Справа № 734/137/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/256/19
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000072 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_10 час його перебування під вартою - з 23.11.2017 року по 28.11.2017 року включно.

До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 11714,88 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що в порушення вимог Додатку № 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, до постанови ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року, пунктів 10, 12 і 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.10.1992 року, пунктів 12.1 і 12.4 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року № 637/3077, ОСОБА_10 , у період часу з 16.20 год. до 16.27 год. 14 липня 2017 року, на території Кіптівського лісництва, розташованого у с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області, збув ОСОБА_12 за 8800 грн. заборонені у вільному обігу та продажу боєприпаси, які незаконно придбав шляхом привласнення знайденого у квітні-травні 2017 року поруч із трасою Київ-Москва, в районі с. Хрещате Козелецького району, а саме - патрони калібру 7.62 мм (трасуючі для снайперської гвинтівки) у кількості 440 шт., та патрони калібру 7.62 мм у кількості 40 шт., що відповідно до висновку експерта за результатами судової експертизи зброї є боєприпасами, придатними для стрільби.

У порушення вимог Додатку № 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, до постанови ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року, пунктів 10, 12 і 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.10.1992 року, пунктів 12.1 і 12.4 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року № 637/3077, ОСОБА_10 незаконно зберігав за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , з 05 листопада 2015 року, снайперську гвинтівку Мосіна, калібру 7.62 мм. О 14.30 год. 23 листопада 2017 року ОСОБА_10 , перебуваючи на території свого помешкання, здійснив збут ОСОБА_12 заздалегідь обговореної забороненої у вільному продажу зброї - снайперської гвинтівки Мосіна. калібру 7.62 мм, що відповідно до висновку експерта є 7.62 мм нарізною гвинтівкою Мосіна, зразку 1981/1930 р, виробництва СРСР, придатної до стрільби, за що мав отримати від ОСОБА_12 раніше обумовлену вартість гвинтівки у розмірі 24000 грн.

У порушення вимог Додатку № 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, до постанови ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року, пунктів 10, 12 і 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.10.1992 року, пунктів 12.1 і 12.4 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 року № 637/3077, ОСОБА_10 незаконно зберігав за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , заборонені у вільному доступі та продажу боєприпаси, які незаконно придбав шляхом привласнення знайденого у квітні-травні 2017 року поруч із трасою Київ-Москва, в районі села Хрещате Козелецького району, а саме - гранати Ф-1 - 3 шт., гранату РГД-5 - 1 шт., підривники до ручних гранат УЗРГМ-2 - 4 шт., патрони калібру 7.62 мм - 590 шт., патрони калібру 5.45 мм - 77 шт., патрони до пістолету ПМ у кількості 11 шт., магазин до автомату РПК; 5 мм патрон до французького револьвера «5 mm Franz» - 1 шт., 11 мм патрон до револьверу «Гассер» - 1 шт., які виявленні і вилучені 23 листопада 2017 року під час обшуку, відповідно до висновку експерта за результатами судової експертизи зброї та судової вибухово-технічної експертизи є вибуховими пристроями промислового виготовлення та відносяться до категорії боєприпасів, придатними до вибуху, та є боєприпасами, придатними для стрільби.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч.1 ст.263 КК України, призначивши покарання, визначене судом першої інстанції. На підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Послався на недопустимість доказів, отриманих у результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки прокурор доручив проведення слідчо-оперативних заходів неналежному підрозділу. Зазначив, що під час проведення оперативної закупки 23.11.2017 року, при відкритому фіксуванні слідчої дії, не було складено протокол відкритого фіксування, чим порушено вимоги ч.1 ст.252, ч.4 ст.271 КПК України. Крім того, в порушення вимог ст.104 КПК України, протокол огляду місця події не підписаний ОСОБА_10 , що свідчить про те, що він не знайомився зі змістом протоколу. Також не вказано, хто проводив відеофіксацію огляду місця події; вилучені у ході огляду предмети, належним чином не упаковані, не опечатані. Крім того, 23.11.2017 року, після зазначення у поясненнях ОСОБА_10 про наявність у нього інших боєприпасів, слідчий та прокурор вирішили провести обшук у порядку ч.3 ст.233 КПК України, з відеофіксацією проведення слідчої дії. Однак, у протоколі не вказано, хто проводив відеофіксацію огляду місця події; вилучені у ході огляду предмети, належним чином не упаковані, не опечатані, а також не засвідчені підписами учасників слідчої дії. Також ОСОБА_10 не вручено копію протоколу обшуку. Сторона захисту зазначала про незаконність дій працівників СБУ, однак суд не звернув на це уваги. Вказав, що протокол його затримання від 23.11.2017 року, о 20 год. 45 хв., не відповідає фактичним обставинам справи і містить ряд порушень, оскільки фактично він був затриманий 23.11.2017 року, о 14 год.31 хв. А відтак, при проведенні цього дня слідчих дій мав бути присутнім захисник підозрюваного. Також вказав на порушення вимог Закону при проведенні обшуку, оскільки власником житла, де проводився обшук, був не він, а його дружина ОСОБА_13 , яка не була допущена до проведення слідчої дії. Вказав на суперечність ухвали слідчого судді Козелецького районного суду від 24.11.2017 року. Послався на порушення його прав під час проведення слідчого експерименту від 04.01.2018 р., так як слідча дія проводилася під час досудового розслідування особливо тяжкого злочину, тобто участь захисника при цьому була обов`язковою. Також, під час видачі ОСОБА_10 , на пропозицію слідчого, боєприпасів, він фактично був допитаний в якості свідка. Тобто, вилучені боєприпаси є доказами у розумінні ст.87 КПК України, отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні. Вказав на наявність, на його думку, виправдувальних пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 Послався на неусунуті протиріччя у протоколі огляду місця події та постанові про призначення судової вибухово-технічної експертизи. Зокрема, у протоколі огляду місця події вказано, що вилучено 1 гранату Ф-1 і 3 гранати РГД-5, тоді як для проведення експертизи були направлені, згідно постанови, 3 гранати Ф-1 і 1 гранату РГД-5.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу лише в частині пом`якшення призначеного покарання; прокурорів, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та просив пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від його відбування на підставі ст.75 КК України. Вказав, що у нього незадовільний стан здоров`я (хвороба серця), він має на утриманні матір похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду. Раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності він не притягувався.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в суді апеляційної інстанції обвинуваченим та його захисниками не оспорювалися.

Разом із тим, доводи апелянта щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом пунктів 1-5 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Наведений у ч.1 ст.66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті.

Призначаючи ОСОБА_16 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; дані про його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; обставину, яка пом`якшує покарання часткове визнання своєї вини; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.263 КК України, що йому інкримінується.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_10 має ряд тяжких захворювань, що підтверджується наданими у судовому засіданні виписками з історії хвороби; має на утриманні матір похилого віку, яка має незадовільний стан здоров`я і потребує стороннього догляду; обвинувачений раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався; злочин вчинив під контролем правоохоронних органів, а тому відсутня реальна шкода від його протиправних дій.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся.

Тому, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного місцевим судом покарання з випробуванням з іспитовим строком, що буде достатнім і необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Відтак, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду зміні в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначення йому покарання.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

У решті цей же вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4