Постанова
Іменем України
01 квітня 2019 р.
м. Київ
Справа № 487/4896/16-к
Провадження № 51-4185км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, представника потерпілого ОСОБА_8 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року в межах кримінального провадження по обвинуваченню
ОСОБА_9 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Поляне Савранського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_10 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Саврань Савранського району Одеської області, проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2016 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Цим же вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України та по суду його виправдано. ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, п.11,12, 13 ч.2 ст.115 КК України та по суду його виправдано.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на заволодіння чужим майном, поєднану з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , шляхом проникнення у житло потерпілої, здійснили розбійний напад щодо будинку потерпілої і заволоділи її майном за наступних обставин.
09 грудня 2014 року близько 20.00 год. ОСОБА_9 діючи у попередній злочинній змові з ОСОБА_10 , з метою вчинення нападу на сім`ю ОСОБА_12 та заволодіння її майном, на невстановленому слідством автомобілі прибули до будинку по АДРЕСА_3 .
В подальшому, з метою унеможливлення ідентифікації та подальшого викриття їхніх злочинних дій, використовуючи заздалегідь підшукані маски на обличчях, рукавички на руках та медичні бахіли на взутті, ОСОБА_9 діючи за попередньо розробленим планом злочинних дій, спільно з ОСОБА_10 , таємно, незаконно проникли на огороджену територію господарства сім`ї ОСОБА_12 , після чого шляхом пошкодження вхідних дверей, таємно, незаконно проникли до будинку, де використовуючи заздалегідь підшукані пістолети невстановленого зразка, які тримав кожен з них в руках, несподівано, раптово здійснили напад на ОСОБА_12 , яка знаходилась в спальній кімнаті свого будинку.
В цей час, ОСОБА_9 діючи відповідно до розробленого плану злочинних дій та ролі кожного у його вчиненні, спільно з ОСОБА_10 , з метою недопущення здійснення опору зі сторони потерпілої ОСОБА_12 , використовуючи полімерні затискачі (хомути) зв`язали руки та ноги останній, демонструючи наявну в руках зброю пістолети невстановленого зразка, пред`явили вимогу про передачу їм грошей та матеріальних цінностей у вигляді золотих виробів.
Потерпіла ОСОБА_12 , будучи переляканою, усвідомлюючи реальність дій нападників та сприймаючи погрози зброєю реальними, боячись за своє життя та здоров`я, повідомила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 місця зберігання в будинку грошей та матеріальних цінностей у вигляді ювелірних виробів. Після цього, вказані особи знайшли в будинку гроші в сумі 40 000 гривень, 300 євро, 2 000 доларів США, а також золоті та срібні прикраси, якими заволоділи.
Близько 23.00 год., після вчинення вказаних дій, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 , заволодівши майном ОСОБА_12 на загальну суму 176 883, 47 гривень.
Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року зазначений вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, скасовано.
Згідно з встановленими апеляційним судом обставинами, ОСОБА_9 , не маючи передбаченого законом дозволу та всупереч вимогам наказу МВС України №622 від 21.08.1998р., який затверджує інструкцію «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», за невстановлених слідством обставин придбав бойовий пістолет «Макарова» серійний номер « НОМЕР_1 », калібру 9 мм. та вісім бойових патронів до нього калібру 9 мм.
У подальшому, 08 квітня 2015 року близько 19.30 год. ОСОБА_9 , знаходячись у м. Камянець-Подільський Хмельницької області, зберігаючи при собі без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю пістолет «Макарова» зі спорядженими в магазин патронами калібру 9 мм. в кількості 8 штук, з невстановленого слідством місця переніс до автозаправки «ОККО» по проспекту Грушевського в зазначеному населеному пункті, де сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Geely Emgrand-7», державний знак НОМЕР_2 , яким керував його знайомий ОСОБА_13 , та направився з останнім у м. Чернівці. Знаходячись в салоні вказаного легкового автомобіля та прибувши біля 21.35 год. цього ж числа у м. Чернівці, ОСОБА_9 без передбаченого законом дозволу зберігав під переднім пасажирським сидінням вищевказані вісім бойових патронів та пістолет «Макарова», калібру 9 мм, доки автомобіль марки «Geely Emgrand-7», державний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками міліції біля будинку №57 по вулиці Головній в м.Чернівці.
Також вироком апеляційного суду скасовано вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарань. Ухвалено вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; ОСОБА_9 - за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року вирок місцевого суду змінено, виключено з його резолютивної частини вказівку на виправдання ОСОБА_9 за кваліфікуючою ознакою вчинення готування до умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство ( п.13 ч.2 ст.115 КК України). Ухвалено вважати ОСОБА_9 виправданим за ч.1 ст.14, п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду з підстав порушень вимог кримінального процесуального закону.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, визнаючи ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, взяв до уваги докази, які є недопустимими, що при призначенні покарання не врахував обставини, що пом`якшують покарання.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду стосовно виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам засуджених.
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду в частині виправдання засуджених є необґрунтованою, що апеляційним судом не взято до уваги всіх обставин вчиненого злочину, безпідставно відхилено доводи сторони обвинувачення.
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що вказані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, що судами не з`ясовано всіх обставин, які мають значення у справі, що суди не врахували всі докази наявності в діях засуджених наміру вбити ОСОБА_14 , не надали їм відповідної оцінки.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу прокурора та частково касаційну скаргу представника потерпілого, не підтримала касаційні скарги засуджених, просила ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , підтримав касаційні скарги засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , підтримав касаційні скарги засуджених.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах поданої касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органами досудового розслідування обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України , а саме у готуванні до умисного вбивства потерпілого ОСОБА_14 за кваліфікуючими ознаками: вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали провадження, у вироку зазначив, що докази у провадженні та документи містять суперечності, обставини скоєння інкримінованого органами досудового слідства злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України , фактично не встановлені, а тому, оцінивши в сукупності показання потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , досліджені судом докази та документи, дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєні вказаного злочину не доведена, оскільки покази потерпілого та свідків, а також докази, здобуті в ході досудового розслідування, є суперечливими та непослідовними і базуються на припущеннях, що в суді не доведено, що дії обвинувачених мають ознаки готування до умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , а тому обвинувачених за ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України слід виправдати.
На вказаний вирок суду, зокрема щодо виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були подані апеляційні скарги як прокурором, так і потерпілим.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачених, просив апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції та постановити свій, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому в обґрунтування свої вимог прокурор зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілого та свідків та безпідставно вказав на те, що вони містять суперечності і не узгоджуються між собою; що твердження суду про те, що номери телефонів не ідентифіковані та що жодна стенограма не містить достовірних висловлювань на підтвердження вчинення готування до вбивства обвинуваченими, є необґрунтованими. Також зазначав, що суд необґрунтовано не взяв до уваги досліджені докази, а саме, рапорти працівників поліції, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_14 , протоколи розсекречених негласних слідчих (розшукових) дій, протокол огляду місця події від 08.04.2015 р., протокол обшуку житла ОСОБА_9 та інші письмові докази.
Потерпілий ОСОБА_14 в апеляційній скарзі просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду щодо виправдання обвинувачених за ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 ККУкраїни та ухвалити новий, яким визнати обвинувачених винними у вчиненні вказаного злочину. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що судом безпідставно не враховано всіх доказів наявності в діях обвинувачених складу вказаного кримінального правопорушення, що судом не було досліджено обставин наявності в будинку ОСОБА_9 патронів, які були придбані ним для скоєння злочину, а також не встановлено, внаслідок яких дій був придбаний пістолет.
Переглядаючи вказане кримінальне провадження за поданими апеляційними скаргами, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого щодо безпідставного виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з тим Верховний Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали у повному обсязі не виконав.
Так, апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції правильно оцінив надані стороною обвинувачення докази та вірно застосував положення кримінального закону з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, що суд першої інстанції із дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянув справу в межах пред`явленого обвинувачення в цій частині, дослідив усі надані стороною обвинувачення докази, дав кожному з них і їм у сукупності належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про їх недостатність для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Проте, конкретно, які саме доводи прокурора і які доводи потерпілого апеляційний суд визнав безпідставними, з ухвали апеляційного суду зрозуміти не вбачається можливим.
Поряд з цим, зазначені апеляційним судом в ухвалі мотиви на спростування апеляційних скарг фактично є формальними, без наведення належного обґрунтування з посиланням як на фактичні обставини справи і відповідні докази, так і на норми матеріального і процесуального права.
Будь-яких мотивів на спростування твердження прокурора та потерпілого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в ухвалі не наведено, не спростовано твердження прокурора щодо безпідставного не взяття судом до уваги низки письмових доказів, залишено поза увагою доводи потерпілого, які стосуються патронів до пістолета.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що висновки апеляційного суду, які стосуються виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, є передчасними, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що прокурор в касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично не вказує відповідного обґрунтування цього, а наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Крім того, перевіряючи доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо неправильності кваліфікації їх дій, а саме ОСОБА_9 за ч.1 ст. 263 КК України, а ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України, Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність.
Так апеляційним судом належним чином перевірено матеріали кримінального провадження щодо кваліфікації дій засуджених за вказаними нормами закону України про кримінальну відповідальність, з наведенням відповідних мотивів щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. вказані висновки є законними та обґрунтованими, підстав вважати їх сумнівними Верховний Суд не вбачає.
За таких обставин, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора, в частині, яка стосується істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та касаційна скарга представника потерпілого, що стосується вимог скасування ухвали апеляційного суду, підлягають задоволенню.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора та касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Касаційні скарги засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3