Справа № 306/1128/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2018 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/337/18 щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Свалявського міськрайонного суду від 05.09.2018, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві через його невідповідність вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням таких фактичних обставин.

28 березня 2018 року приблизно о 17-й годині, ОСОБА_5 , перебуваючи в будівлі Свалявської районної державної адміністрації, що розташована за адресою: м. Свалява, площа Головна, 1, піднявся на четвертий поверх даної будівлі, переконавшись у тому, що в коридорі нікого немає, незаконно проник через вхідні двері, які були зачинені, до службового кабінету № 411 «Відділ охорони здоров`я», звідки з метою незаконного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, таємно викрав: парасольку марки «Mario» червоного кольору, напівавтоматичну, яка була в технічно справному стані, без будь-яких пошкоджень та належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_2 , вартість якої відповідно до висновку товарознавчої експертизи Закарпатського НДЕКЦ № 11/313 від 03.05.2018 становить 262 грн.; 3 коробки цукерок «Рошен», вартість яких згідно з висновком експерта-оцінювача ТОВ «Ріалті-О» від 11.05.2018 становить 107,85 грн.; 1 пляшку віскі «Johnnie Walker Red Label, 40%, 0,5 л», вартість якої відповідно до висновку експерта становить 329 грн.; 1 пляшку коньяку «Закарпатський 0,5 л», вартість якої відповідно до висновку експерта становить 159 грн.; 1 пляшку горілки «Львівська 0,5 л», вартість якої згідно з висновком експерта становить 92,05 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 949, 90 грн.

Так само в обвинувальному акті сформульовано обвинувачення ОСОБА_5 .

В обґрунтування свого рішення про повернення обвинувального акта суд першої інстанції послався на те, що в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, в якому були б відображені всі передбачені ст. 91 КПК України обставини та розкрита правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , а міститься лише виклад фактичних обставин, які встановлені під час досудового розслідування. Суд вказав, що у формулюванні обвинувачення не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення, твердження про «проникнення через вхідні двері, які були зачинені», не містить розкриття мети і способу проникнення, а це унеможливлює здійснення обвинуваченим належного захисту від обвинувачення, тобто порушує його право на захист. Таке, на думку суду, може в подальшому поставити під сумнів будь-яке судове рішення. Крім того, в ухвалі звертається увага на необхідність перевірки та належної оцінки прокурором відомостей про складення двох обвинувальних актів за одне й те саме діяння, які повідомив у судовому засіданні ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження. Вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України: в ньому викладі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення КК України, сформульовано обвинувачення, зазначено фактичні обставини щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, спричинені ним збитки, а також виконано інші встановлені ст. 291 КПК України вимоги. Зазначає, що ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_10 вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що підтверджується підписами в розписці про їх отримання. Наявність двох обвинувальних актів з приводу однієї і тієї ж події прокурор пояснив тим, що ОСОБА_5 одними діями скоїв два різні за кваліфікацією злочини, а суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст. 314 КПК України, вдався до перевірки фактичних обставин одного з них, оцінки його кваліфікації і доказів у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_5 подав на апеляційну скаргу прокурора заперечення і просить залишити її без задоволення. Вказує, що з доказами ознайомлений не був, призначений йому адвокат від виконання обов`язків його захисника, пославшись на відсутність у нього зацікавленості, відмовився, що одне й те саме кримінальне правопорушення, в якому його обвинувачують, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань двічі, під різними номерами, внаслідок чого його за одне і те саме діяння безпідставно звинувачено замість одного у двох кримінальних правопорушеннях: за ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України.

Захисник адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не прибув, клопотання про перенесення апеляційного розгляду не подав, про причину свого неприбуття суд не повідомив. Підозрюваний ОСОБА_5 апеляційному суду повідомив, що мав зустріч з захисником, погодив з ним питання про апеляційний розгляд кримінального провадження без його участі, визначився у способі захисту своїх інтересів, може захистити їх самостійно, а тому просив провести апеляційний розгляд без участі захисника.

Прокурор вважав, що за таких обставин можна провести апеляційний розгляд кримінального провадження без участі захисника.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти неї підозрюваного, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Апеляційний суд звертає увагу, що правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Між тим, зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим і прокурором не дотримані.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали чи взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, або не сформулювали обвинувачення, щонайменше не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілого щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

Частина третя ст. 185 КК України, за ознаками якої кваліфіковано діяння ОСОБА_5 стороною обвинувачення, встановлює відповідальність за таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання обманним шляхом; з використанням підроблених документів тощо).
Між тим, в обвинувальному акті не розкрито мети потрапляння та способу проникнення ОСОБА_5 до службового кабінету № 411 «Відділ охорони здоров`я» через вхідні двері, які були зачинені, а отже і такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення до приміщення», яка, тим не менше, фігурує у правовій кваліфікації кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачується. Це і дало суду першої інстанції підставу вказати, що в обвинувальному акті не в повній мірі розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Така суперечність обмежила ОСОБА_5 в передбаченому ч.3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально поiнформованим зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього; праві учасників кримінального провадження знати сутність підозри і обвинувачення; позбавило суд можливості в подальшому забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченого і потерпілого, об`єктивно розглянути кримінальне провадження, правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд погоджується і з вимогою суду першої інстанції про необхідність перевірки та належної оцінки прокурором відомостей про складення щодо ОСОБА_5 двох обвинувальних актів за одне й те саме діяння, які він повідомив у судовому засіданні, оскільки пояснення прокурора з цього приводу в апеляційній скарзі у приписи кримінального процесуального закону не вкладається.

Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Твердження прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що викладені в ухвалі судження є безпідставними, а суд вдався до оцінки правильності кваліфікації дій обвинувачених, не відповідає дійсності. Натомість суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов.

Вказані порушення кримінального процесуального закону унеможливлювали прийняття судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні будь-якого іншого рішення з числа передбачених частиною 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку з чим, викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Свалявського районного суду від 05.09.2018, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: