Справа № 133/262/18
Провадження №11-кп/801/319/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білилівка Ружинського району Житомирської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, незаміжню, освіта середня спеціальна, працюючої на Козятинській підстанції екстреної медичної допомоги - фельдшер, раніше несудимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_10

захисника : ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2018 року, просив скасувати вирок в зв`язку з відсутністю і діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2018 року, просив змінити вирок, стягнувши з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 завдану йому майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 320 007, 60 грн.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2018 року визнано винною ОСОБА_11 за ст. 356 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят грн.).
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 68818 грн. 75 коп. (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімнадцять грн. 75 коп.) у відшкодування матеріальної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 297 грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_11 набула на підставі договору міни від 25 червня 2016 року права власності на нерухоме майно - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме: на житловий будинок, гараж, 2 сараї, вбиральну, колодязь. У цьому ж договорі міни зазначено, що право власності на земельну ділянку площею 0,0840 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, ні за ким не зареєстроване. Після передачі майна за договором міни ОСОБА_12 виявила, що на не оброблювальній земельній ділянці, яка прилягає до городу, на якому розташований її будинок, знаходиться 11 металевих конструкцій (ферм) у формі трикутника довжиною 10 м., висотою 2 м., площа 10 кв. м. кожна. Попередня власниця будинку при передачі майна за договором міни попередила ОСОБА_12 про те, що металеві конструкції, які зберігаються на необроблюваній земельній ділянці, яка прилягає до городу, їй не належать, а лише тимчасово зберігаються.
ОСОБА_11 , будучи попередженою про те, що 11 металевих конструкцій (ферм), які зберігалися на необроблювальній земельній ділянці, яка прилягає до горду, на якому розміщений її будинок, не належать попереднім господарям, а поміщені на тимчасове зберігання та, незважаючи на те, що договором міни від 26 червня 2016 року не передбачено набуття нею права власності на зазначені металеві конструкції (ферми), діючи умисно, самовільно всупереч вимогам встановленим законом порядку набуття правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном 26.10.2016 року, домовившись із приватним підприємцем ОСОБА_13 на підставі усної домовленості про продаж зазначених 11 металевих конструкцій (ферм), продала зазначені 11 металевих конструкцій ОСОБА_13 , який 28.10.2016 та 29.10.2016 за допомогою газового різака порізав на частини, завантажив на власний автомобіль ГАЗ 53 державний номерний знак НОМЕР_1 та вивіз зазначені металеві конструкції з земельної ділянки, яка прилягає до земельної ділянки, якою користується ОСОБА_12 . За придбані металеві конструкції ОСОБА_13 заплатив ОСОБА_12 3 грн. 20 коп. за 1 кг металобрухту, яка вилучені кошти потратила на власні потреби. Дійсний власник металевих конструкцій (ферм) ОСОБА_8 оспорив правомірність дій ОСОБА_12 , подавши до Козятинського відділення поліції Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області відповідну заяву. Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_8 заподіяно матеріальної шкоди на суму 68818 грн.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КК України та підлягає скасуванню в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України.
Захисник вважає, що дії ОСОБА_11 помилково кваліфіковані за ст. 356 КК України.
Зокрема, за ст. 356 КК України за наявності всіх ознак цього складу злочину належно кваліфікувати заволодіння майном, яке є предметом цивільно-правового спору, перебуває у загальній спільній власності субєкта та інших осіб а також заволодіння майном, відносно якого особа передбачає, хоч і помилково, наявність у неї певних прав .
Виходячи з встановлених судом обставин, дії ОСОБА_11 відносно протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 повинні бути кваліфіковані не за ст.356 КК України, а за відповідною статтею розділу VI Особливої частини КК України, який передбачає кримінальну відповідальність за злочини проти власності.
Також суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що в разі якщо винна особа сумлінно помиляється у питанні належності їй права власності, яке вона реалізує всупереч встановленому законодавством порядку, кримінальна відповідальність виключається, в той час як в обвинувачені ОСОБА_11 зазначено, що вона помиляється у наявності у неї права володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.
Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку проте, що шкода для потерпілого є значною так як місячний розмір його пенсії у двадцять разів менший, ніж вартість викраденого майна, тобто суд погодився з тим, що майно є викрадене, проте розмір пенсії потерпілого не може бути відправним критерієм для визначення шкоди значною, оскільки матеріальну шкоду слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Дану суму визначають, встановлюючи межу між адміністративним і кримінальним правопорушенням.
Щоб встановити межу між дрібним викраденням чужого майна та таємним викраденням чужого майна (крадіжкою), необхідно розрахувати неоподаткований мінімум доходів громадян.
Відповідно до підпункту 169.1Л пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового періоду, тобто на час вчинення ОСОБА_11 складала 689 грн., тому розмір значної шкоди визнається як 68 900 грн. в той час як відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи від 19.04.2017 року № 1835/17-21 ринкова вартість металоконструкцій «ферм» в кількості 11 шт. конструкцій якої трикутник, довжиною 10 м висотою 2 м., площею 10 кв.м. кожна з урахуванням зносу станом на момент проведення експертизи складає 68 818, 75 грн. при умові збереження цілісності конструкції.
Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_12 за ст. 356 КК України є помилковою, оскільки її діями потерпілому значної шкоди не завдано.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 мотивовано тим, що неоспорюючи доведеність вини ОСОБА_11 та міри покарання вважає, що вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області необхідно змінити, оскільки судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Суд при прийнятті рішення не врахував, що ОСОБА_12 вчинила злочин у 2016 році, а потерпілий надав вартість металоконструкцій в 2018 році, ціни значно виросли. Допитана в якості експерта ОСОБА_14 надала суду покази про те, що вона провела оцінку металоконструкцій по ескізу та враховано, що вони були виготовлені не з постотілого, а цільного металу діаметром 32 мм, таким чином, суд повинен був керуватися не висновком експертизи, а реальною вартістю на час проголошення вироку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував повністю проти апеляційної скарги захисника, в частині вирішення питання щодо апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 покладався на розсуд суду, звернув увагу на той факт, що з моменту вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення пройшло більше двох років, тому сплив строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, обвинуваченої ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, потерпілого ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу задоволити з підстав наведених у ній, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження судове рішення відносно ОСОБА_11 ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання, що в діях ОСОБА_11 склад злочину, передбачений ст. 356 КК України відсутній.
Зазначені доводи захисту спростовуються сукупністю зібраних доказів, перевірених та оцінених судом першої інстанції з точки зору належності, допустимості, достовірності, які узгоджуються між собою.
Статтею 356 КК України передбачена відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника

Вирішуючи питання щодо наявності у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України суд безпосередньо дослідив докази, перевірив їх допустимість відповідно до ст. 86 КПК України.
Так, судом першої інстанції проаналізовано показання потерпілого, свідків, які є логічними і послідовними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, узгоджуються між собою та іншими доказами.
При цьому судом встановлено, що ОСОБА_11 знала про те, що зазначені металеві конструкції їй не належать, проте самовільно, протиправно, з корисливих мотивів здійснила дії по реалізації зазначеного майна, також протиправними діями ОСОБА_12 у зв`язку з реалізацією металевих конструкцій потерпілому ОСОБА_8 заподіяно значної шкоди.

Під час допиту у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що в 2007 році він придбав 17 металевих конструкцій (стальні ферми) довжиною по 10 м кожна, з яких мав будувати ангар. Частину склав біля паркану, а частину, з усної згоди сільського голови поклав на земельній ділянці, яка нікому не належала і яку він розчистив від побутового сміття. Ця земельна ділянка межувала з земельною ділянкою ОСОБА_15 . ОСОБА_15 не заперечувала, щоб він там склав металеві конструкції та вона знала, що конструкції належать йому. Пізніше в 2016 році він виявив, що 11 металевих конструкцій зникли. Він звернувся з заявою до поліції.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснювала, що вона успадкувала будинок АДРЕСА_2 , до її земельної ділянки прилягала земельна ділянка, яка нікому не належала і на ній потерпілий ОСОБА_8 склав металеві конструкції. Вони були масивні і нікому не заважали, зберігалися там близько десяти років. Коли вона міняла житловий будинок на квартиру з ОСОБА_11 , то повідомила останній , що то метал не її, а є чуже майно.
Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснював, що за проханням ОСОБА_11 він зі своїм сином з необробленої земельної ділянки вивіз порізані металеві ферми-арматуру через город ОСОБА_11 , яка показала кудою потрібно було їхати.
Судом прийнято та проаналізовано покази обвинуваченої, потерпілого, свідків та інші докази, а саме: заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 05.11.2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 з 20.10.2016 по 05.11.2016 невідомі особи вчинили крадіжку 11 металевих ферм довжиною по 10 м, висотою 2 м (а.с.103-104), накладну № 315 від 10.01.2007 р. (а.с.110-116) про належність металоконструкцій ОСОБА_8 , протокол огляду місця події від 06.11.2016 року будинковолодіння ОСОБА_13 в с.Махнівка Козятинського району, де було виявлено та вилучено 2 фрагменти металевої ферми , які він придбав у ОСОБА_12 (а.с.123), протокол слідчого експерименту від 09.06.2017 р. та фототаблиці до нього, під час якого ОСОБА_8 вказував, де, на якій земельній ділянці зберігалися 11 металевих конструкцій належних йому (а.с.125-132), протокол слідчого експерименту від 19.10.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 вказувала місце знаходження металевих конструкцій на земельній ділянці.
Викладаючи доводи, щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження захисник ставить під сумнів наявність всіх ознак складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, звертає увагу на те, що в обвинувальному акті ОСОБА_11 зазначено, що вона помилялась у наявності у неї права володіння, користування, та розпорядження майном, вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що винна особа сумнівалась.
Однак, на думку суду апеляційної інстанції захист не враховує те, що відповідальність за самоуправство виключається, якщо особа добросовісно помиляється щодо належності їй справжнього чи передбачуваного нею права вчинення дій .
З матеріалів провадження убачається, що обвинувачена під час судового розгляду пояснювала, що, придбавши у 2016 році житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 на підставі договору міни, неоформивши право на земельну ділянку, вона, виявивши метал, вирішила його продати, розчистивши земельну ділянку.
Дії обвинуваченої свідчать про наявність умисної вини, оскільки вона усвідомлювала той факт, що чинить всупереч порядку, встановленому законом, а саме немаючи права на земельну ділянку, про що зазначено у договорі міни від 25.06.2016 року, згідно якого ОСОБА_12 набула права власності на будинок по АДРЕСА_2 , встановлено набуття нею права власності на житловий будинок, гараж, 2 сараї, вбиральну, колодязь. У цьому ж договорі міни зазначено, що право власності на земельну ділянку площею 0,0840 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, ні за ким не зареєстроване, будучи попередженою попередньою власницею свідком ОСОБА_15 , що металеві конструкції тимчасово зберігаються на необроблюваній земельній ділянці, продала метал, який там знаходився та належав потерпілому ОСОБА_8 .
Посилання захисника ОСОБА_6 , що кваліфікація дій ОСОБА_11 за ст. 356 КК України є помилковою, оскільки її діями потерпілому ОСОБА_8 значної шкоди не завдано судом апеляційної інстанції не приймаються.
У апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів спричинення значної шкоди потерпілому .
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину заподіяння самоправними діями ОСОБА_11 значної шкоди інтересам потерпілого ОСОБА_8 урахував всі обставини провадження, а саме місячний розмір пенсії потерпілого ОСОБА_8 , який у двадцять разів менший ніж вартість викраденого майна, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Посилання захисту на розрахунок податкової соціальної пільги для визначення питання щодо заподіяння значної шкоди є безпідставними, оскільки для кваліфікації за ст. 356 КК України визначається розмір заподіяння шкоди з матеріального становища потерпілого.
Суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_11 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина.
Суд першої інстанції перевірив наявність та доведеність всіх складових даного злочину, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Також, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 стосовно зміни вироку суду в частині задоволення майнової шкоди.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 19.04.2017 № 1835/17-21 ринкова вартість 11 металоконструкцій складає 68 818 гривень 75 копійок.
Судом першої інстанції була допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 яка пояснила, що вартість виробу встановила відповідно до встановленої методики з в икористанням порівняльного підходу, аналізуючи ціни продажу на аналогічне майно.
Потерпілим ОСОБА_8 надавалась довідка рахунок № 30 від 06.03.2018 року, яка видана ТОВ «Залізничний Сервіс», згідно якої ферма металева згідно ескізу становить 320 007, 00 грн.
Перевіривши рішення суду першої інстанції з точки зору його законності і обгрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого та стягнення з ОСОБА_11 шкоди розмір якої встановлено на момент скоєння кримінального правопорушення, що знайшло підтвердження в судовому засіданні в розмірі 68818 грн. 75 коп.
Однак наявні підстави для зміни вироку суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
Відповідно роз`яснень № 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 „Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК України відноситься відповідно до ст.12 КК України до злочинів невеликої тяжкості, строк з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили становить 2 роки .
Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення у жовтні 2016 року, станом на час перегляду вироку суду першої інстанції минуло два роки, тобто строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_11 закінчився .
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що дає право суду апеляційної інстанції вийти за межі апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг.
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2018 року щодо ОСОБА_11 змінити в частині призначення покарання.
На підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання призначеного за ст. 356 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу: Суддя: