Провадження № 1кп/201/156/2019
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003848 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

11.01.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

21.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,-

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8

законний представник обвинуваченого ОСОБА_9

представник ювенальної превенції ОСОБА_10

цивільний відповідач ОСОБА_11

потерпілий ОСОБА_12

законний представник

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13

потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 року близько о 18 годин 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , знаходячись біля ТЦ «Мост Сіті Центр», розташованого за адресою м. Дніпро вул. Глінки, 2 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 , побачив раніше незнайомого малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , 2003 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, скоюючи злочин повторно, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, направленого на відкрите викрадення чужого майна, разом із неповнолітнім співучасником злочину ОСОБА_4 , стали слідкувати за раніше незнайомим малолітнім потерпілим ОСОБА_12 до буд. АДРЕСА_3 .

Після чого неповнолітній ОСОБА_3 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 , знаходячись навпроти буд. 36 по вул. Дарвіна у м. Дніпро, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 та почали вимагати у останнього негайної передачі мобільного телефону, на що потерпілий ОСОБА_12 відповів відмовою. Однак, неповнолітній ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_3 , бажаючи довести злочин, направлений на заволодіння майном потерпілого до кінця, діючи згідно відведеної йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, з метою подавити волю потерпілого до можливого опору, наніс малолітньому потерпілому ОСОБА_12 один удар кулаком в область живота, чим заподіяв останньому фізичний біль, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Подавив таким чином волю малолітнього потерпілого ОСОБА_12 до можливого опору, неповнолітній ОСОБА_3 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, відкрито відібрали з руки потерпілого ОСОБА_12 мобільний телефон марки NOUS NS3 imel1 НОМЕР_1 imel2 НОМЕР_2 темно-синього кольору вартістю 1899, 05 гривен, зі вставленою сім карткою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 , яка не має для потерпілого матеріальної цінності, та вставленою SD карткою пам`яті, об`ємом 32 GB, вартістю 237,41 гривен, тим самим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2136,46 гривен.

Після чого неповнолітній ОСОБА_3 спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вказаному злочині та пояснив, що вони з ОСОБА_4 давно знайомі, однак тривалий час не спілкувались. Того дня ОСОБА_4 попросив проїхати з ним на якусь зустріч на що ОСОБА_3 погодився та запросив з собою знайомих братів ОСОБА_20 . Коли вони вчотирьох виходили з ТЦ «Мост Сіті», то побачили раніше незнайомого їм потерпілого і ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3 пограбувати його на що останній погодився і при цьому вони не повідомляли про свої наміри братам ОСОБА_20 . Вони пройшли за потерпілим деякий час, після чого наздогнали його, ОСОБА_4 представився поліцейським і під приводом перевірки телефону щодо його можливого викрадення попросив надати йому телефон потерпілого. Потерпілий спочатку відмовлявся, але потім показав телефон і ОСОБА_3 взяв його та відійшов у бік. ОСОБА_4 в цей час завів потерпілого в покинуту будівлю, де наказав залишатись до приїзду поліції. В ході спілкування ОСОБА_4 побачив шприц на підлозі і погрожував потерпілому зараженням від шприца, а також вдарив потерпілого один раз в живіт. Після цього вони з того місця пішли, телефон продали на автовокзалі приблизно за 1 000 гривень, які поділили порівну з ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнав себе винним у вказаному злочині та пояснив, що з ОСОБА_3 він знайомий тривалий час. В той день вони з ОСОБА_3 та двома його друзями, яких обвинувачений не знає, та які являються братами, виходили з ТЦ «Мост Сіті», коли побачили малолітнього потерпілого. Вони вирішили піти за ним і дійшли до вул.. К. Лібнехта, при цьому вони про пограбування не домовлялись. В якийсь момент ОСОБА_3 сказав братам наздогнати потерпілого і вдарити, що вони й зробили. Коли вони тримали потерпілого до них спочатку підійшов ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_3 . ОСОБА_4 з одним з братів взяв потерпілого під руки і повели на вул.. Дарвіна до закинутого будинку. Коли вони стояли біля будинку ОСОБА_3 почав погрожувати потерпілому, при цьому у ОСОБА_3 при собі був ніж. ОСОБА_21 , та брати стояли поряд, однак вони не погрожували. Потерпілий віддав свій телефон ОСОБА_3 і вони щоб втекти вирішили завести потерпілого в закинутий будинок, що й зробили, де один з братів вдарив потерпілого в живіт і вони всі втекли. При цьому ОСОБА_4 не бив потерпілого, шприцом йому не погрожував і поліцейським не представлявся. Телефон вони продали на залізничному вокзалі за 1 100 гривень, а гроші поділили на чотирьох.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 та частковим визнанням вини обвинуваченим ОСОБА_4 , їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_12 , в судовому засіданні пояснив, що 19.09.2016 року близько 18-30 години він йшов додому до вул.. Січових Стрільців, коли до нього підійшли чотири незнайомих чоловіка. Один з них, як стало відомо пізніше ОСОБА_4 , пред`явив посвідчення працівника поліції, побачивши яке потерпілий почав тікати від чоловіків ,так як їх поведінка здалася підозрілою і він злякався. Однак його наздогнав інший чоловік, як стало відомо пізніше ОСОБА_3 , який його затримав. Підійшли інші троє і ОСОБА_4 вдарив його один раз рукою в живіт від чого потерпілий впав, а два невідомих чоловіка підняли його й повели по вулиці, питаючи де він живе чи навчається. Через деякий час без будь-якої причини ОСОБА_4 знову сильно вдарив його в живіт, а ОСОБА_3 вихопив з рук мобільний телефон та почав просити ввести пароль на що потерпілий відмовився. Після цього вони пішли на вул.. Червону, де були доки не взламали його телефон. Після цього його повели до нежитлової будівлі, завели в неї і там ОСОБА_4 підняв шприц та погрожував ним, наказав підняти руки після чого він вдарив потерпілого в живіт три рази від чого останній впав та не зміг піднятись. Нападники сказали йому не виходити з будівлі 40 хв., а самі вийшли, однак коли пройшло 10 хвилин і біль стих потерпілий пішов додому, де розповів про все матері.

Показання потерпілого об`єктивно підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 28.11.2016 року (т.2 а.с. 203-207) проведеного за участі потерпілого ОСОБА_12 в ході якого останній показав механізм скоєного відносно нього кримінального провопорушення, що мало місце 19.09.2016 року близько 19:00 години. Так, потерпілий ОСОБА_12 показав, що він вийшов на вул. Леніна, та пішов у напрямку пр. Карла Маркса. Перейшовши на другий бік тротуару, по алеї пішов у напрямку перехрестя вул. Карла Лібкнехта. Дійшовши до вул. Карла Лібкнехта повернув на вул. Карла Лібкнехта та став підійматися у гору по вказаній вулиці у напрямку перехрестя вул. Дарвіна та вул. Карла Лібкнехта. Також потерпілий ОСОБА_12 коли йшов у гору по вказаній вулиці помітив, як за ним йшли група невідомих йому хлопців у кількості 4-х осіб. Далі, знаходячись поблизу перехрестя, до нього наблизився невідомий йому хлопець повної статури , який представився співробітником поліції, та став говорити Тімошину, що той підозрюється у крадіжці мобільного телефону. Після чого потерпілий намагався втекти, але його наздогнали та хлопець повної статури наніс йому удар кулаком в область живота. Після чого повів його на вул. Дарвіна, де вони дійшли до будинку АДРЕСА_3 , де невідомий йому хлопець повної статури ще раз вдарив кулаком у живіт. Від даного удару потерпілий зігнувся та присів, при цьому державши свій мобільний телефон у руці, який почав забирати хлопець худої статури. Після чого невідомі особи відібрали мобільний телефон з руки потерпілого, та повели далі по вулиці Дарвіна до перехрестя вулиці Червоній, продовжуючи залякувати потерпілого. Дійшовши до перехрестя вулиці Червоної та вулиці Дарвіна повернули на вулицю Червону та стали йти у верх по вулиці до недобудованої будівлі, розташованої поблизу будинку 60А , де завели потерпілого у недобудовану будівлю та продовжили його залякувати.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що 19.09.2016 року біля 16-00 годин він разом з братом ОСОБА_23 гуляли разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в центрі міста. ОСОБА_3 помітив потерпілого та запропонував відібрати в нього телефон. Потерпілий помітивши їх почав тікати на що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 наказали ОСОБА_23 наздогнати потерпілого, що він і зробив. Потім до потерпілого підійшов ОСОБА_4 вдарив його в живіт, дістав документи з кишені, представився поліцейським та повів потерпілого до перехрестя, де ОСОБА_3 , застосовуючи разом з ОСОБА_4 погрози, а ОСОБА_4 наносячи удари в тулуб потерпілого, взяв телефон останнього. Свідок та його брат в цей час знаходились неподалік та участі у грабежі не приймали. Після цього вони вчотирьох покинули місце злочину та поїхали на вокзал де продали телефон, а гроші поділили ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Свідок же з братом були вимушені за ними їздити, так як у них не було коштів.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що 19.09. 2016 року він, його брат ОСОБА_22 , ОСОБА_3 з ОСОБА_4 гуляли у центрі міста Дніпропетровська де ОСОБА_3 запропонував забрати телефон у потерпілого, якого він побачив на вулиці, на що свідок з братом не погодились, однак були вимушені йти за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які йшли за потерпілим, так як не мали грошей на проїзд додому. В якийсь момент ОСОБА_4 наказав свідкові бігти за потерпілим і свідок, виконав його наказ, так як боявся його. Наздогнавши потерпілого свідок зупинив його, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого та наніс декілька ударів в його тулуб. Далі до потерпілого підійшов ОСОБА_3 з шприцом у руках та сказав йому, щоб той віддавав телефон інакше він його заразить ВІЛ-інфекцією. ОСОБА_3 забрав телефон та сказав, що потрібно втікати, і всі побігли в бік автовокзалу, після чого викликали таксі та всі разом поїхали додому.

Показання потерпілого в частині часу вчинення злочину а також моделі телефону, який у нього було викрадено, підтверджуються протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 19.09.2016 року (т.1 а.с.4) з якого вбачається, що ОСОБА_13 подала заяву про те, що 19.09.2016 в період з часу 18-30 до 20-00 за адресою: вул. Червона, 60 А невідома особа відкрито заволоділа мобільним телефоном NOUS NS3 sim НОМЕР_3 , а також копією чека на придбання цього телефону (т. 1 а.с. 25)

Також показання потерпілого і свідків в частині осіб, які приймали участь у злочині відносно потерпілого підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.10.2016 року (т.1 а.с. 31-34) в ході якого що потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка відібрала у нього 19.09.2016 року мобільний телефон та протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2016 року (т.1 а.с. 86-89) в ході якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу ОСОБА_4 , як особу, яка наносила йому удари та залякувала.

З висновку судово-товарознавчої експертизи №2558 від 21.10.2016 року (т.1 а.с. 68-72) вбачається, що станом на 19.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «NOUS NS3» темно-синього кольору; SD картки пам`яті Аpacer, об`ємом 32 G складає 2 136,46 грн.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії ОСОБА_3 слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_3 ще й скоєне повторно не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 186 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях обвинувачених, потерпілого та свідків не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту обвинувачених, потерпілого і свідків пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно.

Показання потерпілого і свідків про те, що потерпілому було нанесено більш ніж один удар ОСОБА_4 , а також показання щодо погроз шприцом чи ножем суд сприймає, однак не має права на них посилатись чи класти їх в основу вироку, оскільки такі дії не інкриміновані обвинуваченим, а суд позбавлений права виходити за межі висунутого обвинувачення прямою забороною закріпленою в ст. 337 КПК України.

Продовжуючи злочинну діяльність, 21.09.2016 приблизно о 23 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи в парку ім. Т.Г. Шевченка в м. Дніпро з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 , побачив раніше незнайомих потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_16 та, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, підійшов до потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , висунувши вимогу віддати мобільний телефон, грошові кошти та інші цінності, при цьому погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, а саме: шляхом демонстрації предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж, який потерпілі розцінювали як реальну загрозу їх життю та здоров`ю.

В цей час ОСОБА_3 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, підійшов до потерпілого ОСОБА_14 з лівого боку, при цьому погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме, шляхом піднесення предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж до шиї останнього, з метою підтвердження серйозності вимоги ОСОБА_4 віддати мобільний телефон, грошові кошти та інші цінності.

Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості заволодів мобільним телефоном марки ««Meizu M3S»», вартістю 3135 гривень 02 копійки, чим завдав майнову шкоду ОСОБА_14 , на вищевказану суму, після чого заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo P780», вартістю 1542 гривні, та грошовими коштами в розмірі 700 гривень, чим спричинив майнової шкоди ОСОБА_16 , на загальну суму 2242 гривні.

Після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 та з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свої вину у вчиненні вказаного злочину визнав частково та пояснив, що в ту ніч, близько 01-00 годин він разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_24 йшли по парку ім.. Шевченко, який був пустий, коли побачили раніше не знайомих потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_16 . ОСОБА_4 підійшов до них, а через деякий час до них підійшов і ОСОБА_3 і почув, що ОСОБА_4 вимагає, щоб потерпілі передали йому телефони, золото та гроші. При цьому чи був ніж у ОСОБА_4 обвинувачений не пам`ятає, а в нього був кастет, який має лезо схоже на ніж, однак він цим кастетом не погрожував. Хлопець намагався встати, однак ОСОБА_3 пхнув його зі словами: «Сядь» і той сів. Через деякий час він знову намагався встати і ОСОБА_4 вдарив його, після чого потерпілі віддали свої телефони, грошові кошти в сумі близько 700 гривень і обвинувачені покинули місце вчинення злочину, телефони продали а гроші поділили між собою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину частково та пояснив, що в ту ніч він разом з ОСОБА_25 і ОСОБА_24 йшли по парку ім.. Шевченко, коли побачили раніше не знайомих потерпілих і вирішили забрати їх телефони. Вони з ОСОБА_3 одночасно підійшли до потерпілих і ОСОБА_3 почав погрожувати ножем потерпілому, ОСОБА_4 спочатку мовчки стояв біля дівчини, а через деякий час також почав словесно погрожувати потерпілим. При цьому кастета у ОСОБА_3 не було, в його руках був саме ніж довжиною леза близько 10 см. Хлопець не хотів віддавати телефон і намагався встати на що ОСОБА_4 вдарив його і той віддав свій телефон ОСОБА_3 , а після нього зразу ж дівчина також віддала телефон ОСОБА_3 . Крім того у потерпілих ОСОБА_3 забрав грошові кошти близько 700-800 гривень. В ході цих подій ОСОБА_3 також один раз вдарив потерпілого, однак точно подій обвинувачений не пам`ятає.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що 21.09.2016 близько 22 години 00 хвилин, він гуляв разом з потерпілою ОСОБА_16 в парку ім.. Шевченко, де вони сиділи на лавочці неподалік від шахових столиків. Близько 23-00 годин вони помітили, що по дальній алеї йдуть троє молодиків. Один з них підійшов до них і попросив закурити, на що потерпілий повідомив, що вони не палить. Після цього цей хлопець, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_4 витягнув розкладний ніж довжиною леза 8 см. і висунув вимогу віддати цінності, гроші та телефони. Потерпілі почали з ним спілкуватись, сподіваючись, що ці вимоги можна не виконувати, однак ОСОБА_4 спочатку сказав, що «відітне волосся», а потім сказав, що «всіх порішить». В цей час до них підійшов ОСОБА_3 , який був одягнений у спортивному костюмі, а третій хлопець залишився осторонь і фактично спостерігав за навколишньою обстановкою. У ОСОБА_3 був надітий на пальцях руки ніж довжиною леза 4 см. і ОСОБА_3 також висунув вимогу передати ціні речі. ОСОБА_26 дістала з гаманця близько 700 гривень, які передала ОСОБА_27 та повідомила, що більше нічого не має, однак ОСОБА_3 сказав, що ще є мобільний телефон. Він також перевірив рукою наявність ланцюжка на шиї потерпілого. Після цього висунули вимогу ОСОБА_16 зняти кільця з пальців. Вона сказала, що це біжутерія та передала їх ОСОБА_4 , ОСОБА_28 передав кільця ОСОБА_3 , а той повернув їх потерпілій. ОСОБА_3 підставив ніж до шиї потерпілого і повторно висунув вимогу віддати мобільний телефон. Потерпілий віддав їм свій телефон марки «Meizu», а ОСОБА_16 не хотіла віддавати. Після цього до потерпілого підійшов ОСОБА_4 , який наказав встати і коли потерпілий встав ОСОБА_4 вдарив його кулаком в обличчя в область губи з лівого боку. Після цього ОСОБА_16 віддала свій мобільний телефон марки «Lenovo».

Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що 21.09.2016 близько 23 годині 00 хвилин, вона разом з потерпілим ОСОБА_14 перебувала у парку культури та відпочинку імені Т. Г. Шевченка на лавочці неподалік від центрального входу, коли звернула увагу не те, що по алеї, яка знаходиться паралельно та далі від тієї алеї, на якій вони сиділи, йшли три чоловіки. Два з них відділились і один, як з`ясувалося пізніше ОСОБА_3 , підійшов до них і попросив закурити, на що ОСОБА_14 відповів, що не палить. Відразу підійшов ОСОБА_4 з ножем в руці, довжиною леза близько 9 см., який висунув вимогу передати їм телефони і грошові кошти. Потерпілі почали розмовляти з обвинуваченими, намагаючись заговорити їх щоб не віддавати нічого, однак обвинувачені продовжували погрожуючи вимагати телефони та грошові кошти. В ході розмови вони помітили обручку на пальці потерпілої і висунули вимогу віддати її. Потерпіла зняла обручку і передала ОСОБА_4 , той подивився і передав ОСОБА_3 , який також подивився і повернув її потерпілій. Вони продовжували наполягати, щоб потерпілі віддали телефон і гроші. При цьому ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_14 і наказав йому встати що той і зробив. Потерпіла дістала з сумочки гаманець і передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 700 гривень, а той передав їх ОСОБА_3 . Оскільки потерпіла не віддавала телефон, то ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_14 і вдарив його. Потерпіла злякалась і віддала свій телефон. Нападники пішли по алеї в тому ж напрямі в якому вони йшли. Третій чоловік просто стояв осторонь. Освітлення було добре і потерпіла їх добре запам`ятала.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що 21.09.2016 він зустрівся з обвинуваченому і вони відпочивали в сауні, а коли близько 00-00 годин вийшли з сауни, то ОСОБА_4 запропонував викрасти у когось телефон. Свідок почав відговорювати його, але він не послухав. Вони йшли через парк ім.. Шевченка, де помітили потерпілих і ОСОБА_3 з ОСОБА_4 підійшли до них, дістали піку, почали залякувати потерпілих і забрали телефон і сережки. Свідок не приймав у цьому участі і спостерігав здалеку, а тому може не бачив певних деталей. Після того, як обвинувачені забрали рчі потерпілих, вони втекли звідти.

Показання потерпілих в частині часу та місця вчинення злочину підтверджуються протоколами про прийняття заяв про вчинення злочину від потерпілих від 21.09.2016 року (т.3 а.с.5, 6) в ході яких останні повідомили про те, що 21.09.2016 близько 23:30 знаходячись в парку імені Т.Г. Шевченко невідомі особи відкрито заволоділи грошима та мобільними телефонами, а належність потерпілим мобільних телефонів ««Meizu M3S»» та «Lenovo P780» підтверджується копіями коробки з них (т. 3 а.с. 22, 59)

Також показання потерпілих в частині причетності саме обвинувачених до злочину направленого проти потерпілих підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.10.2016 року (т.3 а.с. 82-86, 87, 91 ) в ході яких потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_4 , який вчинив відносно нього розбійний напад та аналогічними протоколами від 25.10.2016 (т.3 а.с. 121-123, 124-125) в ході яких потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_3 , який вчинив відносно них розбійний напад.

З висновків судово-товарознавчої експертизи №4883-16 та №4884-16 від 10.10.2016 року (т.4 а.с. 25-29, 34-38) вбачається, що станом на 21.09.2016 ринкова вартість мобільного телефону марки «Meizu M3S» складає 3 135,02 гривень, а мобільного телефону марки «Lenovo P-780» складає - 1 542 гривень.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії обвинувачених кожного окремо слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях обвинувачених, потерпілих та свідка не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту обвинувачених, потерпілих і свідка пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно. Водночас слід зазначити, що всі ці показання підтверджують обставини викладені саме в обвинувальному акті.

Показання обвинувачених та потерпілих про те, що потерпілому було нанесено удар ОСОБА_4 суд сприймає, однак не має права на них посилатись чи класти їх в основу вироку, оскільки такі дії не інкриміновані обвинуваченому, а суд позбавлений права виходити за межі висунутого обвинувачення прямою забороною закріпленою в ст. 337 КПК України.

Показання обвинувачених про те, що вони не використовували ножі, спростовуються показаннями потерпілих та свідка, які підтверджують факт використання ножів обвинуваченими і в той же час слід відмітити, що показання обвинувачених в частині застосування зброї різняться між собою, що свідчить про їх не правдивість.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_3 разом з неповнолітнім ОСОБА_4 , 23.09.2016 року близько о 00 годин 30 хвилин, знаходячись на вул. Січеславській Набережній навпроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Європейської в м. Дніпро, будучи особами які раніше вчинили розбій, побачили раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 , підійшли до потерпілого ОСОБА_17 , де ОСОБА_3 , бажаючи подавити волю останнього до можливого опору, використовуючи предмет, схожий на ніж, а ОСОБА_4 - предмет, схожий на електрошокер, погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_17 , з корисливих мотивів, стали вимагати передати їм мобільний телефон та грошові кошти, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_17 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , побоюючись за своє життя та здоров`я, став тікати від неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак ОСОБА_3 , діючи спільно з ОСОБА_4 , посеред перехрестя доріг вул. Січеславської Набережної та вул. Європейської в м. Дніпро, наздогнав потерпілого та штовхнув його у спину. Від даного поштовху потерпілий ОСОБА_17 впав на асфальтове покриття дороги. В цей час неповнолітній ОСОБА_4 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, вдарив потерпілого електричним струмом за допомогою предмету, схожого на електрошокер в область підборіддя та в область живота, а ногою в область обличчя, а неповнолітній ОСОБА_3 , в цей час, наніс потерпілому один удар ногою в область живота, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: двох саднин в виличній області ліворуч, на підборідді ліворуч та трьох слідів від саднин по долонній поверхні обох кистей у їх основи, по передній поверхні правого колінного суглобу у верхнього полюсу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Від вказаних ударів неповнолітній потерпілий ОСОБА_17 втратив свідомість, таким чином неповнолітній ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_4 , застосував насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Подавив таким чином волю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 до можливого опору, скориставшись тим, що потерпілий втратив свідомість, ОСОБА_3 , разом зі співучасником злочину ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом розбійного нападу, викрали з карманів штанів чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_17 , а саме: мобильный телефон и марки «Sony Xperia С2305», чорного кольору, вартістю 2000 гривен, в якому знаходилася сім карта мобильного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_4 , яка для потерпілого немає матеріальної цінності, тим самим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривен.

Після чого неповнолітній ОСОБА_3 спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину та пояснив, що він разом з ОСОБА_29 в ту ніч йшли по вул.. Набережна, коли побачили двох молодих людей, які очевидно йшли з клубу так як були п`яні і з браслетами клубу на руках. Так як у обвинуваченого сів телефон він підійшов до хлопців попросити зателефонувати, але останні відмовили, що послугувало причиною для конфлікту в ході якого ОСОБА_4 дістав електрошокер і натиснув на кнопку. Хлопці почали агресивно висловлюватись в бік обвинувачених і ті пішли на них, однак вони відразу розбіглись і почали тікати. ОСОБА_3 погнався за потерпілим і, наздогнавши його, вдарив від чого той впав. В цей час підбіг ОСОБА_4 , який вдарив потерпілого електрошокером, а ОСОБА_3 забрав з кишені телефон і гаманець в якому було мало грошей. Можливо обвинувачений і бив лежачого потерпілого, однак якщо таке і мало місце, то виключно з метою перевернути його. Телефон вони продали, а виручені кошти поділили.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 о 00-30 він з ОСОБА_3 , йшли по вул.. Набережній, коли побачили двох випивши хлопців. ОСОБА_3 попросив подзвонити з їх телефону, так як у нього телефон розрядився, однак хлопці почали погрожувати ОСОБА_3 . Тоді ОСОБА_4 підійшов до них, дістав шокер і натиснув кнопку. Хлопці розбіглись в різні боки і ОСОБА_3 , догнав одного з них, пхнув ногою від чого той впав. До потерпілого підійшов ОСОБА_4 , який вдарив потерпілого один раз електрошокером та раз ногою, а ОСОБА_3 дістав з кишені телефон, гроші, банківські карти. Після чого вони з місця злочину зникли, телефон продали, а гроші поділили.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 близько 00-30 годин він разом зі своїм товаришем ОСОБА_30 повертався з нічного клубу «Ріо» по вулиці Набережній в бік Дніпропетровського державного цирку в тверезому стані. В районі приміщення прокуратури, в місці яке добре освітлене ліхтарями, до них підійшло двоє раніше не знайомих хлопців, як з`ясувалось пізніше, це були обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на обличчях яких до носа були одягнені пов`язки. У ОСОБА_3 на ногах були кросівки, сині джинси та темно-синя спортивна куртка, а ОСОБА_4 був у темних брюках та камуфляжній куртці чи кофті. Потерпілий знаходився зліва від друга, а ОСОБА_3 стояв напроти потерпілого. Пава зі словами: «Давайте телефони та гроші, або…» дістав ніж темного кольору довжиною леза близько 7 см., а ОСОБА_4 дістав електрошокер, сумісний з ліхтариком. Потерпілий з товаришем відповіли відмовою і почали тікати, побігши в бік цирку, при цьому товариш перебіг дорогу і побіг в напрямку річки, а потерпілий продовжував бігти по вулиці, однак через 30-40 метрів його наздогнали та штовхнули в спину, від чого потерпілій впав на землю на лівий бік. В цьому місці було добре освітлення. Коли він хотів піднятись, то ОСОБА_4 , який стояв зліва від потерпілого, наніс йому один удар електрошокером в праве підборіддя, а потім один удар ногою в праве підборіддя, а ОСОБА_3 наніс не менше двох ударів ногою в живіт, від чого потерпілий знепритомнів, а коли прийшов до тями, то відчув, що з кишень його штанів витягують телефон та гаманець в якому були грошові кошти сумою до 200 гривень та пластикові банківські картки. Після цього нападники почали вимагати повідомити пін-код від картки, однак потерпілий відповів відмовою і ОСОБА_3 вдарив його ногою в живіт, а ОСОБА_4 вдарив його електрошокером в живіт. Після цього нападники пішли геть. Весь цей час потерпілий чув позад себе голос якоїсь сторонньої особи, однак точно сказати цього не може. В цей час, як стало відомо пізніше, товариш викликав поліцейських і через 2-3 хвилин під`їхав наряд патрульної поліції.

Показання потерпілого об`єктивно підтверджуються даними, встановленими в ході слідчого експерименту 28.11.2016 року (т.2 а.с.208-211) проведеного за участі потерпілого в ході якого останній на перехресті вул. Європейської та вул. Січеславської Набережної показав механізм скоєного відносно нього злочину у ніч 23.09.2016 року. Так, потерпілий ОСОБА_17 показав, що він разом зі своїм другом ОСОБА_31 повертався з нічного клубу «Ріо», розташованого на набережної р. Дніпро, де до них підійшли двоє невідомих хлопців, один з них повної статури ОСОБА_32 , тримаючи у руці електрошокер, хлопець худорлявої статури ОСОБА_3 , тримаючи у руці ніж стали погрожувати їм, та вимагати видати їм мобільні телефони та грошові кошти. Після чого ОСОБА_17 разом з ОСОБА_31 стали від них тікати, але вказані хлопці наздогнали потерпілого ОСОБА_17 та збили його з ніг. ОСОБА_17 намагався встати, але хлопець повної статури, застосував електрошокер потерпілому в обличчя, після чого застосував електрошокер в праву область живота. Далі хлопець повної статури завдав один удар ногою в область обличчя, а другий хлопець худорлявої статури завдав удар ногою в область живота. Від даних ударів потерпілий ОСОБА_17 знепритомнів. Коли він прийшов до тями та побачив як у нього з лівої кишені штанів витягнули мобільний телефон і марки «Sony» С2305, чорного кольору, з сірою кнопкою з боку, в якому знаходилися сім карта мобільного оператора «Київстар» за НОМЕР_4 , а з правої кишені забрали гаманець, в якому знаходились банківські карти «Приватбанку» і «Індустріал банку». Після чого хлопець худорлявої статури питав у нього паролі від банківських карток, але потерпілий йому не сказав. Після чого хлопець худорлявої статури, ще раз завдав декілька ударів ногою по обличчю, і другий хлопець щільної статури завдав удари по обличчю. Після чого він знову знепритомнів і прийшовши до тями, побачив перед собою співробітників патрульної поліції.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснив, що 22.09.2016 він відпочивав разом з ОСОБА_17 , в нічному клубі «Ріо» і після 00-00 годин вони вирішили повертатися додому. Вони йшли по вулиці Набережній Перемоги в бік Центрального мосту в районі місцевої прокуратури. В цей час до них підійшло двоє хлопців, на обличчях яких були маски. Вони попросили зателефонувати, на що свідок з потерпілим відмовили. Після цього один з цих хлопців, як згодом з`ясувалося обвинувачений ОСОБА_3 витяг ножа-картку з довжиною леза близько 8 см., а ОСОБА_4 електрошокер і висунули вимогу віддати гроші. ОСОБА_30 та ОСОБА_17 почали тікати. При цьому свідок перебіг проїжджу частину дороги і побіг до мосту, а ОСОБА_17 , побіг по тому боці вулиці, де вони йшли. Коли свідок переконався, що за ним не женуться він викликав поліцію. Коли вони знайшли ОСОБА_17 той вже був пограбований. У нього було здерте обличчя та долоні. Після цього свідка викликали до поліції, для дачі свідчень.

Вказані показання потерпілого та свідка підтверджуються протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 03.11.2016 року (т.2 а.с.64) з якого вбачається повідомлення ОСОБА_17 про те, що 22.09.2016 близько 23:30 знаходячись біля нічного клубу «РІО» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 27 невідома особа, під погрозою фізичного розправи заволоділа мобільним телефоном «SONY» гаманцем з грошовими коштами та банківськими картками.

Причетність обвинувачених до злочину вчиненого проти ОСОБА_17 підтверджується також протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2016 року (т.2 а.с. 85-88) і від 08.11.2016 року (т.2 а.с. 94-97) в ході яких потерпілий ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_4 , який завдав удару електорошокером та наносив удар ногою та впізнав ОСОБА_3 , який погрожував йому ножем та наніс декілька ударів в живіт , від яких потерпілий знепритомнів.

Аналогічно в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2016 року (т.2 а.с. 212-213) свідок ОСОБА_30 , впізнав особу ОСОБА_4 , який вимагав разом із ОСОБА_3 мобільний телефон та гроші та ОСОБА_3 , який вимагав разом із ОСОБА_4 мобільний телефон та гроші.

З висновку судово-товарознавчої експертизи №2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193) вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Sony Xperia C2305», чорного кольору складає 2 000 грн.

З висновку судово-медичної експертизи №4310е від 21.11.2016 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2-х саднин в виличній області ліворуч, на підборідді ліворуч та 3-х слідів від саднин по долонній поверхні обох кистей у їх основи, по попередній поверхні правого колінного суглобу у вернього полюсу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, що могли утворитись незадовго до його огляду.(т. 2 а.с. 109).

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії обвинувачених кожного окремо слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насилля, вчинений за попередньою змовою групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила розбій не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях обвинувачених, потерпілого та свідка не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту обвинувачених, потерпілого і свідків пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно.

Показання потерпілого і свідків про те, що потерпілому було нанесено більш ніж один удар ОСОБА_4 суд сприймає, однак не має права на них посилатись чи класти їх в основу вироку, оскільки такі дії не інкриміновані обвинуваченому, а суд позбавлений права виходити за межі висунутого обвинувачення прямою забороною закріпленою в ст. 337 КПК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_3 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 та невстановленим співучасником злочину, 23.09.2016 року у період часу з 03 години 00 хвилин до 04 годин 00 хвилин, знаходячись біля пам`ятника ОСОБА_33 , розташованого на Січеславській Набережній навпроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Володимира Мономаха в м. Дніпро, побачили раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_34 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 та невстановленим співучасником, підійшли до потерпілого ОСОБА_34 де бажаючи подавити його волю до можливого опору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , використовуючи два предмети, схожі на ножі, погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_35 , з корисливих мотивів, стали вимагати передати їм та невстановленому співучаснику мобільний телефон та грошові кошти, які знаходилися у потерпілого, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_36 .

В цей час невстановлений слідством співучасник злочину знаходився в безпосередній близькості від неповнолітніх співучасників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасників злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та уникнути можливого затримання.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_34 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передав співучасникам злочину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановленому співучаснику злочину своє майно, а саме: мобільний телефон марки HTC Desire 326G темно-синього кольору, с бірюзовою стрічкою по осі корпусу та буквами на задній кришки, imel1 НОМЕР_5 imel2 НОМЕР_6 вартістю 2251,53 гривен, в якій знаходилися 2 сім карти мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_7 та «Київстар», які не мають для потерпілого матеріальної цінності, карта пам`яті mikro SD, об`ємом 16 GB, вартістю 153,50 гривен та грошові кошти у сумі 500 гривен.

Після чого ОСОБА_3 , діючи з єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, за попередньою змовою групою осіб зі співучасником злочину ОСОБА_4 та невстановленим співучасником, наніс потерпілому ОСОБА_37 один удар ногою в обличчя справа, спричинив останньому фізичний біль, а співучасник розбійного нападу ОСОБА_4 вдарив потерпілого електричним струмом за допомогою предмету, схожого на електрошокер в область шиї, спричинив останньому фізичний біль, таким чином застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Подавив таким чином волю потерпілого до можливого опору, ОСОБА_3 діючи спільно з неповнолітнім ОСОБА_4 та невстановленим співучасником злочину, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_38 шляхом розбійного нападу, став вимагати передати йому куртку та футболку, які були вдягнені на потерпілому.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_34 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передав співучасникам злочину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановленому співучаснику злочину своє майно, а саме: куртку та футболку, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 , невстановленим співучасником злочину та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_37 матеріальну шкоду на загальну суму 2905,03 гривен.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні частково визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому злочину відносно потерпілого ОСОБА_34 та пояснив, що в ту ніч, він з ОСОБА_4 йшли по вул.. Набережній з кафе 1001 ніч і помітили потерпілого, який голосно говорив і був чимось невдоволений. Вони поцікавились що сталось, але він грубо відповів і у них виник умисел на його пограбування. Вони трохи пройшлись з потерпілим і попросили його віддати телефон, однак той заперечив і почав виражатись в їх бік в грубій формі, однак через деякий час все ж віддав телефон ОСОБА_4 . Далі в ході бесіди потерпілий вів себе зухвало і ОСОБА_3 вдарив його ногою в обличчя.. Після цього ОСОБА_3 змусив його зняти куртку і футболку, які хотів забрати собі, однак передумав і залишив їх на місці. Потім ОСОБА_4 вдарив потерпілого електрошокером і вони з місця вчинення злочину зникли. Ножами вони потерпілому не погрожували, а також з ними був третій хлопець, який їм не знайомий, а просто перехожий, який хотів бути присутнім при пограбуванні, однак жодних дій не вчиняв.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому злочину відносно потерпілого ОСОБА_34 та пояснив, що в ту ніч близько 4-00 ранку вони з ОСОБА_3 знаходились біля пам`ятника Маргелова на вул.. Набережной, де побачили потерпілого ОСОБА_34 і вирішили забрати в нього телефон. Вони підійшли до потерпілого, дістали ножі і почали погрожувати йому на що той віддав телефон. Після цього ОСОБА_3 забрав у потерпілого куртку і футболку, однак через деякий час одяг він повернув потерпілому. Також обвинувачений пояснив, що він міг демонструвати потерпілому електрошокер, однак точно не бив ним потерпілого.. Телефон вони продали на залізничному вокзалі, а гроші поділили.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 приблизно о 4-00 годині він повертався з клубу «Ріо» по вулиці Набережній в бік Дніпропетровського державного цирку в тверезому стані, розмовляючи по телефону марки «НТС» синього кольору з блакитною полосою на корпусі. Коли він закінчив розмову і поклав телефон в кишеню, до нього підійшли троє раніше не знайомих йому хлопців, серед яких були ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які стали перед потерпілим, а третій став за ними і нічого не говорив та не робив. ОСОБА_4 в руці тримав розкладний ніж, а ОСОБА_3 в руці тримав щось схоже на кастет, який має лезо. Вони приставили леза до грудей потерпілого і запропонували відійти в невідомому напряму. Потерпілий не зміг відмовити, так як злякався і відійшов з дороги, де нападники висунули вимогу передати їм телефон та гроші. Потерпілий злякався за своє життя та здоров`я і передав їм свій мобільний телефон марки «НТС», в якому було дві сім-карти та карта пам`яті, а також грошові кошти в сумі 500 гривень купюрами номіналом по 100 гривень. Один з нападників перевірив наявність ланцюжка у потерпілого. Після цього нападники наказали спуститися до річки і ОСОБА_34 пішов. Коли він спустився на декілька сходинок і повернувся, то вище, над ним, стояли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 в цей час наніс йому удар ногою в праву частину обличчя зі словами: «треба освіжити пам`ять» і в цей час ОСОБА_4 засліпив потерпілого ліхтарем та відразу наніс удар в підборіддя електрошокером. Після цього нападники висунули вимогу передати їм куртку і футболку, що потерпілий і зробив. Потім нападники почали розбирати телефон і перемовлятись один з одним, при цьому вони зняли маски, які були у них на обличчях , говорячи, що потерпілий все одно їх не запам`ятає. Вони викинули сім-карти з телефону, а потім запропонували приймати з ними участь в пограбуваннях, щоб повернути свої речі, на що потерпілий відмовився. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вивели ОСОБА_34 на вулицю, повернули йому куртку та футболку і сказали йти не оглядаючись назад, що потерпілий і зробив.

Показання потерпілого в частині час та місця вчинення відносно нього злочину підтверджуються протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 25.09.2016 року (т.2 а.с.4) згідно якого ОСОБА_34 повідомив, 23.09.2016 близько 04:10 біля нічного клубу «РІО» за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська набережна невідомі особи, під погрозою фізичного розправи заволоділа грошовими коштами в сумі 520 гривень та мобільним телефоном «HTC» emei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 .

Також показання потерпілого підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту 12.11.2016 (т.2 а.с. 53-58) за участі потерпілого ОСОБА_34 біля пам`ятника ОСОБА_39 за адресою: вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі напроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Володимира Мономаха, де потерпілий вказав механізм скоєного відносно нього кримінального правопорушення, що мало місце у ніч 23.09.2016 року у ніч в період часу з 03:00 години до 05:00 години ранку. Так, до нього підійшли раніше невідомі йому три хлопця з закритою нижньою частиною обличчя. Після чого невідомі йому хлопці худої та повної статури дістали свої ножі та стали ними йому погрожувати. При цьому вимагати від потерпілого віддати їм його мобільний телефон. Після чого хлопець повної статури забрав з руки потерпілого його мобільний телефон марки HTC Desire 326 F темно-синього кольору та хлопці повели його до сходів, які ведуть до тротуару та огорожі річки. Там вказані хлопці, стали його залякувати та хлопець худорлявої статури наніс йому удар ногою по обличчю, а хлопець повної статури вдарив його струмом електрошокеру в ліву частину шиї. Після чого вказані хлопці відвели його до паркану, де зняли з нього куртку та футболку, а потім повернули та стали залякувати потерпілого, щоб він не звертався до поліції.

Причетність обвинувачених до цих подій підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.11.2016 року (т.2 а.с. 36-39) і від 08.11.2016 року (т.2 а.с. 47-50) в ході яких потерпілий ОСОБА_34 впізнав ОСОБА_4 , який відібрав у нього мобільний телефон, погрожував ножем та завдав удару електорошокером, а також ОСОБА_3 , який погрожував йому та спричинив тілесні ушкодження неподалік нічного клубу «РІО».

Крім того, в ході огляду 03.10.2016 року (т.2 а.с. 13) мобільний телефон марки «HTC Desire 326G Dual Sim Blue» синього кольору встановлено, що його видав громадянин ОСОБА_40 в приміщенні магазина « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , що опосередковано підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_4 про продаж телефону на залізничному вокзалі, а копії коробки з вказаного телефону та чеку (т. 2 а.с. 8, 9) підтверджують його належність потерпілому.

Більш того, в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 25.11.2016 року (т.2 а.с. 199-202) встановлено, що свідок ОСОБА_40 впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,, які продали йому мобільний телефон марки «HTC».

З висновку судово-товарознавчої експертизи №2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193) вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону HTC Desire 32 G темно-синього кольору, с бірюзовою стрічкою по осі корпусу складає 2 251,53 грн., а карти пам`яті micro SD, об`ємом 16 GB - 153,50 гривень.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії обвинувачених кожного окремо слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насилля, вчинений за попередньою змовою групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила розбій не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях обвинувачених та потерпілого в частині застосування ножів та елктрошокера або ж обумовлена намаганням обвинувачених покращити свою репутацію перед суспільством, шляхом заперечення застосування ножів та електрошокера або ж викликана тривалістю часу, який пройшов з моменту злочину до допиту. Суд, оцінюючи ці показання, вважає правдивими показання потерпілого, які є послідовними з початку кримінального провадження до його допиту в судовому засіданні і не викликають сумніву у їх правдивості зважаючи на репутацію потерпілого та відсутність мотивів обмовляти обвинувачених.

Показання обвинувачених щодо того, що третя особа не приймала участі у розбої відносно ОСОБА_38 спростовуються показаннями самого потерпілого, який сприймав обвинувачених та третього чоловіка, як осіб, які діяли спільно і ці показання суд схильний визнати правдивими, оскільки потерпілий очевидно не має мотиву говорити неправду щодо осіб з якими він раніше не був знайомий на відміну від обвинувачених, які можуть мати мотив запобігти кримінальному переслідуванню їх знайомого.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_3 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 та невстановленим співучасником злочину, 23.09.2016 року близько 04 годині 20 хвилин, знаходячись біля пам`ятника ім. ОСОБА_41 розташованого на Січеславській Набережній в м. Дніпро, неподалік від нічного клубу «Ріо», , побачив раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_42 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 та невстановленим співучасником злочину, підійшли до потерпілого ОСОБА_42 , та бажаючи подавити його волю до можливого опору використовуючи два предмети, схожі ножі та погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_43 , стали вимагати від останнього передачі мобільного телефону та грошових коштів, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Подавив таким чином волю малолітнього потерпілого ОСОБА_42 до можливого опору, ОСОБА_3 , разом зі співучасником злочину ОСОБА_4 , та невстановленим співучасником злочину, з корисливих мотивів, будучи особою яка раніше вчинила розбій, шляхом ривка вихватив з руки потерпілого чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_44 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» Iphone 4s, з вбудованою пам`яттю 16 gb, вартістю 2300 гривен, який знаходився у чохлі, який для потерпілого не представляє матеріальної цінності, та в якому знаходилась сім карта мобильного оператора «МТС» номером НОМЕР_8 , яка для потерпілого не представляє матеріальної цінності.

В цей час невстановлений слідством співучасник злочину знаходився в безпосередній близькості від неповнолітніх співучасників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасників злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та уникнути можливого затримання.

Після чого неповнолітній ОСОБА_3 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 , невстановленим співучасником злочину та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_43 матеріальну шкоду на загальну суму 2300 гривен.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винним у вказаному злочині та пояснив, що в ту ніч він з ОСОБА_4 після розбою відносно ОСОБА_38 побачили потерпілого ОСОБА_42 , який йшов і фотографувався на свій телефон. З ними також був третій хлопець, який був і при епізоді відносно ОСОБА_45 , однак він ніякої участі не приймав і куди він потім подівся обвинувачений не знає. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 підійшли до потерпілого і почали погрожувати ножами, вимагаючи телефон. Потерпілий зразу віддав телефон ОСОБА_4 і просив його не бити, так як мав травму на голові. Вони не нанесли йому жодного удару. Коли ОСОБА_3 взяв телефон, то намагався зламати iCloud телефону, однак потерпілий повідомив, що не знає пароля. Після цього вони з місця вчинення злочину зникли, продавши телефон за 1000-1400 гривень та поділивши гроші навпіл.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав та пояснив, що після розбою відносно ОСОБА_38 вони з ОСОБА_3 на тій же набережній побачили раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_42 , підійшли до нього і погрожуючи ножами висунули вимогу віддати телефон, що він відразу і зробив, передавши їм iPhone. Вони потерпілого не били. Також обвинувачений пояснив, що з ними був третій чоловік, якого вони не знають, він був неподалік, спостерігав за ними, однак жодних дій не вчиняв і куди подівся потім ОСОБА_4 не знає.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, з протоколу про прийняття заяви про вчинення злочину від 23.09.2016 року (т.1 а.с.100) вбачається повідомлення ОСОБА_46 про те, що 23.09.2016 близько 04:20 за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, в районі пам`ятника «імені В.Ф. Маргелову» невідома особа, під погрозою насильства, небезпечним для життя відкрито заволоділа мобільним телефоном «Iphone 4S» білого кольору sim НОМЕР_8 .

Сам механізм події зафіксовано в ході слідчого експерименту, проведеного 12.11.2016 року (т.1 а.с. 141-146) з потерпілим ОСОБА_46 біля пам`ятника «В.Ф. Маргелову» за адресою: вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі напроти буд. 15а вул. Січеславської Набережної, де потерпілий пояснив та показав, що у ніч 23.09.2016 року близько 04:00 години ранку на тротуарі Набережної до нього підійшли раніше невідомі йому три хлопця з закритої нижньою частиною обличчя. Після чого невідомі йому хлопці худої та повної статури дістали свої ножі та стали ними погрожувати, приставивши до тіла потерпілого, вимагаючи віддати їм грошові кошти та мобільний телефон. Після чого невідомий хлопець худорлявої статури забрав з правої руки ОСОБА_42 його мобільний телефон марки «Аpple» Iphone 4S, а хлопець повної статури обхватив його своєю рукою та повів до сходів, які ведуть до пам`ятника ОСОБА_39 . Там нападники стали його залякувати, щоб він не звертався до поліції.

В ході пред`явлення особи для впізнання 04.11.2016 (т.1 а.с. 123-126) потерпілий ОСОБА_46 вказав на ОСОБА_4 , який погрожував йому ножем, а в ході пред`явлення особи для впізнання 08.11.2016 (т.1 а.с. 135-138) потерпілий ОСОБА_46 впізнав особу ОСОБА_3 , який погрожував йому предметом схожим на ніж.

З висновку судово-товарознавчої експертизи № 2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193) вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Аpple» Iphone 4S, з вбудованою пам`яттю 16 gb складає 2 300 грн.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії обвинувачених кожного окремо слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила розбій не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях обвинувачених та даних зі слідчого експерименту проведеного з потерпілим не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту обвинувачених пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно.

Показання обвинувачених щодо того, що третя особа не приймала участі у розбої відносно ОСОБА_42 спростовуються показаннями самого потерпілого даними під час слідчого експерименту, який сприймав обвинувачених та третього чоловіка, як осіб, які діяли спільно і ці показання суд схильний визнати правдивими, оскільки потерпілий очевидно не має мотиву говорити неправду щодо осіб з якими він раніше не був знайомий на відміну від обвинувачених, які можуть мати мотив запобігти кримінальному переслідуванню їх знайомого.

Також необхідно зазначити, що потерпілий ОСОБА_46 протягом всього судового розгляду неодноразово викликався в судове засідання для його допиту і чотири рази з`являвся до суду, однак жодного разу не був допитаний в зв`язку з відкладенням розгляду справи з причин неявки когось учасників кримінального провадження. В подальшому його виклики не призвели до успіху, останній змінив засоби зв`язку та місце проживання, а тому розгляд справи завершено без допиту потерпілого з урахуванням думки учасників судового провадження, які не заперечували проти цього та необхідності дотримання розумних строків кримінального провадження, строк розгляду якого очевидно вийшов за межі розумного. При цьому відсутність показань потерпілого в судовому засіданні не є перешкодою для прийняття в якості доказу слідчого експерименту за його участі, тим паче, що ключові обставини події учасниками кримінального провадження фактично не оспорюються.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_4 25.09.2016 приблизно о 04 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 на площі Успенській в м. Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.

Після чого ОСОБА_4 , згідно відведеній йому ролі у скоєнні злочину підійшов до малознайомих потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , зупинившись перед ними та висунув вимогу віддати мобільні телефони, при цьому погрожуючи застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, шляхом демонстрації предмету за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, та, бажаючи, щоб у потерпілих склалось враження, що у разі не виконання вимог, погроза буде реалізована, здійснив один постріл у повітря, вгору. Після вказаних дій, ОСОБА_4 розуміючи, що погроза застосування предмета схожого на пістолет не подавила волю потерпілих та не змусила їх віддати йому мобільні телефони, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, відкрито дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж, та шляхом його демонстрації почав погрожувати потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 його застосуванням. Потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , розцінюючи погрозу застосування предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж, як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, почали тікати від ОСОБА_4 .

Подавив таким чином волю потерпілої до можливого опору, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , наздогнав потерпілу ОСОБА_18 та відкрито, шляхом ривку, заволодів її мобільним телефоном марки «Lenovo А6000», вартістю 2459 гривень 18 копійок, чим завдав майнову шкоду ОСОБА_18 , на вищевказану суму.

Далі ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою припинення дії потерпілої, спрямованої на повернення її майна, дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет та зробив три постріли в сторону потерпілої ОСОБА_18 , в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді вогнепальної непроникаючої рани зовнішнього носу праворуч, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

В цей час співучасник злочину ОСОБА_3 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, знаходився в безпосередній близькості від ОСОБА_4 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасника злочину ОСОБА_4 , та уникнути можливого затримання.

Після чого, неповнолітній ОСОБА_3 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_4 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 2459 гривень 18 копійок.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_3 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнав себе винним та пояснив, що в ту ніч вони з ОСОБА_4 приїхали до клубу, де познайомились з потерпілими ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . В ході спілкування вони вирішили переїхати в інший клуб, а тому вийшли з цього клубу і направились до банкомату, так як ОСОБА_4 треба було зняти гроші з картки. Пройшовши близько 10 хвилин, ОСОБА_3 стало погано, заболів живіт і він присів на парапет. Біля нього сіла ОСОБА_19 , яка щось говорила, але йому було так погано, що він не реагував на неї і що робилось навкруги не бачив. Через деякий час він побачив як з-за рогу вийшов ОСОБА_4 , а за ним йшла ОСОБА_18 . ОСОБА_19 почала питати, що відбувається, а ОСОБА_4 підняв ОСОБА_3 і вони пішли звідки, а через деякий час почали бігти. Також коли вони йшли, то ОСОБА_3 чув постріли, однак хто їх здійснював він не знає.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав частково та пояснив, що події тієї ночі пам`ятає погано. Вони з ОСОБА_3 перебували в нічному клубі, де познайомились з потерпілими. Через деякий час вони вийшли з клубу і ОСОБА_3 стало зле, а тому він присів. Далі обвинувачений подій не пам`ятає, може лише повідомити, що забрав у потерпілої ОСОБА_18 сумку, витяг з сумки мобільний телефон, скоріш за все марки Lenovo, та викинув сумку. Після цього він забрав ОСОБА_3 і вони почали йти звідти, однак потерпіла за ними гналася, а тому обвинувачений не озираючись та не цілячись, двічі вистрілив в неї з пневматичного пістолету, який мав при собі. Викрадений телефон вони продали, а гроші поділили порівну.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 та невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , їх винність у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих суду сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 пояснила, що в той день вона разом з ОСОБА_18 відпочивали в нічному клубі з 3-00 години ранку, в якому близько 4-00 познайомились з обвинуваченими. Під час перебування в клубі вони випили два легких коктейлі, а тому не були в стані алкогольного сп`яніння. Близько 5-00 годин ОСОБА_4 запропонував змінити клуб і всі погодились. Вони вийшли з клубу і ОСОБА_4 сказав, що йому треба зняти гроші з банкомату, а тому вони всі вирушили за ОСОБА_4 . Однак до банкомату вони не дійшли і, на думку потерпілої, їх спеціально завели, щоб пограбувати. Зненацька ОСОБА_3 начебто стало погано і вони зупинились. В цей час ОСОБА_4 почав виражатися нецензурною лайкою в їх бік, повідомляючи, що вони намагались "розвести" його на коктейлі та почав вимагати передати йому мобільні телефони на що отримав відмову. Він підходив то до ОСОБА_47 , то до потерпілої. В якийсь момент він витягнув ніж і приставив його до живота ОСОБА_48 , але зрозумівши, що це неефективно, дістав пістолет та здійснив постріл вгору. Потерпіла попросила ОСОБА_3 заспокоїти ОСОБА_4 , однак той не відреагував. Потерпілі почали тікати, при чому ОСОБА_18 побігла в один бік, а потерпіла в інший. Потерпіла намагалась зателефонувати в поліцію, однак їй це не вдалось. В цей час вона через дорогу побачила як ОСОБА_4 забрав у ОСОБА_18 сумку, дістав з неї телефон, а сумку чи то викинув, чи то повернув ОСОБА_49 , яка продовжувала йти за ним та просити повернути телефон. Потерпіла повідомила, що вона викликала поліцію і обвинувачені почали тікати, а ОСОБА_18 побігла за ними. В цей момент ОСОБА_4 почав стріляти в їх бік, здійснивши три постріли та попавши в ніс ОСОБА_18 від чого з носу пішла кров. Потерпіла вважає, що хоча ОСОБА_3 нічого й не робив, вони очевидно були в зговорі, так як ОСОБА_3 на її прохання припинити пограбування не реагував.

Потерпіла ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що 25.09.16 вона з ОСОБА_19 . Відпочивали в нічному клубі "МуленРуж" де вони випили пару коктейлей. Там вони познайомились з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і близько 4-30 обвинувачені запропонували змінити місце. Вони всі вийшли з клубу і пішли до банкомату за пропозицією ОСОБА_4 , якому начебто треба було зняти гроші. Однак до банкомату вони не дійшли, так як на пл. Демяна Бідного ОСОБА_3 стало погано і вони всі зупинились. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відійшли, переговорили, про щось, після чого ОСОБА_3 знову присів, а ОСОБА_4 почав нецензурно виражатись в адресу потерпілих і вимагати телефони. Через деякий час ОСОБА_4 звернувся безпосередньо до потерпілої і, погрожуючи словесно, дістав пістолет і вистрілив вгору. Незважаючи на це потерпіла відмовилась передати йому телефон, а тому ОСОБА_4 витягнув ніж і пішов в бік потерпілої. Вона реально злякалась і почала тікати від нього в бік Нового Центру, однак відразу за рогом ОСОБА_4 наздогнав її, схопив за сумку, вирвав її, дістав з неї телефон потерпілої Леново А 6000, сумку кинув на землю. Потерпіла підгняла смуку і пішла за ОСОБА_4 , який йшов за ОСОБА_3 і весь час просила повернути телефон. ОСОБА_19 повідомила, що вона викликала поліцію і обвинувачені розвернулись і побігли в бік вул. Успенської. Вона побігла за ними , прохаючи повернути телефон, однак ОСОБА_4 вистрілив в неї з пістолета три рази, попавши їй кулею в ніс.

Показання потерпілих в частині дати та місця вчинення злочину підтверджуються протоколом прийняття заяв про вчинення злочину 25.09.2016 року (т.3 а.с.140) згідно якого ОСОБА_18 повідомила про те, що 25.09.2016 близько 04:30 знаходячись за адресою: вул. Д. Бідного, дві невідомі особи, відкрито, з погрозами застосування ножа заволоділи мобільним телефоном марки «Lenovo» sim НОМЕР_9 .

Причетність обвинувачених до вчинення вказаного злочину підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.10.2016 і 25.10.2016 (т.3 а.с. 179-181, 182-184, т. 4 а.с. 14-16) в ході яких потерпілі ОСОБА_19 і ОСОБА_18 впізнали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які вчинили відносно потерпілих розбійний напад.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №4148е від 31.10.2016 року (т.4 а.с 56-57) у потерпілої ОСОБА_18 виявлене тілесне ушкодження у вигляді: вогнепальної непроникаючої рани зовнішнього носу праворуч, яке могло утворитися від дії тупого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути додаткові фактори при пострілі, можливо з пневматичного знаряддя, не задовго до надходження її до медичного закладу і вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи №08/3.2-676 від 14.11.2016 року (т.4 а.с 65-67) встановлено, що чужорідне тіло, вилучене 27.09.2016 року з крила носу ОСОБА_18 під час проведення операції в КЗ «Синельниківська ЦРЛ «ДОР» , є сферичною кулею калібру 4,5 мм. (ВВ), яка призначена до стрільби із гладкоствольної пневматичної зброї калібку 4,5 мм (ВВ) та до категорії бойових припасів не відноситься.

З висновку судово-товарознавчої експертизи №4863-16 від 07.10.2016 року (т.4 а.с 43-47) вбачається, що станом на 25.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Леново А 6000» складає 2 459,18 гривень, а копія коробки з телефону (т. 3 а.с. 163), надана потерпілою підтверджує факт наявності у неї цього телефону до вчинення відносно неї розбою.

Аналізуючи вищевказані докази кожен окремо та в їх сукупності між собою та з показаннями обвинувачених, суд приходить до висновку, що вони належні, допустимі та достовірні, не містять таких суттєвих суперечностей, які б перешкоджали суду дійти за критерієм поза розумним сумнівом до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, а тому їх вину суд вважає доведеною і дії обвинувачених кожного окремо слід вірно кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Кваліфікація дана стороною обвинувачення діям обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насилля, вчинений за попередньою змовою групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила розбій не в повній мірі відповідає диспозиції ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підлягає уточненню у вироку. Однак слід звернути увагу, що такий недолік сторони обвинувачення не є настільки суттєвим, щоб міг потягнути за собою порушення права на захист обвинувачених, оскільки останні достовірно знали про висунуте обвинувачення з усіма кваліфікуючими ознаками, а судом кваліфікація уточнена лише з метою приведення її до відповідності з диспозицією норми КК України.

Різниця в показаннях потерпілих не є суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту потерпілих пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно.

Показання ж обвинуваченого ОСОБА_3 суд оцінює критично враховуючи те, що останній може мати зацікавленість у встановленні непричетності до цього злочину, в той час як потерпілі чітко вказали, що ОСОБА_3 почувався не настільки погано, щоб зупинити ОСОБА_4 , а неодноразове вчинення аналогічних дій з ОСОБА_4 щодо інших потерпілих підтверджує той факт, що ОСОБА_3 приймав участь у вчиненні вказаного злочину.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, кожен з яких є тяжким, а більшість посягають на додатковий об`єкт здоров`я та життя громадян, обставини вчинення злочинів, які вирізняються зухвалістю та застосуванням зброї, його активна роль у вчинені злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, і вчиняв нові злочини, знаючи, що відносно нього має виконуватись вирок, яким призначене реальне покарання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, з місця проживання характеризується посередньо.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , то судом не встановлено наявність у нього тяжких хвороб. Обвинувачений виховувався в багатодітній сім`ї лише матір`ю, так як батько останнього помер коли обвинуваченому було 12ть років. Також слід зазначити, що матір було побавлено батьківських прав в той час як ОСОБА_3 вже перебував під вартою. Перебуваючи на свободі обвинувачений навчався і зараз продовжує навчання у вечірній школі. На шлях вчинення злочину очевидно став в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, так як заробітки не давали прибутку достатнього щоб прогодувати себе та допомогти сім`ї. До вчиненого обвинувачений відноситься критично і хоча свою вину визнає частково, однак в тому, що вчинив кається і готовий спокутувати свою вину, повідомивши, що вже вважає себе таким, що став на шлях виправлення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд вважає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено. .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ст. 102, 103 КК України у його мінімальному розмірі передбаченому ст. 187 КК України без конфіскації майна, оскільки такий вид покарання до неповнолітніх застосовано бути не може, та саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставина та даним про особу обвинуваченого, описаним вище.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті, як про це просить прокурор, суд не вбачає, оскільки в судовому засіданні не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та, більш того, встановлено, що ОСОБА_3 маючи дві судимості, не відбувши покарання за жодної з них, розуміючи наслідки своїх дій, продовжив вчинення аналогічних злочинів за якими його було засуджено та навіть більше, почав вчиняти більш тяжкі злочини, які посягають не лише на власність, а й на життя і здоров`я фізичних осіб, що свідчить про відсутність навіть натяку на те, що ступінь тяжкості вчиненого ним злочину знижується

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року до чотирьох років двох місяців позбавлення волі, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року до покарання призначеного цим вироком.

При призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, кожен з яких є тяжким, а більшість посягають на додатковий об`єкт здоров`я та життя громадян, обставини вчинення злочинів, які вирізняються зухвалістю та застосуванням зброї, його активна роль у вчинені злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Змішаний розлад поведінки та емоцій», однак згідно висновків судово-психіатричних експертів № 252 від 10.11.2019 та № 262 від 18.11.2016 (т. 4 а.с. 94, т. 2 а.с. 168) обвинувачений ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом психіки в період часу, які відноситься до інкримінованих йому дій не страждав і на час проведення експертизи не страждає. Виявляє не соціалізований розлад поведінки і в період часу, який відноситься до інкримінованих йому дій і на день проведення експертиз розуміє значення своїх дій і може ними керувати.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 страждає на тяжку хворобу, а саме, СНІД IV клінічної стадії, виражена іммуносупрессія, орофарінгеальний кандидоз, цитомегаловірусна інфекція в стадії загострення, полінейропатія, хронічний єрозивний гастродоуденит, виразкова хвороба ДПК IV стадії, вегето-судинна дистонія змішаного типу. (т. 2 а.с. 72)

Крім того суд враховує, що обвинувачений виховувався дідусем і бабусею, мама ж приділяла йому увагу фактично проживаючи не з ним, батьківського виховання обвинувачений не знав. Стосунки в сім`ї доброзичливі і обвинувачений забезпечений всім необхідним.

Даних про оточення його друзів обвинувачений не надав і судом таких даних не встановлено. Обвинувачений, хоча і визнає свою вину частково, однак щирого каяття очевидно не проявляє.

На момент ухвалення вироку обвинуваченим частково відшкодовано шкоду потерпілим (т. 1 а.с. 232-236)

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд вважає вчинення злочину неповнолітнім, часткове добровільне відшкодування шкоди та наявність тяжкої хвороби на день ухвалення вироку.

Посилання прокурора та інших учасників на такі пом`якшуючи обставини як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів суд вважає надуманими, так як каяття висловлене ОСОБА_4 в судовому засіданні очевидно не є щирим, а активного сприяння розкриттю злочинів не було з боку обвинуваченого, оскільки останній жодного разу не давав показань слідчому і на початку судового розгляду також відмовлявся давати показання суду, що не можна кваліфікувати як активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ст. 102, 103 КК України без конфіскації майна, оскільки такий вид покарання до неповнолітніх застосовано бути не може, та саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставина та даним про особу обвинуваченого, описаним вище.

Враховуючи наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин і, зокрема, тяжку хворобу обвинуваченого, які в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, яка описана вище, враховуючи, що призначення покарання за вчинення злочину передбаченого ст. 187 КК України у його мінімальному розмірі у виді семи років позбавлення волі може перетворитись, у випадку з обвинуваченим, фактично до довічного позбавлення волі та призначення такого покарання фактично зведе нанівець право на надію, яке є одним з невід`ємних прав людини, виведеним ЄСПЛ в своїй практиці з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне призначити покарання за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України відповідно до положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях цих статей.

В той же час, вирішуючи питання застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого, як про це просить прокурор, і звільнення його від відбування покарання, суд вважає, що підстав для застосування цієї норми не має, оскільки покарання за своєю суттю має на меті як кару за вчинення злочинів так і виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів засудженими та іншими особами.

На сьогоднішній день в України проблема ВІЛ інфекції є не новою і набула певного поширення, а тому звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з цих підстав створить уяву у суспільства та осіб, які хворіють на цю хворобу про певну безкарність хворих осіб за вчинення тяжких злочинів, які посягають не лише на власність, а й на життя і здоров`я громадян, що є неприпустимим, а тому суд вважає за необхідне ст. 75 КК України у даному випадку не застосовувати.

Вирішуючи заявлений законним представником потерпілого ОСОБА_12 цивільний позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення з обвинувачених солідарно на її користь матеріальної шкоди в розмірі 2136,46 гривень (т. 1 а.с. 81), суд вважає, що він не підлягає задоволенню, так як з копії документів на поштовий переказ вбачається, що вказані кошти перераховані ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 , а отже матеріальна шкода завдана ОСОБА_13 відшкодована і підстав для задоволення її позовних вимог не має.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_14 та ОСОБА_16 цивільний позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення з обвинувачених солідарно на користь потерпілого ОСОБА_14 матеріальної шкоди в розмірі 4241 гривень та на користь потерпілої ОСОБА_16 матеріальної шкоди в розмірі 2242 гривень (т. 1 а.с. 39), суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, так як з розписки ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 232) вбачається, що йому відшкодовано ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 2 607 гривень і він матеріальних претензій не має до ОСОБА_4 , з розписки ж потерпілої ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 233) вбачається, що їй відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 3135 гривень.

Таким чином матеріальна шкода завдана ОСОБА_16 відшкодована, а отже підстав для задоволення її позовних вимог не має, а матеріальна шкода ОСОБА_14 відшкодована частково ОСОБА_4 , а отже шкода в розмірі 528,02 гривень, яка встановлена судом як не відшкодована потерпілому підлягає стягненню з ОСОБА_3 на підставі ст. 1166 ЦК України.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_17 до ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 1 000 гривень і моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, а також про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 1 000 гривень і моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень (1 а.с. 36, 138) суд вважає, що оскільки матеріальна шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі, що підтверджується його розпискою (т. 1 а.с. 236), то в задоволені позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди належить відмовити.

Водночас, з встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що протиправними діями обвинувачених потерпілому дійсно спричинена моральна шкода, яка виразилась у переживаннях за своє життя і здоров`я під час нападу на нього, у переживаннях пов`язаних з отриманими ним тілесними ушкодженнями, у переживаннях та необхідності прикладати додаткових зусиль для відновлення свого попереднього стану в зв`язку зі втратою його майна телефону, яким він активно користувався у повсякденному житті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачеві суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, характер немайнових втрат, обставини описані вище, ступінь вини обвинувачених, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості, справедливості, враховує матеріальне становище обвинувачених і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями обвинувачених в розмірі 15 000 гривень.

Визначаючи особу, яка має нести цивільну відповідальність за позовом, суд зазначає, що ст. 1179 ЦК України передбачає самостійну відповідальність неповнолітньої особи за завдану нею шкоду на загальних підставах. Винятком з цього правила є лише відсутність у неповнолітнього майна достатнього для відшкодування шкоди, однак це виняток діє лише до досягнення дитиною повноліття.

Оскілки на день ухвалення вироку обвинувачені досягли повноліття, то суд вважає, що моральна шкода в розмірі зазначеному судом підлягає стягненню з обвинувачених солідарно на підставі ст. 1167 ЦК України

Питання про речові докази та судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:

?за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців;

?за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на сім років без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття сім років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, одного місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року, визначивши остаточно до відбуття сім років один місяць позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбуття призначеного покарання перебування ОСОБА_3 під вартою з 18 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_3 залишити в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до відбуття ним призначеного цим вироком покарання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:

?за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік;

?за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття три роки позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_14 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 528,02 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_14 , а також в задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_17 до ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_17 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_17 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі: 215 гривень (т. 1 а.с. 67), 245 гривень (т. 2 а.с. 187), 176,20 гривень (т. 4 а.с. 24), 176,20 гривень (т. 4 а.с. 33), 176,20 гривень (т. 4 а.с. 42) та витрати на проведення судової балістичної експертизи в розмірі 527,76 грн. (т. 4 а.с. 64)

Речовий доказ - мобільний телефон марки «HTC Desire 326G Dual Sim Blue» повернути потерпілому ОСОБА_50 .

Речові докази CD-R диски (т. 3 а.с. 30, 41) зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ кулю - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченим та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1