Справа № 513/743/18
Провадження № 1-кп/492/152/18
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту

13 лютого 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0003196 від 16.09.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

На розгляд Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального Кодексу України.

В підготовчому судовому засіданні захисники-адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заявили клопотання, підтримане обвинуваченим, про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, адже обвинувачення ОСОБА_6 за передбаченою законом процедурою висунуте не було та обвинувальним актом порушено принцип презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 слід повернути прокурору.

Згідно положенням ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який повинен відповідати вимогам, передбаченими ст. 291 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (ч.5 ст. 291 КПК України).

В разі, якщо в ході розслідування встановлена подія злочину та винуватість особи - складається обвинувальний акт (слідчим чи прокурором ч. 1 ст. 291 КПК України).

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, в них мають міститися всі дані, які вказують на те, що особою вчинено кримінальне правопорушення має бути викладені встановлені дані про об`єктивну і суб`єктивну сторону кримінального правопорушення. На підставі викладених даних про кримінальне правопорушення прокурор в обвинувальному акті дає правову оцінку вчиненому діянню - вказує правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та викладає формулювання обвинувачення, в якому стисло мають бути зазначені обставини, які містять в собі дані про склад кримінального правопорушення та його наслідки.

Як видно із обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 , після викладення фактичних обставин справи, не вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, а лише вказано що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України.

Крім того, при формулюванні обвинувачення, слідчий посилається на висновок експерта № 2350-Х від 31.01.2018 року, який є доказом по даному кримінальному провадженню, та не може бути наданим під час підготовчого судового засідання.

Тобто, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення містять посилання на конкретні докази, а саме: висновок судової експертизи наркотичних засобів № 2350-Х від 31.01.2018 року, який є в розпорядженні сторони обвинувачення, та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває зміст і сутність означеного доказу обвинувачення, що суперечить положенням ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України, та може свідчити про порушення принципів неупередженості і безпостережності дослідження ним доказів, що в свою чергу, є неприпустимим.

Із наведених вище положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вказані обставини унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу безперечно порушує право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої регламентовані ст. 20 КПК України.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зауважити, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження порушують вимоги ст. 23 КПК України безпосередності дослідження судом доказів, оскільки виклад фактичних обставин містить посилання на конкретні докази - висновок судової експертизи наркотичних засобів, який є в розпорядженні сторони обвинувачення та до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває сутність вказаних доказів, які підлягають доказуванню у суді, що на думку суду є неприпустимим, суттєвим недоліком та суперечить вимогам ч. 4 ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Отже, враховуючи те, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне, з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, зазначене перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_6 .

Таким чином, вказані невідповідності обвинувального акту вимогам діючого КПК України, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Особа має право знати від якого обвинувачення вона захищається. Відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення порушує право особи на захист та є перешкодою суду за даним обвинувальним актом ухвалити законне рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обставини, які перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Також суд звертає увагу прокурора на неточності в написанні імені обвинуваченого, згідно паспорту ОСОБА_8 , та місце народження с. Білолісся Татарбунарського району , замість Татарбнураського району.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого Законодавства та повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, прокурору для усунення недоліків, які знайшли своє підтвердження під час підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області