Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0015063 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Соколівка Васильківського району Київської області,

українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 16 934 гривні 91 копійку у рахунок відшкодування майнової шкоди та 35 000 гривень моральної шкоди.

Судом вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат.

________________________________

Справа № 11-кп/824/358/2019
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, але вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість. З цих же підстав, на переконання прокурора, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Зокрема, за твердженням прокурора, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать, що обвинувачений становить загрозу не тільки для інших учасників дорожнього руху, а і для себе, адже його неуважна поведінка та грубе порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР) у нескладній дорожній ситуації зумовили вчинення кримінального правопорушення, яке становить підвищений ступінь суспільної небезпеки, призвело до травмування пішохода та спричинило тривалий розлад здоров`я останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи представника потерпілого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції призначив покарання, запропоноване прокурором у судових дебатах; доводи обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

24 листопада 2016 року близько 18 години 50 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Skoda д/н НОМЕР_1 на вул. Богдана Хмельницького, 10 в м. Києві, порушив вимоги п.п.2.3 б, 10.1 ПДР. Порушення ОСОБА_7 вказаних вимог ПДР виразилося у тому, що він невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, зокрема, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, і розпочав рух, допустивши наїзд передньою лівою частиною автомобіля на ОСОБА_8 , який знаходився поруч, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

У вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілого, стягнувши на його користь моральну шкоду, розмір якої відповідає принципам виваженості, розумності та справедливості.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції урахував особу винного, який є не судимим, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, і правильно призначив найменш суворий вид основного покарання у виді штрафу, з чим погоджується і прокурор.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримав.

Злочин, який вчинив ОСОБА_7 внаслідок недотримання елементарних вимог ПДР, хоча і є злочином невеликої тяжкості, але посягає як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на здоров`я людини. Своїми діями обвинувачений грубо порушив вимоги ПДР у нескладній дорожній ситуації, внаслідок чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Поза увагою суду також залишилася і та обставина, що протягом двох років після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не вжив жодних заходів для усунення суспільно небезпечних наслідків своїх дій, в тому числі з метою відшкодування завданої шкоди.

З огляду на викладене, наведені у вироку мотиви, які суд навів на користь висновків про відсутність підстав для призначення додаткового покарання лише з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів та визнання ним винуватості, є непереконливими. А тому призначене обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.414, 420 КПК України невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення додаткового покарання, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 /двохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 /три тисячі чотириста/ гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3