Справа № 161/1372/16-к Провадження №11-кп/802/70/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000211 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_13 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не працює, раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання увиді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки;
виправданий:
- за ч.2 ст.127 КК України на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , житель АДРЕСА_4 , з вищою освітою, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацює, раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання увиді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки;
виправданий:
- за ч.2 ст.127 КК України на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець, житель та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , із середньою спеціальною освітою, неодружений, не працює,раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання увиді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки;
виправданий:
- за ч.2 ст.127 КК України на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_8 відсторонено від посади помічника оперуповноваженого Луцького ВП ГУНП у Волинській області.
До вступу вироку в законну силу заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування та продовжені під час судового розгляду, залишено попередніми, а саме у виді особистого зобов`язаннящодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , залишивши покладені на них, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вони фактично проживають, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
Строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту взяття їх під варту.
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 солідарно на користь Луцької міської клінічної лікарні 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) гривні витрат на лікування потерпілого ОСОБА_13 .
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1 520 (одну тисячу п`ятсот двадцять) гривень 11 коп.
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з кожного на користь потерпілого ОСОБА_13 по 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду наказами начальника Управління МВС України у Волинській області:
за № 96 о/с, від 14.05.2014 року, обвинуваченого ОСОБА_8 було призначено на посаду інспектора патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
за №171 о/с, від 14.06.2013 року, обвинуваченого ОСОБА_7 було призначено на посаду інспектора патрульної служби кінолога взводу №2, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
за №171 о/с, від 14.06.2015 року, обвинуваченого ОСОБА_9 було призначено на посаду інспектора патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
Відповідно до наказу за №322 о/с, від 05.11.2015 року, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були звільнені 06.11.2015 року з органів внутрішніх справ.
Обіймаючи вищевказані посади, згідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч.3 ст.18 КК України та примітки 1 до ст.364 КК України обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на час інкримінованого їм вироком суду кримінального правопорушення, являлись службовими особами правоохоронних органів.
Так, повноваження інспектора патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області регламентовані наступними нормативно-правовими актами:
Згідно із положеннями ст.ст.19; 21; 28 та 68 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; права і свободи людини є невідчужними та непорушними, кожний зобов`язаний не посягати на права свободи, честь і гідність інших людей; ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Також, відповідно до ст.ст.1-5 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Серед основних завдань міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; виявлення кримінальних правопорушень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.
Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості.
Правовою основою діяльності міліції є Конституція України, указаний вище Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.
Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.
Правовою основою застосування працівниками органів внутрішніх справ заходів фізичного впливу та спеціальних засобів є Закон України «Про міліцію», Постанова Верховної Ради УРСР від 29.11.1990 року «Про невідкладні заходи по зміцненню законності і правопорядку в республіці» та Постанова Ради міністрів УРСР №49, від 27.02.1991 року «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку».
Відповідно до положень, передбачених ст.ст.11; 12; 13; 14; 15 та 15-1 Закону України «Про міліцію», працівники міліції мають право зберігати, носити і застосовувати спеціальні засоби та зброю, застосовувати заходи фізичного впливу.
Згідно зазначених вище норм цього Закону, застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції, а також у районі проведення антитерористичної операції.
Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.
Працівники міліції, відповідно до змісту зазначеного вище закону, мають право, застосовувати, зокрема, гумові кийки, у випадках: для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку; для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення; для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров`я людей; для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов`язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю.
Вид спеціального засобу, час початку та інтенсивність його застосування визначаються з урахуванням обстановки, що склалася, характеру правопорушення і особи правопорушника.
Відповідно до п.14 Постанови Ради міністрів УРСР №49, від 27.02.1991 року, «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», забороняється наносити удари гумовим кийком по голові, шиї, ключичній ділянці, животу, статевих органах.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про міліцію», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області, інспектор патрульної служби зобов`язаний:
виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою профілактичні та розшукові заходи, передбачені чинним законодавством; припиняти адміністративні правопорушення; знати закони та інші нормативні акти органів місцевої державної виконавчої влади з питань забезпечення громадської безпеки і охорони громадського порядку, вимагати від громадян їх виконання; додержуватись законності, ретельно і уважно розбиратися на місці з порушенням громадського порядку; при застосуванні передбачених в законах заходів адміністративного впливу до правопорушників роз`ясняти їм, згідно з яким нормативним актом і за яке порушення вони застосовуються.
За таких обставин, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи службовими особами правоохоронного органу, в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними функціями, грубо порушили указані вище вимоги чинного законодавства, свої службові обов`язки та обмеження за наступних обставин:
Так, згідно з розстановкою нарядів на 12.07.2015 року, затвердженою начальником Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області:
інспектор патрульної служби кінолог взводу №2 роти патрульної служби старший сержант міліції обвинувачений ОСОБА_7 , в період з 18.00 год., 12.07.2015 року до 02.00 год., 13.07.2015 року, перебував на службі з охорони громадського порядку в місті Луцьку у патрулі за №01;
інспектори патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби:
сержант міліції обвинувачений ОСОБА_9 та молодший сержант міліції обвинувачений ОСОБА_8 , з 18.00 год. 12.07.2015 року до 02.00 год., 13.07.2015 року, перебували на службі з охорони громадського порядку у м. Луцьку в патрулі за №17.
Після закінчення несення служби з патрулювання працівники міліції, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули після 01.00 год., 13.07.2015 року, у фойє Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що на першому поверсі приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Грибоєдова, 2, Волинської області, для здачі наряду та зібраних матеріалів, де побачили невідомого їм на той час потерпілого, у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_13 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, звинувачував присутніх там працівників міліції у невжитті заходів до розкриття крадіжки його сумки з грошима, погрожував звільненням з роботи.
Вчиняючи такі дії, потерпілий ОСОБА_13 о 01 год. 34 хв. 30 с. (далі по тексту год., у подібних випадках, буде зазначатися - 01:34:30.), знаходячись біля столу постового міліціонера, де перебував інспектор патрульної служби взводу №3 роти ПС Луцького міськвідділу міліції ОСОБА_9 , взяв аркуш паперу, який останній притримував руками, після чого, обвинувачений ОСОБА_9 , вдарив в ліве плече потерпілого ОСОБА_13 .. Побачивши це, до них відразу підійшов інспектор патрульної служби Луцького МВ УМВС України у Волинській області - обвинувачений ОСОБА_8 , який, разом з обвинуваченим ОСОБА_9 , почали виштовхувати ОСОБА_13 з приміщення Луцького МВ УМВС України у Волинській області, наближаючись до виходу. У зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_13 не бажав залишати міськвідділ, продовжував пред`являти безпідставні претензії, розмахувати руками, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, останні почали застосовувати до нього заходи фізичного впливу, зокрема заламувати руки за спину.
О 01:34:47, до них приєднався інспектор патрульної служби кінолог взводу №2 роти патрульної служби старший сержант міліції - обвинувачений у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_7 ..
В подальшому, о 01:35:12, всі перемістились у коридор, що веде з фойє до виходу у внутрішній двір, де обвинувачений ОСОБА_7 , спільно з обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , продовжили незаконно, за відсутності на те підстав, застосовувати, упродовж тривалого періоду, включно до 01:38:25 год., 13.07.2015 року, заходи фізичного впливу щодо потерпілого ОСОБА_13 , зокрема наносити йому численні умисні удари руками, ногами по різних частинах тіла, чим заподіяли йому тілесні ушкодження та фізичний біль.
Після вказаних подій, потерпілий ОСОБА_13 , о 01:38:45, 13.07.2015 року, підійшов до обвинуваченого ОСОБА_9 та двічі рукою похлопав його по спині, після чого, сів на лавку у фойє адмінприміщення міськвідділу міліції.
О 01:39:05, цієї ж ночі, потерпілий ОСОБА_13 наблизився до обвинуваченого ОСОБА_7 та взяв його за формений одяг працівника міліції в ділянці погон, не створюючи при цьому реальної загрози його здоров`ю та життю. У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_7 своїми руками схопив руки потерпілого ОСОБА_13 , та різкими рухами відірвав їх від утримання свого верхнього одягу.
Бачачи це, з лівої сторони до потерпілого ОСОБА_13 підійшов обвинувачений ОСОБА_8 та обхопив його ліву руку своєю лівою рукою, обмежуючи в такий спосіб вільний рух руки. В цей же момент, з правої сторони до потерпілого ОСОБА_13 , підійшов обвинувачений ОСОБА_9 , та в свою чергу, лівою рукою провів захват потерпілого ОСОБА_13 за шию, а правою за праву руку, утримуючи в такий спосіб останнього. Після цього, обвинувачені: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , із застосуванням фізичної сили, відтягнули потерпілого ОСОБА_13 , який тримався за одяг обвинуваченого ОСОБА_7 назад, внаслідок чого, від зазначених дій вказаних трьох працівників міліції було відірвано погони з форменого одягу обвинуваченого ОСОБА_7 . Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , явно перевищили надану їм владу, умисно, бажаючи продемонструвати свою вагомість та зверхність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків, перебуваючи при виконанні покладених на них службових обов`язків, будучи у форменому одязі працівника міліції, використовуючи знання прийомів рукопашного бою, мотивуючи свої дії необхідністю припинення критичних висловлювань та безпідставних, настійливих претензій потерпілого ОСОБА_13 , з приводу крадіжки у нього сумки з грошима, в порушення вимог, передбачених ст.ст.19; 21; 28; 68 Конституції України, ст.ст.1-5; 10-15-1 Закону України «Про міліцію», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області у Волинській області, затвердженої 31.12.2014 року начальником Луцького МВ УМВС України у Волинській області, о 01:39:09 13.07.2015року, знаходячись у вказаному вище приміщенні фойє, за відсутності достатніх на те підстав, продовжили свої незаконні дії.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на фізичне утримання потерпілого ОСОБА_13 обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , без попередження про намір застосовувати заходи фізичного впливу, незаконно, умисно наніс правою рукою цілеспрямований удар потерпілому ОСОБА_13 в лобну ділянку голови справа, внаслідок чого останньому, відповідно до висновку судово-медичного експерта за №1157, від 30.09.2015 року, було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді садна з нерівними краями, переривчастого характеру, розміром 2.5 x 3 см..
У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_13 , не чинить опору його законним вимогам, безпосередньо не вчиняє дії, які загрожують життю або здоров`ю працівникам міліції чи іншим громадянам, не чинить спроб заволодіти табельною зброєю чи спеціальними засобами, явно перевищуючи владу, умисно, бажаючи продемонструвати свою вагомість та зверхність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків, виконуючи покладені на нього службові обов`язки, будучи у форменому одязі працівника міліції, використовуючи знання прийомів рукопашного бою, з метою припинити дії ОСОБА_13 , який продовжував висловлювати свої претензії до працівників правоохоронних органів, о 01:39:10, 13.07.2015 року, перебуваючи у фойє зазначеного міськвідділу міліції, в порушення ст.ст.19; 21; 28; 68 Конституції України, ст.ст.1-5; 10-15-1 Закону України «Про міліцію», п.3; 4; 5; 14 Постанови Ради міністрів УРСР №49 від 27.02.1991 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області, затвердженої 31.12.2014 року, начальником Луцького МВ УМВС України у Волинській області, за відсутності достатніх на те підстав, без попередження про намір застосовувати заходи фізичного впливу та спеціальні засоби, діючи спільно з працівниками міліції, обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , будучи об`єднаними одним злочинним умислом, в порушення зазначене вище норм закону, почали застосовувати заходи фізичного впливу до потерпілого ОСОБА_13 ..
Так, вони, перемістилися далі у коридор Луцького міськвідділу міліції, що веде з фойє до виходу у внутрішній двір, де обвинувачений ОСОБА_7 , спільно з обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , продовжили незаконно, за відсутності на те підстав, застосовувати, упродовж тривалого періоду, включно до 01:42:55, 13.07.2015 року, заходи фізичного впливу та спеціальні засоби щодо потерпілого ОСОБА_13 , зокрема наносити йому численні умисні удари руками, ногами, резиновими кийками по різних частинах тіла, в тому числі по місцях, які заборонені для нанесення ударів гумовими кийками, чим заподіяли йому тілесні ушкодження, спричинили фізичний біль.
Внаслідок зазначених вище спільних, умисних, незаконних дій:
інспектором патрульної служби кінологом взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_7 ;
інспектором патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_8 ;
інспектором патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_9 ,
потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше 6 діб, а саме закриту черепно-мозкову травму, у вигляді струсу головного мозку, та легкі тілесні ушкодження, у вигляді поверхневих ран та внутрішньо-шкірних крововиливів волосистої частини голови, саден лобної ділянки зліва, правої та лівої верхніх кінцівок, правої гомілки, множинних синців біля зовнішнього кута лівого ока, задньої поверхні шиї, тулуба, правої та лівої верхніх кінцівок, лівої та правої нижньої кінцівки, правої та лівої сідниці.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються і у тому, що вони, за попередньою змовою групою осіб, катували ОСОБА_13 , тобто умисно заподіяли йому сильний фізичний біль, шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою покарати його за дії, скоєні ним, а також примусити вчинити дії, що суперечать волі потерпілого.
У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України, та призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст.127 КК України покарання у вигляді6 (шести) років позбавлення волі; за ч.2 ст.365 КК України 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки; ОСОБА_9 за ч.2 ст.127 КК України призначити покаранняу вигляді 6 (шести) років позбавлення волі,за ч.2 ст.365 КК України - 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки; ОСОБА_8 за ч.2 ст.127 КК України призначити покаранняу вигляді 6 (шести) років позбавлення волі,за ч.2 ст.365 КК України 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки. На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3(три) роки. Крім того, просить змінити обрані обвинуваченим запобіжні заходи з особистого зобов`язання на тримання під вартою та взяти ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 під варту в залі судунегайно.
В ході апеляційного розгляду прокурор апеляційні вимоги змінив і підтримував свою апеляційну скаргу лише в частині призначення обвинуваченим більш суворого покарання за ч.2 ст.365 КК України.
Не погоджуючись з рішенням суду, потерпілий ОСОБА_13 оскаржує його з мотивів незаконності. Проситьзадовольнити його позовні вимоги щодо стягнення завданої шкоди та визнати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, із призначенням їм покаранняу межах санкції даної статті.
Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_9 в частині вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.373 КПК України за відсутністю у його діях складу злочину.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на незаконність та необґрунтованність рішення суду першої інстанції. Просить вирок в частині засудження ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий, яким виправдати останнього за ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.373 КПК Україниза відсутністю в його діях складу злочину.
Оскаржуючи рішення суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 стверджує про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
Під час апеляційного розгляду стороною захисту було змінено апеляційні вимоги, і вони просили скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг з доповненнями, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляції сторони захисту з доповненнями і заперечили апеляційну скаргу прокурора та потерпілого і просили скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, міркування прокурора та потерпілого, які підтримали подані ними апеляції та заперечили апеляційні скарги з доповненнями захисників і просили скасувати вирок та призначити обвинуваченим більш суворе покарання за ч.2 ст.365 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.
Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
У своїх показаннях в суді першої інстанції обвинувачені вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали, вказавши, що вважають свої дії законними, оскільки вчиняли їх з метою припинення вчинення злочину потерпілим.
Однак, їх твердження спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який ствердив, що працівники міліції ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 безпідставно застосували до нього фізичне насильство, спричинивши тілесні ушкодження, шляхом нанесення ударів у різні ділянки тіла, руками, ногами та гумовими кийками. При цьому він, на його думку, хоч і перебував у стані алкогольного сп`яніння, таких протиправних дій, які вимагали б застосування до нього насильства з боку працівників міліції, не вчиняв.
Крім того, винуватість обвинувачених у вчинененні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, підтверджується заявами ОСОБА_13 в органи прокуратури, показаннями наданими в суді першої інстанції свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , працівників двох бригад швидкої медичної допомоги ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , якими стверджується факт побиття потерпілого працівниками Луцького МВ УМВС України у Волинській області.
Судом досліджено та дано належну юридичну оцінку протоколам огляду від 21.12.2015, тимчасового доступу до речей і документів від 18.01.2016 і копії відеозапису подій у приміщенні Луцького МВ УМВС України у Волинській області, які свідчать про отримання потерпілим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень в ніч з 12 на 13.07.2015.
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №1157 від 30.09.2015 та показань експерта ОСОБА_22 , допитаної у місцевому суді, потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що імовірно виникли в результаті неодноразової травмуючої дії гумового кийка.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.365 КК України як перевищення влади та службових повноважень, яке полягало в умисному вчиненні працівниками правоохоронних органів дій, які явно виходили за межі наданих їм прав і повноважень та супроводжувалися застосуванням насильства і спеціальних засобів, були болісними і такими, що ображали особисту гідність потерпілого, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремого громадянина та державним інтересам.
Доводи сторони захисту про призначення нового судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки неповноти судового розгляду, а також істотних порушень вимог КПК України, які в своїй сукупності перешкодили б суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційний суд не вбачає.
Крім того, стороною захисту під час апеляційного розгляду не було наведено жодних підстав, які передбачені ч.2 ст.412 та ст.415 КПК України, і які слугували підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Стратегія, висунена обвинуваченими та їхніми захисниками, спростована судом першої інстанції, та, на думку суду апеляційної інстанції, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про безпідставне виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.127 КК України, то вказані доводи вже були предметом перевірки під час попереднього апеляційного розгляду та під час касаційного розгляду даного провадження.
Суд касаційної інстанції погодився із висновками місцевого та апеляційного судів про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 а.6).
Враховуючи викладені обставини доводи апеляційної скарги потерпілого є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Оскільки прокурором змінено вимоги апеляційної скарги і вона підтримується лише в частині призначення обвинувченим більш суворого покарання за ч.2 ст.365 КК України, тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.127 КК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Крім того, як вже було зазначено вище, Верховний Суд у своїй постанові від 17.07.2018 перевіряв доводи прокурора та потерліого про безпідставне виправдання обвинувачених за ч.2 ст.127 КК України і вказав, що суди першої та апеляційної інстанції прийшли до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено.
Місцевим судом враховано високу суспільну небезпечність злочину та особи винних, які будучи працівниками правоохоронних органів, при виконанні службових обов`язків вчинили щодо громадянина злочин, що в результаті завдало шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ та вмотивовано призначено покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.
При визначенні мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.365 КК України, місцевий суд обґрунтовано врахував, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочин вчинили вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, виключно позитивно характеризуються.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченим покарання у виді реального позбавлення волі строком на 3 (три) роки є необхідним і достатнім для виправлення перших та попередження вчинення ними нових злочинів, і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора.
Що ж стосується можливості застосування до обвинувачених інституту звільнення від відбування покарання з випробування, то слід зазначити таке.
Відповідно до приписів ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Як вбачається із постанови Верховного Суду від 17.07.2018, суд касаційної інстанції прийшов до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ст.75 КК України є необґрунтованим.
А тому, враховуючи вищенаведені обставини та вимоги кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбаченого приписами ст.75 КК України відсутні.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни чи скасування вироку та задоволення вимог апеляційних скарг учасників процесу, з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді