Постанова
Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 493/464/14-к
провадження № 51- 3787 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Володарськ-Волинська Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Балтського районного суду Одеської від 09 липня 2014 року за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК із застосуванням ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок від 09 липня 2014 року скасовано в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК із застосуванням ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке відбуте ним 19 жовтня 2015 року,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено: за ч. 4 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 2 ст. 153 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 10 лютого 2016 року по 29 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 в ніч на 07 травня 2012 року, знаходячись за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про те, що потерпіла ОСОБА_8 є малолітньою, умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, вступив з нею в природний статевий акт проти її волі.

В подальшому він же, знаходячись за вищевказаною адресою, діючиумисно, з метою задоволення статевої пристрасті із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування, неодноразово вступав з потерпілою ОСОБА_8 в природний статевий акт проти її волі до 13 листопада 2013 року.

Крім того, 22 листопада 2013 рокубіля 01:00 год ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, достовірно знаючи про те, що потерпіла ОСОБА_8 є неповнолітньою, умисно, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним шляхом, застосувавши фізичне насильство, вступив з нею в статевий акт неприродним способомпроти її волі.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 06 грудня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги аргументує тим, що його вину в інкримінованих злочинах не доведено, а вирок суду першої інстанції ґрунтується на незаконних доказах, які містять суттєві суперечності. Також, на думку засудженого, здобутим доказам надано неправильну юридичну оцінку, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на невідповідність обвинувального акта ст. 291 КПК. Просить на підставі ч. 5 ст. 72 КК перерахувати строк його попереднього ув`язнення.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу і просили скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор в судовому засіданні просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 непідлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПКпередбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не зважаючи на невизнання засудженим своєї вини, суд першої інстанції обґрунтовано послався на: показання потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила, що ОСОБА_6 на протязі двох років, починаючи з травня 2012 року, періодично ґвалтував її, однак вона про це нікому не розповідала, оскільки боялася його через застосування ним фізичного насильства та погроз вбивством. Втім, 22 листопада 2013 року ОСОБА_6 під час вчинення злочину був викритий її матір`ю ОСОБА_9 ; показання свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила показання потерпілої ОСОБА_8 , а також повідомила про те, що влітку 2013 року дізналася про зґвалтування ОСОБА_6 її доньки ОСОБА_8 , однак на прохання матері ОСОБА_6 вона в міліцію не заявляла; показання свідка ОСОБА_10 , в яких він повідомив про те, що восени 2013 року став свідком, як ОСОБА_9 викрила ОСОБА_6 , який вступив з ОСОБА_8 в статевий акт неприродним способом; показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на підтвердження законності вилучення 22 листопада 2013 року працівниками правоохоронних органів жіночих трусів в ході огляду місця події.
Указані показання потерпілої та свідків узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджується даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 22 листопада 2013 року в ході якого виявлено та вилучено належну потерпілій ОСОБА_8 спідню білизну; висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 952 від 09 січня 2014 року, згідно яких виявлена з виворітної поверхні трусів потерпілої ОСОБА_8 слина з домішками крові людини може належати ОСОБА_6 ; даними судово-медичної експертизи № 77 від 20 жовтня 2014 року, яким встановлено, що ОСОБА_8 (14 років) не досягла статевої зрілості, однак раніше жила статевим життям, при цьому в ході дослідження мазка з вмістом піхви ОСОБА_8 виявлений одиничний сперматозоїд, в тампоні з вмістом піхви ОСОБА_8 виявлені головки сперматозоїдів, а також тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин лівої тім`яної області голови; даними судово-біологічної експертизи № 951 від 10 січня 2014 року, згідно яких походження сперматозоїдів, виявлених на тампоні з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_8 може належати ОСОБА_6 .
З приводу даних, що містяться у зазначених висновках експертиз, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які зазначили, що в листопаді 2013 року вони проводили огляд потерпілої ОСОБА_8 і повністю підтвердили правильність даних, встановлених в ході експертиз.
Отже, сукупність зібраних у кримінальному провадженні та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, доповнюють один одного та поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому його доводи щодо незаконності засудження за ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК є необґрунтованими.
Також доводи засудженого про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , який було складено слідчим та затверджено прокурором 10 лютого 2014 року, вцілому відповідає вимогамст. 291 КПК. При цьому, як свідчать протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та розписка ОСОБА_6 про отримання обвинувального акту від 10 лютого 2014 року, останній був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і жодних зауважень не заявляв.

Доводи засудженого про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення є неспроможними, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається обґрунтованих підстав для такого зарахування.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3