Справа №705/5286/18
1-кп/705/471/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року місто Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

під головуванням судді ОСОБА_1

з участю

секретарів судового засідання ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000812 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 11.11.2002 року Уманським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.189 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 2) 03.02.2005 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання з покарання за вироком Уманського міського суду від 11.11.2002 року приєднано 1 рік 6 місяців і остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 03.10.2008 року по відбуттю строку покарання; 3) 05.12.2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнився 05.12.2014 року по відбуттю строку покарання; 4) 22.05.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. Звільнився 29.07.2015 року по відбуттю строку покарання; 5) 01.03.2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 10 місяців обмеження волі. Звільнився 05.08.2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 18 днів, судимості не зняті і не погашені,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

з участю:

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення в тому, що він 03.06.2018 року близько 15 години 00 хвилин, перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, повторно, підійшовши до своєї матері ОСОБА_8 , почав утримувати останню за одяг та наносити удари руками в різні частини тіла ОСОБА_8 , тим частим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме завдав фізичного болю, після чого, відкрито з рук ОСОБА_8 вирвав мобільний телефон марки «Нокіа» фіолетового кольору вартістю 300 гривень та з шиї, шляхом ривка, зірвав золотий ланцюжок 585 проби вагою 6,8 грам вартістю 3944 грн, на якому знаходився золотий хрестик 585 проби вагою 1,83 грами вартістю 1061 грн, після цього залишив приміщення вказаної квартири, чим завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 5305 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Будучи допитаним у судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_4 показав, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України він не визнає. У своїх показаннях зазначив, що влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, він був вдома. Коли його мати, потерпіла у справі, прийшла з базару, вони посварилися, так як він просив у матері гроші, а вона йому не давала. Тоді він пішов до себе у кімнату, взяв з шухляди хрестик, який раніше належав його приятелю Ромі, і поїхав з приятелем до ломбарду, де здав хрестик. Ці події відбувались в післяобідній час. Коли він був удома, то у матері нічого з шиї не зривав і нічого у неї не забирав. Під час судових дебатів обвинувачений зазначив, що мати на нього намовляє, так як хоче, щоб він позбавився наркотичної залежності, перебуваючи за гратами.

У відповідності до вимог ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, поряд з іншим, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Стаття 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно п.п.1-3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Тобто, сторона обвинувачення, поряд з іншими питаннями, повинна була довести перед судом належними та допустимими доказами факт перебування станом на 3 червня 2018 року у володінні потерпілої майна, зазначеного у обвинуваченні (мобільний телефон марки «Нокіа» фіолетового кольору, золотий ланцюжок 585 проби вагою 6,8 грам, золотий хрестик 585 проби вагою 1,83 грами), вартість такого майна, а також те, що вказане майно було відкрито викрадене у потерпілої і такі дії вчинив обвинувачений ОСОБА_4 .

Суд, оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені безпосередньо судом під час судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості та достатності, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведена наявність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .

Свою позицію суд мотивує наступним.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При підтриманні державного обвинувачення прокурор посилався в якості доказів, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, на показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , які були допитані в судовому засіданні.

Зокрема, будучи допитаною в якості потерпілої ОСОБА_8 показала, що в один з днів літа 2018 року вона сиділа вдома у залі та чистила рибу. До зали зайшов її син ОСОБА_4 і почав влаштовувати скандал, бігати з ножем. Коли потерпіла пішла в свою кімнату, ОСОБА_4 пішов за нею, при цьому погрожуючи ножем та висловлюючи погрози. Після чого ОСОБА_4 схватив потерпілу за халат, провів рукою по обличчю потерпілої, зірвавши з шиї ланцюжок з хрестиком, та почав виходити. Потерпіла дістала з кишені халату мобільний телефон, набрала номер дочки, попросивши щоб та її спасла, однак тут повернувся ОСОБА_4 , і вирвав з її рук телефон. Після чого ОСОБА_4 залишив квартиру і два дні не з`являвся. При допиті потерпіла зазначила, що з приводу тілесних ушкоджень вона не оглядалась, хоча у неї були подряпини біля носа і ніс був припухлий. Слідчий їй також не пропонував пройти такий огляд. Викрадений у неї хрестик дочка викупила самостійно з ломбарду. Телефон їй ОСОБА_4 повернув за тиждень, потім знову брав користуватись, але втратив. З приводу викраденого у неї майна зазначила, що ланцюжок був товщиною близько 2 міліметрів. Телефон був Nokia, проте моделі вона не знає і документів на цей телефон у неї не було. Ланцюжок і хрестик їй подарували 17 липня два чи три роки тому назад, на них була відповідна проба золота. На ці речі у неї також документи відсутні. Вагу ланцюжка та хрестика визначала її дочка шляхом зважування.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що являється дочкою потерпілої та сестрою обвинуваченого. Свідок була вдома в той час, коли до неї зателефонувала мати в післяобідню пору. З розмови свідок зрозуміла, що у матері якийсь скандал. Так як мати закінчила дзвінок, свідок сама їй перетелефонувала і мати їй сказала «Таня спасай». ОСОБА_9 викликала одразу поліцію на адресу матері і сама також туди поїхала. Їхала вона з старшим братом, приїхала до матері десь через 30 хвилин після телефонної розмови з матір`ю. Коли приїхала до матері, то остання була на вулиці з поліцейськими. Мати повідомила, що ОСОБА_4 зірвав у неї з шиї ланцюжок з хрестиком. Наступного дня свідок почала ходити по ломбардах, але викраденого не знайшла. Через пару днів ОСОБА_4 сам повідомив, куди здав викрадене і в тому ломбарді свідок з потерпілою викупили хрестик за 900 чи 1000 гривень.

У своїх показаннях потерпіла підтверджує пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення в частині відкритого викрадення у неї майна. Свідок ОСОБА_9 підтверджує лише факт телефонного дзвінка, зробленого потерпілою, а також факт викупу хрестика з ломбарду після того, як обвинувачений повідомив ломбард, до якого він хрестик здав.

Проте, прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт належності викраденого у потерпілої майна саме потерпілій, вид такого майна, його вартість. Крім того, у пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні вказане майно, про викрадення якого потерпіла взагалі не повідомляла.

Зокрема, обвинувачення містить посилання на викрадення у потерпілої мобільного телефону марки «Нокіа». Проте, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.06.2018 року кримінальне провадження №0000819 розпочато за ч.2 ст.186 КК України по факту відкритого викрадення ОСОБА_4 майна ОСОБА_8 , зокрема мобільного телефону «Nokia». Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 03.06.2018 року, потерпіла також вказувала про викрадення у неї мобільного телефону марки «Nokia». Посилань на викрадення мобільного телефону марки «Нокіа» немає у жодному процесуальному документі з кримінального провадження, крім повідомлення про підозру та обвинувального акту, які були долучені прокурором в якості письмових доказів під час судового розгляду справи. В ході судового розгляду прокурор пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення не уточнював і не змінював, клопотань з даного приводу не заявляв.

Крім того, прокурор не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував модель мобільного телефону, який був викрадений у потерпілої, а також його вартість на час викрадення.

Також, суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вагу ланцюжка та хрестика, зазначених у обвинуваченні, матеріал, з якого такі вироби виготовлені, пробу металу, за умови що вироби виготовлені із золота. Зокрема, суду не було надано висновку експерта, який би надавав відповіді з цих питань в частині, що стосуються хрестика, який було повернуто потерпілій.

Суд відкидає як неналежний доказ, відомості, викладені у протоколі додаткового огляду предметів від 19.11.2018 року, в ході якого був оглянутий хрестик, так як у протоколі огляду не зазначено компетенцію спеціаліста, який був залучений до огляду, чим підтверджується його компетентність при визначенні металу, з якого виготовлено виріб, який спеціальний хімічний реактив використовувався при проведенні огляду. Крім того, вказаний огляд за участю спеціаліста не замінює собою висновок експерта з питань, встановлених під час огляду.

Тобто, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення в частині майна, яке було відкрито викрадене, базується виключно на припущеннях, жодним доказом не підтверджених.

Частина 2 статті 290 КПК України визначає, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 12 статті 290 КПК України визначає, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Фіскальний чек та договір про заміну кредитора у зобов`язанні, які були видані потерпілою та визнані слідчим в якості речового доказу, суд не досліджував у судовому засіданні, взявши до уваги позицію сторони захисту, яка зазначила, що вказані речові докази стороні захисту не були відкриті стороною обвинувачення. У судовому засіданні суд, перевіряючи доводи сторони захисту, вивчив протокол відкриття обвинуваченому та його захисникові матеріалів кримінального провадження. За результатами вивчення встановлено, що протокол містить посилання лише на те, що стороні захисту було відкрито матеріали провадження у певній кількості аркушів, без конкретного переліку матеріалів, які були відкриті. Тобто, сторона обвинувачення жодним чином не могла спростувати доводи сторони захисту про те, що такі речові докази як фіскальний чек та договір про заміну кредитора у зобов`язанні не були відкриті стороні захисту. Суд не взяв до уваги посилання прокурора на те, що у матеріалах кримінального провадження наявний опис документів і згідно даного опису надавались матеріали для ознайомлення, так як суд позбавлений можливості перевірити чи відповідає опис матеріалів кримінального провадження фактичним матеріалам кримінального провадження, які були відкриті стороні захисту.

З аналогічних підстав у судовому засіданні не було оглянуто в якості речового доказу хрестик, який був переданий потерпілій на зберігання. При цьому, судом було з`ясовано, що на зберігання потерпіла отримала хрестик 19.11.2018 року, після чого хрестик ні слідчому, ні прокурору не надавала. Вказана обставина повністю підтверджує доводи захисту про те, що такий речовий доказ не відкривався стороні захисту, так як об`єктивно хрестик не міг перебувати у сторони обвинувачення на час відкриття матеріалів кримінального провадженні стороні захисту.

Тому суд не мав права допустити фіскальний чек, договір про заміну кредитора у зобов`язанні та хрестик як доказ у кримінальному провадженні, у тому числі і відомості, викладені у фіскальному чекові та договорі про заміну кредитора у зобов`язанні, які були визнані слідчим як речовими доказами.

Враховуючи те, що суд не міг допустити як допустимі вказані вище докази, тому суд відкидає як недопустимі і відомості, отримані під час огляду предметів від 01.11.2018 року, під час якого слідчий оглядав фіскальний чек, договір про заміну кредитора у зобов`язанні та хрестик.

Витяг з обліково-реєструючого програмного забезпечення, який стосується договору фінансового кредиту та застави, укладеного між ПТ «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» І Компанія» та ОСОБА_4 , який був наданий на запит слідчого, також не являється достатнім доказом, який підтверджує вартість хрестика, метал, з якого він виготовлений, його вагу та пробу металу, за умови якщо хрестик був виготовлений з золота, так як вказані питання підлягали вирішенню шляхом проведення відповідної експертизи, про що суд вже зазначав у вироку вище.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої підтверджує лише показання потерпілої, які вона надала в суді, а протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, який також був наданий суду в ході судового розгляду, містить лише відомості про те, що обвинувачений в ході слідчої дії не вказував на факт грабежу, зазначаючи лише, що він таємно взяв майно потерпілої.

Враховуючи те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено доказами факт наявності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати.

Частина 9 статті 100 КПК України визначає, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи те, що фіскальний чек, договір про заміну кредитора у зобов`язанні та хрестик, не були надані суду в якості речових доказів у зв`язку з їх явною недопустимістю, суд не приймає рішення з приводу вказаних документів та речей при ухваленні вироку.

Документи, надані стороною обвинувачення в ході судового розгляду справи, слід залишити в матеріалах судового провадження.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, підлягає скасуванню.

Документи, які б свідчили про те, що під час кримінального провадження були понесені процесуальні витрати, суду не надавались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, скасувати, звільнивши обвинуваченого з-під варти із зали суду.

Документи, надані стороною обвинувачення в ході судового розгляду справи, - залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору для відому, та направити до установи попереднього ув`язнення, в якій утримується обвинувачений для виконання в частині звільнення обвинуваченого з-під варти.

Головуючий суддя ОСОБА_1