Справа №585/1774/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/774/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Суми провадження №585/1774/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року, якою частково задоволене клопотання

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі

про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року).

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 в якій він просить зарахувати йому у строк покарання термін з 23 грудня 2002 року по 24 вересня 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року частково задоволене клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання у виді довічного позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у період з 23 грудня 2002 року по 02 жовтня 2003 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує, що відповідно до ст. 87 КВК України, він у десятиденний строк мав бути направлений для відбування покарання, проте, незважаючи на набрання 02 жовтня 2003 року вироком законної сили, він був направлений до Роменської ВК №56 24 вересня 2004 року, а Закон України № 838-VIII був зумовлений неналежними умовами тримання в слідчих ізоляторах.

Оскаржувана ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року мотивована тим, що ч. 5 ст. 72 КК України Закону України № 838-VIII передбачає зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, а попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який застосовується до підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Засуджений ОСОБА_7 в клопотанні просить розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який оскаржувану ухвалу суду вважає законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року ОСОБА_6 у строк відбутого покарання у виді довічного позбавлення волі зарахований строк попереднього ув`язнення у період з 23 грудня 2002 року по 02 жовтня 2003 року. Вказане рішення суду в поданій апеляційній скарзі не оспорюється і відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2017 року № 5-121кс(15)17 про те, що норма про зараховування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року набрав чинності 02 жовтня 2003 року (а.о.с. 13). Тобто з 03 жовтня 2003 року ОСОБА_7 перебував в статусі засудженого, вирок щодо якого набрав законної сили та не був попередньо ув`язненим.

Крім того, відповідно до п. 10 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Тобто, подальше перебування засудженого ОСОБА_7 в СІЗО №13 в м. Києві не охоплюється п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ч. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), оскільки ОСОБА_7 перебував там не для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Зважаючи на положення п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) про те що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження та ту обставину, що ОСОБА_7 з 03 жовтня 2003 року не перебував у статусі підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та перебував у слідчому ізоляторі не для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження, він не є тією особою, до якої застосовуються вимоги п. «ґ» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року).

Ухвала Апеляційного суду Чернігівської області у справі №739/58/16-к від 15 липня 2016 року, на яку в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_7 , була постановлена щодо засудженого, ОСОБА_10 який утримувався під вартою в Донецькому СІЗО та скарга якого щодо умов тримання якого під вартою була оголошена прийнятною рішенням ЄСПЛ від 15 грудня 2014 року у справі «Буглов проти України» (заява № 28825/02). Засуджений ОСОБА_7 не надав жодних даних про неналежність умов його тримання під вартою в СІЗО №13 в м. Києві, а тому обставини цієї справи не є аналогічними, встановленим ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області у справі №739/58/16-к від 15 липня 2016 року.

При вирішенні питань про застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, суд керується нормами цього закону, Конституцією України та загальновизнаними принципами і нормами міжнародного права, а тому посилання в апеляційній скарзі на передумови прийняття закону не є підставою для спотворення змісту закону.

За наведених підстав, знаходячи ухвалу суду законною та обґрунтованою, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, а відповідно, не знаходить підстав і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 .

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року, якою частково задоволене клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку перебування в слідчому ізоляторі у строк відбуття покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4