разом із тим, відповідно до п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які:

-п. «в» не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років;

-п. «е» є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

У разі якщо до особи може бути застосовано декілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив необережний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України 02 листопада 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року. На момент вчинення злочину, і на час розгляду провадження у суді є потерпілими третьої категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та особою, яка підпадає під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дав свою згоду суду в письмовій формі на застосування до нього акту амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вважає, що це саме підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.

Приписами статті 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім випадків встановлених цією статтею.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову заявленого прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави, в особі: Олевської міської ради Житомирської області до ОСОБА_3 , про стягнення витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 17 492.43 грн., яка підтверджена Реєстром на виписку хворого із травматологічного відділення № 1657/05-6, від 20.11.2018 року Комунальної Установи «Олевська ЦЛ», суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, відповідно до статті 1206 ЦК України слідує, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочин.

По справі також, у порядку ст.128 КПК України заявлено цивільний позов ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, який просить суд стягнути з обвинуваченого на його користь понесену внаслідок протиправних дій обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 39 306.20 грн., та моральну шкоду в сумі 500 000.00 грн. Який у судовому засіданні та у судових дебатах позивач підтримав у повному обсязі.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

Так, внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , завдано шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_5 , який тривалий час лікувався в умовах стаціонару та поніс витрати на придбання ліків, медичні обстеження в сумі 39 306.20 грн. Проте, у судовому засіданні встановлено, і не заперечувалося позивачем ОСОБА_5 , що відповідачем ОСОБА_3 , у добровільному порядку надавалася допомога на придбання ліків в сумі 10 000.00 грн. Отже, сума матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, і яку було понесену фактично потерпілим для закупівлі ліків під час його лікування становить 29 306.20 грн., (39 306.20 10 000.00), що підтверджується фіксальними чеками. Внаслідок чого, у обвинуваченого, в силу статті 1195 ЦК України виникає обов`язок відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду.

Приписами частини 1 статті 1195 ЦК України визначено, що фізична особа, яка завдала шкоду ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків.

Вирішуючи питання стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_3 , моральної (немайнової) шкоди, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи приписи ст.ст.23, 1187 ЦК України та роз`яснення, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду потерпілому - цивільному позивачу, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань цивільного позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого та наслідків, що наступили, його вік, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого і його майновий стан, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_5 , 50 000.00 грн., моральної шкоди. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною, та (або) заниженою.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_3 , підлягають стягненню витрати на користь держави за проведення експертиз, в розмірі 2825.47 грн.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжні заходи до обвинуваченого не обиралися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.8, 21, 55, 59, 63, 129 Конституції України, ст.ст.42, 55, 95, 100, 118, 122, 124, 126-129, 179, 314-318, 337, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50-52, 63, 65-67, 75, 76, ч.2 ст.286 КК України, п. «е» ст.1, ст.ст.10, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року та ст.ст.16, 22, 23, 1187, 1195, 1206 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного та додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік, на підставі п. «е» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Цивільний позов прокурора Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі: Олевської міської ради Житомирської області задовольнити стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) на користь Олевської міської ради Житомирської області (р/р 6741 в Управлінні Державної казначейської служби України в Олевському районі, код платежу 24060300, МФО 899998, ), (11001 м.Олевськ вул.Володимирська, 2, Житомирської області), 17 492 (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн., 43 коп., понесених витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Цивільний позов ОСОБА_5 , задовольнити частково стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН: НОМЕР_5 , ( АДРЕСА_3 ) 29 306 (двадцять дев`ять тисяч триста шість) грн., 20 коп., завданої матеріальної шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., 00 коп., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, понесеної від вчиненого кримінального правопорушення, а всього на загальну суму 79 306 (сімдесят дев`ять тисяч триста шість) грн., 20 коп. В решті позову відмовити за безпідставністю.

Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль, марки «АУДІ», моделі «А6», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », що належить ОСОБА_3 , який відповідно до постанови «Про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів» від 09.11.2016 року перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_3 , (розписка в матеріалах кримінального провадження № 287/602/18-к) вважати повернутими за належністю.

Матеріали кримінального провадження № 0000705 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/602/18-к.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) на користь держави кошти в сумі 2825 (дві тисячі вісімсот двадцять п`ять) грн., 47 коп., процесуальних витрат на залучення експертів.

До набрання вироком суду законної сили, обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Житомирського апеляційного суду, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченим ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати у суді.

Суддя: ОСОБА_1