Справа № 348/1813/17
Провадження № 11-кп/4808/61/19
Категорія ч. 3 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурорів, що брали участь у розгляді справи судом першої інстанції, прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Івано-Франківськ, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, на утриманні нікого немає, судимого Надвірнянським районним судом:

- 24.05.2012 за ст. 358 ч. 3, 358 ч. 4, 190 ч. 2 КК України до 1500 грн штрафу;

- 11.01.2013 за ст. 198 КК України до одного року виправних робіт з відрахуванням 10% від зарплати в дохід держави;

- 23.01.2014 за ч. 2 ст. 389, ст.71 КК України до 1 місяця 5 днів арешту;

- 12.08.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 06.08.2015 за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70 ч.4, 71, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Коломийського міського суду від 30.01.2017 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 1 день;

- 08.02.2018 за ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 4, 71, 72 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, на утриманні нікого немає, судимого Надвірнянським районним судом:

- 16.11.2011 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі; ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.02.2012 вирок змінено до 5 років позбавлення волі;

- 25.12.2015 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України;

за участю:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення.

1.1. ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Надвірнянського районного суду 08.02.2018, більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 08 червня 2017 року з часу його затримання, зарахувавши в строк відбування покарання час з 08 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року).

1.2. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 08 червня 2017 року з часу його затримання, зарахувавши в строк відбування покарання час з 08 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року).

1.3. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави по 494,80 грн за проведення судово-дактилоскопічної експертизи з кожного та вирішено питання речових доказів.

2. Обставини, встановлені судом першої інстанції.

2.1. ОСОБА_10 вчинив умисні дії, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло.

2.2. ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаному із проникненням у житло.

2.3. 5 червня 2017 року приблизно о 22.00 год. неподалік магазину «Родинний Гастроном», що в м. Надвірна, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу на ОСОБА_14 , поєднаного з проникненням в житло. Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, направились до місця проживання ОСОБА_14 , що в АДРЕСА_3 , попередньо розподіливши між собою ролі, а саме ОСОБА_7 під приводом придбання спиртних напоїв повинен проникнути до квартири ОСОБА_14 , а ОСОБА_10 мав залишитися біля під`їзду, щоб слідкувати за навколишньою обстановкою та попередити ОСОБА_7 в разі настання небезпеки. Реалізовуючи злочинний намір, 05.06.2017 приблизно о 23.00 год., перебуваючи в АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 постукав у вхідні двері квартири АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_14 , повідомивши, що вони «свої». Потерпіла ОСОБА_14 , нічого не підозрюючи, відчинила вхідні двері, і в цей час ОСОБА_7 наніс удар кулаком по голові ОСОБА_14 з метою подолання опору останньої. За ОСОБА_7 до квартири зайшов і обвинувачений ОСОБА_10 , який вимкнув світло та зачинив вхідні двері із середини. В подальшому ОСОБА_7 заштовхав потерпілу ОСОБА_14 у житлову кімнату, де остання унаслідок застосування до неї фізичної сили, впала на підлогу. Діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_7 зірвав з вух потерпілої золоті сережки вартістю 4000 грн. та став вимагати у потерпілої гроші, погрожуючи їй при цьому ножем. Обвинувачений ОСОБА_10 в цей час почав обшукувати кімнату квартири та з меблевої стінки відкрито викрав пляшку горілки «Козацька рада» вартістю 90 грн., пляшку вина «СОМРАNIONE» вартістю 250 грн., дві пляшки вина ємністю 0,5 л., вартістю 100 грн. кожна на суму 200 грн., пляшку шампанського вартістю 150 грн., мобільний телефон марки «Simens CL 75» вартістю 100 грн., а з холодильника викрав 30 курячих яєць загальною вартістю 60 грн., а також палицю ковбаси вартістю 80 грн. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 з метою заволодіння коштами у ОСОБА_15 , продовжував застосовувати до неї фізичне насильство, схопив потерпілу за горло та почав її душити. В послідуючому ОСОБА_7 зробив ножем декілька порізів по тілу ОСОБА_14 з вимогою видати їм гроші і у разі відмови він продовжить застосувати ніж і спричинить їй тілесні ушкодження. Потерпіла ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя, сприймаючи реальними погрози ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , видала ОСОБА_7 700 грн., які витягнула з шафи. Після вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишили місце події, а викраденим майном спільно розпорядилися на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 відкрито заволоділи майном ОСОБА_14 на загальну суму 5 630 грн., а потерпіла ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження: різані рани в ділянках правого передпліччя, лівої і правої кистей, поперековій ділянці з ліва, рвані рани в ділянках мочки лівого та правого вуха, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синець в ділянці обличчя, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.

2.4. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину в скоєному визнав частково, суду пояснив, що потерпілу він знає давно, так як народився та проживав неподалік, часто ходив до неї купляти спиртне.

05.06.2017 він знаходився поблизу магазину Родинний разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Через деякий час до них підійшов ОСОБА_7 і вони вирішували, щоб разом випити спиртного. В цей час неподалік від них зупинився автомобіль і водій запитав як доїхати до необхідного йому місця. До водія підійшли ОСОБА_16 з ОСОБА_18 та пояснили необхідну тому дорогу, за це водій дав їм розпочату пляшку горілки. Невдовзі ОСОБА_19 з ОСОБА_17 від них пішли і він з ОСОБА_7 залишилися вдвох. ОСОБА_7 сказав, що в нього є гроші, так як він продав гриби і вони вирішили за ті гроші купити ще спиртного. Оскільки він знав, де можна придбати дешеве спиртне, вони пішли до квартири потерпілої. В квартиру першим зайшов ОСОБА_7 і його не було приблизно 10-15 хвилин. Думаючи, що ОСОБА_7 може розпивати з ОСОБА_14 спиртне, він зайшов в середину квартири, та побачив, що ОСОБА_7 сидить з нею на дивані і про щось розмовляє. Щоб ОСОБА_7 наносив потерпілій будь-які удари він не бачив. В цей час він побачив в серванті пляшки з алкогольними напоями, які вирішив викрасти. Він взяв 4 пляшки різноманітного спиртного, сховав їх під кофту, з кухні зі столу взяв ще кусок сиру і покинув квартиру. Чи бачила потерпіла, як він брав спиртне, він не знає. ОСОБА_7 вийшов з квартири приблизно через 5 хвилин і вони разом направилися на майданчик коло школи, де розпивали спиртне, яке там не допили і тоді обоє пішли до нього додому. Вдома він ще взяв гроші, які мав переслати братові, і оскільки було пізно, вони на таксі поїхали за місто в нічний магазин, де придбали ще продукти харчування і спиртне та повернулися назад в квартиру. ОСОБА_7 попросився в нього переночувати і після цього витягнув з кишені золоту сережку і запитав, чи він не знає, де її можна продати, на що він відповів, що зранку щось придумає. Звідки в ОСОБА_7 була золота сережка, він не питався. Коли вранці він прокинувся, ОСОБА_7 в його квартирі вже не було. Він пішов на міський ринок і в одному з магазинчиків, які тоді працювали, запропонував продавцю купити в нього золоту сережку, за яку йому заплатили приблизно 700 грн. Після цього ОСОБА_7 він не бачив і вже потім дізнався, що його розшукує поліція.

Свою провину визнає у вчиненні крадіжки спиртного у потерпілої. Жодної домовленості в нього з ОСОБА_7 на вчинення розбійного нападу не було, в квартиру першим заходив ОСОБА_7 і чи він наносив будь-які ушкодження потерпілій йому не відомо. В своїх діях кається та просить його суворо не карати.

2.5. Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав та суду пояснив, що за отримані від продажу грибів кошти він купив пиво та направився попри гуртожиток, де зустрів ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з якими вирішили випити. В той час поблизу них зупинився автомобіль і водій запитав дорогу на Житомир, а він з ОСОБА_20 йому пояснили та просили декілька гривень на пляшку, на що водій дав їм розпочату пляшку горілки. Коли вони повернулися до ОСОБА_10 і ОСОБА_17 , то між ОСОБА_17 і ОСОБА_19 виникла якась суперечка і вони пішли геть. Коли він з ОСОБА_10 залишися вдвох, ОСОБА_10 сказав, що знає де можна купити ще спиртного недорого і вони направилися до будинку, в якому живе потерпіла. ОСОБА_10 залишився на вулиці на лавочці, а він постукав в двері квартири, які відчинила сестра потерпілої та продала йому пляшку горілки, яку вони розпили. Оскільки вони хотіли випити ще, то через деякий час знову направилися до квартири потерпілої. ОСОБА_10 залишився знову на вулиці, а він знову постукав в двері квартири. Потерпіла вже сама впустила його до кімнати, але продавати горілку відмовилася. В кімнаті горіло світло і він тоді побачив в серванті пляшки із різноманітним спиртним, які вирішив взяти, на що потерпіла заперечила і його схопила, а він її штовхнув. Вони обоє зчепилися і потерпіла впала на підлогу біля дивану. Він побачив в неї на вухах золоті сережки, які вирішив забрати. На столі, який знаходився поруч з диваном, він побачив кухонний ніж, який взяв і яким почав погрожувати потерпілій, щоб та віддала сережки, а коли вона відмовилася силоміць їх зірвав з вух та поклав собі в кишеню. Вже після цього в квартиру зайшов ОСОБА_10 , а він пішов у кухню напитися води. Разом в квартирі потерпілої вони пробули приблизно ще 10 хвилин. Він сидів коло потерпілої, розмовляв з нею, а остання кричала і просила віддати їй сережки. Більше нічого в потерпілої він не брав, гроші в неї не вимагав і не брав. ОСОБА_10 в цей час знаходився біля серванту, в якому були пляшки з різними спиртними напоями. Після того, як вони покинули квартиру потерпілої, пішли на майданчик біля 3-ої школи, де розпили пляшку. Він запитав в ОСОБА_10 , чи не має той щось дати взутися і тоді вони пішли до того додому, де ще вживали спиртне, їхали в нічний магазин за продуктами і він залишився в ОСОБА_10 ночувати. Він того ж вечора ще питався в ОСОБА_10 , чи той не знає, де можна продати золото і показав йому одну золоту сережку, на що ОСОБА_10 сказав, що вранці поцікавиться. Наступного дня вранці він прокинувся, а ОСОБА_10 ще спав. Він пішов в с. Пнів додому, по дорозі зустрів ще своїх знайомих, з якими випили пляшку шампанського, після чого пішов до дому ОСОБА_21 . Через деякий час він повернувся в Надвірну, зайшов в магазин на ринку та продав золоту сережку за 700 грн.

У вчиненому щиро кається, просить вибачення за скоєне і просить суворо його не карати та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

3. Узагальнені доводи апеляційних скарг.

3.1. Апеляційна скарга прокурорів (а.п. 131-134 т. 2):

- обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав лише частково, а обвинувачений ОСОБА_10 не визнав повністю;

- суд першої інстанції необґрунтовано визнав в якості пом`якшуючих обставин повне визнання вини та каяття ОСОБА_10 і ОСОБА_7 ;

- судом не враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, їх ставлення до вчинення розбійного нападу, спосіб та характер вчинених дій;

- обвинувачені вчинили особливо тяжкий злочин, який становить підвищену суспільну небезпеку, більше того обоє у період непогашеної судимості за умисний тяжкий злочин;

- ОСОБА_10 вчинив злочин під час непогашеної судимості за умисний злочин (рецидив злочину), в період умовно-дострокового звільнення, не визнав своєї вини, не розкаявся у вчиненому, не відшкодував завданої шкоди, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку;

- ОСОБА_7 скоїв злочин під час непогашеної судимості за умисний злочин (рецидив злочину), вину визнав частково, не відшкодував завданої шкоди потерпілій,вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку;

- обставини справи свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 як особи, яка в даному випадку є організатором та тим, хто розподілив ролі.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року належить скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців з конфіскацією майна, а ОСОБА_7 на 9 років з конфіскацією майна.

3.2. Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 (а.п. 136-151 т. 2):

- призначене покарання за своїм видом є занадто суворим (сім років дають за вбивство);

- суд не врахував: стан здоров`я ОСОБА_7 , висновок судово-психіатричної експертизи, те, що його комісовано з військової служби на підставі ст. 20 «Б», він є хворим, має розумові вади і припадки епілепсії, сирота, проживав сам в тяжких умовах, характеристику (скарг на нього до сільської ради не надходило), щиросердечне каяття обвинуваченого та сприяння судовому слідству;

- потерпіла ОСОБА_14 неодноразово змінювала свої покази, а старший слідчий, зі слів апелянта, сфабрикував діло;

- слідчий експеримент та впізнання проведені з порушенням КПК без участі його захисника, чим порушено право на захист;

- огляд місця події і вилучення речових доказів проведено з порушенням закону, поняті і свідки дають недостовірні показання.

Просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити йому покарання, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України, а в задоволенні апеляцій прокурорів відмовити.

Крім того, ОСОБА_7 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурорів (а.п. 182-200 т. 2) з аналогічними доводами.

3.3. Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_12 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 (а.п. 158-159 т. 2):

- відсутні належні та допустимі докази, які б доводили наявність кваліфікуючої ознаки попередньою змовою групою осіб та поєднане із проникненням у житло;

- єдиними доказами, які нібито вказують на наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, є показання потерпілої ОСОБА_14 , які не є послідовними, оскільки остання неодноразово плуталась в своїх поясненнях, та в даному випадку є сумніви щодо правдивості показів потерпілої;

- суд не надав оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не вчиняв розбійного нападу на потерпілу, не вступав у будь-яку попередню змову з ОСОБА_7 , спрямовану на заволодіння майном чи коштами потерпілої шляхом розбійного нападу, а тільки викрав алкогольні напої та продукти харчування;

- аналогічні покази надав і обвинувачений ОСОБА_7 .

Просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

4. Провадження в апеляційному суді.

4.1. Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від адвоката ОСОБА_22 , просив призначити йому захисника, оскільки він не має коштів. Клопотання задоволено. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_13 доводи їх апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. ОСОБА_7 вказав, що визнає вину і щиро розкаюється. Водночас, зазначив, що хоч і визнає вину, але слідство проведено з порушеннями КПК і його права на захист. Просив задовольнити апеляційну скаргу.

4.2. В судовому засіданні апеляційного суду 19.02.2019 обвинувачений ОСОБА_10 відмовився від апеляційної скарги, поданої в його інтересах захисником адвокатом ОСОБА_12 (а.п. 158-159 т. 2). Адвокат підтримав клопотання обвинуваченого і просив прийняти відмову від апеляційної скарги. Інші учасники не заперечили проти задоволення клопотання.

Апеляційний суд відмову прийняв, апеляційне провадження закрив.

4.3. Прокурор ОСОБА_11 просила вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців з конфіскацією майна, а ОСОБА_7 на 9 років з конфіскацією майна. Відхилити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 .

4.4. Належним чином повідомлена потерпіла ОСОБА_14 та апелянт-прокурор ОСОБА_9 в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

За змістом ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка потерпілої не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги.

5. Позиція суду.

5.1. Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2017 біля 22.00 ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , як особа, яка раніше вчиняла розбій, за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_14 з проникненням у її житло - квартиру в АДРЕСА_3 . Обвинувачені заволоділи майном потерпілої на загальну суму 5630 грн. Дії обвинувачених кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України.

5.2. Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

По-перше, обвинувачені є осудними особами - висновки стаціонарних судово-психіатричних експертиз від 26 липня 2017 року (т. 1, а.п. 235-238), від 11 липня 2018 року № 79 (т. 2, а.п. 86-89), від 31 жовтня 2018 року №122 (т. 2, а.п. 90-93). Тому, зокрема, посилання ОСОБА_7 на незадовільний стан психічного здоров`я є необґрунтованими. Інші захворювання не впливають на вирішення питання вини.

По-друге. Обвинувачені хоч і визнали вину, але фактично заперечили попередній зговір на розбій з проникненням до житла. Встановлена судом першої інстанції послідовність подій свідчить про протилежне.

У той день обвинувачені разом вживали спиртне, яке було придбане в квартирі потерпілої. Про те, що потерпіла збувала алкоголь, сказав ОСОБА_10 . Обвинувачені знали, що у неї є спиртне і гроші у них був мотив.

ОСОБА_7 вже раніше вчиняв розбій. ОСОБА_10 знав потерпілу, оскільки жив неподалік. Це пояснює розподіл ролей і узгодженість дій.

ОСОБА_7 , який вже раніше вчиняв розбій, пішов першим і як тільки потерпіла відчинила двері, одразу її вдарив у лице та проник у житло, тобто застосував насильство. За ним проник ОСОБА_10 , який знав потерпілу, оскільки жив неподалік. Така узгодженість дій указує на домовленість про розподіл ролей, інакше ОСОБА_10 до житла б не проникав. Більше того, про активну роль у вимаганні, погрозах та побоях показала потерпіла.

Про попередній зговір на розбій та проникнення до житла для цього свідчить і те, що ОСОБА_10 не залишився на вулиці, а, за показаннями потерпілої, зайшов до житла і вони разом з ОСОБА_7 били її та вимагали у неї гроші. Це підтверджує як проникнення до житла з метою заволодіння майном, так і розподіл ролей між обвинуваченими, що неможливо без попереднього зговору.

Про попередній зговір і розподіл ролей на вчинення саме розбійного нападу з проникненням у житло свідчать також показання потерпілої щодо того, що ОСОБА_7 погрожував ножем, поки ОСОБА_10 шукав і викрадав речі. Така координація дій є свідченням розподілу ролей, того, що усвідомленням обох обвинувачених охоплювалось усі елементи робою: проникнення до житла з метою заволодіння майном, поєднане з небезпекою для життя потерпілої через застосування ножа.

Подальші насильницькі дії ОСОБА_23 свідчать про те, що потерпіла опиралась і тому він не просто погрожував, а застосував ніж, зробивши кілька порізів. Це вказує на те, що небезпека для життя чи здоров`я потерпілої обґрунтовано сприймалась нею як реальна. І саме ця небезпека була засобом для подолання опору ОСОБА_23 зірвав золоті прикраси, а потерпіла вказала, де гроші, поки ОСОБА_24 безперешкодно шукав і викрадав інше майно.

По-третє. На те, що дії ОСОБА_23 були узгоджені з ОСОБА_24 указує поділ викраденого між обвинуваченими.

По-четверте. Винуватість ОСОБА_25 та ОСОБА_24 також підтверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.06.2017 (т.1, а.п. 139-140); протоколів огляду місця події від 06.06.2017 (т.1, а.с.142-171), від 08.06.2017 (т.1, а.п. 143-179), від 08.06.2017 (т.1, а.п. 182-186), від 08.06.2017 (т.1, а.п. 188-191), від 06.06.2017 року (т.1, а.п. 194-202); висновку експерта №371 від 09.06 - 09.07.2017 судово-медичної експертизи (т.1, а.п. 203), висновку експерта №525/371-Д від 08.08.2017 судово-медичної експертизи (т.1, а.п. 204); протоколів пред`явлення особи для впізнання від 14.06.2017 (т.1, а.п. 205-208) та від 12.06.2017 (т.1, а.п. 209-212); довідки про вартість (т.1, а.п. 213); акту зважування золотої сережки «585» (т.1, а.п. 216); протоколу проведення слідчого експерименту від 07.09.2017 (т.1, а.п. 217-225) та продемонстрованого в судовому засіданні суду першої інстанції відеозапису слідчого експерименту.

Підстав вважати ці докази неналежними або недопустимими немає, даних для висновку, що потерпіла оговорила обвинувачених, немає. Вона безсумнівно впізнала обвинувачених і дала послідовні показання щодо участі кожного в розбої. Оцінка доказів проведена відповідно до приписів ст. 84 89, 91, 94 КПК України.

Посилання ОСОБА_25 про порушення його права на захист не підтверджені матеріалами справи під час затримання йому роз`яснено серед інших прав і право на захист, а слідчі дії проведені відповідно до приписів ст. 223, 228, 229, 231, 233, 237, 240 КПК України.

5.3. Щодо покарань.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права, що також забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

5.3.1. Доводи апеляційної скарги прокурорів щодо надмірної м`якості призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_7 покарання є непереконливими, оскільки призначене обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного їм майна, на думку апеляційного суду, є необхідним та достатнім для можливого перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів. Крім того, призначене покарання відповідає приписам Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вимогам ст. 65 КК України. Суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених (обвинувачені раніше притягувались до кримінальної відповідальності, а обвинувачений ОСОБА_10 щиро не розкаюється у вчиненому та не усвідомлює підвищену суспільну небезпеку скоєного ним злочину), їх поведінку до і після вчинення злочину, обставини, що обтяжують (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку та рецидив злочинів) та те, що обвинувачені активно сприяли розкриттю злочину, часткове визнання вини обвинуваченого ОСОБА_10 та повне обвинуваченого ОСОБА_7 , його щире каяття як обставини, які пом`якшують покарання.

5.3.2. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що суд не врахував всі обставини: стан його здоров`я, висновок судово-психіатричної експертизи, те, що його комісовано з військової служби на підставі ст. 20 «Б», він є хворим з діагнозом «олігофренія в ступені помірно вираженої дебільності», що він є сирота, проживав сам в тяжких умовах, характеристику особи (скарг на нього до сільської ради не надходило), щиросердечне каяття обвинуваченого та сприяння судовому слідству, не відповідають обставинам справи. Судом враховано всі обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, а згідно висновків судово-психіатричного експерта від 31.10.2018 ОСОБА_7 за своїм психічним станом здатний правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, та давати по них відповідні покази, може самостійно реалізувати своє право на захист та постати перед судом (т. 2, а.п. 93 зворот). Крім того, згідно заперечення ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурорів, він вкотре ствердив, що в суді першої інстанції ним дано покази, згідно яких він визнав, що пред`явлене судом першої інстанції йому обвинувачення та кваліфіковано його дії за ч. 3. ст. 187 КК України вірно (т. 2, а.п. 186 ост. абзац).

5.3.3. Інші доводи апелянта ОСОБА_7 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

6. Рішення суду апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурорів, що брали участь у розгляді справи судом першої інстанції, прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5