Справа№490/1963/18
Провадження №1-кс/487/8/19
УХВАЛА
Іменем України
за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора

08.02.2019 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Миколаївської області,

встановив:
08.11.2018 року з Миколаївського апеляційного суду до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Миколаївської області, в якій він просив зобов`язати посадових осіб прокуратури Миколаївської області внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення працівниками правоохоронних органів області та суддями Центрального районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду кримінальних правопорушень та розпочати досудове розслідування.

Прокурор, бездіяльність якого оскаржується, в судовому засіданні був відсутній, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 звернувся до прокурора прокуратури Миколаївської області із заявою про вчинення працівниками правоохоронних органів області та суддями Центрального районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду кримінальних правопорушень.

09.02.2018 року начальником слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_4 було надіслано повідомлення, згідно якого останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР про вчинення працівниками правоохоронних органів області та суддями Центрального районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду кримінальних правопорушень, у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для внесення до ЄРДР відомостей, зазначених у заяві ОСОБА_3 .

Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Тому фактичні дані, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, повинні містити відомості, які можуть свідчити про наявність складу злочину, передбаченого КК України, що і має бути визначальним критерієм для внесення такого факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.6 ст.48 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація N CM/Rec(2010)12 Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст.ст. 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст.6 "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку, зокрема, державних органів.

Як зазначено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення. Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада правосуддя, органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

Відповідно до ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Подана ОСОБА_3 заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення злочину, оскільки не містить даних, що підтверджують реальність конкретної події злочину, а носить загальний характер з міркуваннями щодо певних подій та осіб.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Миколаївської області слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Миколаївської області - відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого, згідно частини 3 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1