ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 766/3318/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/3/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.358 КК України
У Х В А Л А
іменем України

19 лютого 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000275 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.11.2014р. Дніпровським районним судом м. Херсона за ч.1, 2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого від відбування покарання згідно ухвали від 24.04.2018р. про застосування відносно нього амністії;

засуджено: за ч.4 ст.358 КК України на 1 рік обмеження волі.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він влітку 2017 року (більш точної дати не встановлено) умисно, за мотивом незаконного отримання права керування транспортними засобами, всупереч рішенню суду про позбавлення його цього права, достовірно знаючи, що внаслідок вчинення адміністративного правопорушення від 26.09.2009 року посвідчення водія Серії НОМЕР_1 , отримане ним згідно вимог законодавства, у нього вилучено та в подальшому на підставі постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 06.11.2009 року його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 10 років, надавши невстановленій особі фотокартку з власним зображенням, достовірно знаючи про недійсність документу, який містив завідомо неправдиві відомості, придбав у невстановленої слідством особи підроблений документ, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Центр 6541, TSC 6541 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з власним фотозображенням, відповідно до якого з 10.07.2017 до 10.07.2047 він має право керувати транспортними засобами категорії "В", та яке згідно висновку експерта від 19.02.2018 №56-ПТ не відповідає бланкам відповідних посвідчень водія на пластиковій основі, які знаходяться у офіційному обігу.

У подальшому, 24.01.2018р. близько 14.00год. ОСОБА_8 , знаходячись на вул. І. Кулика в м. Херсоні (біля буд.128), умисно, з метою посвідчення свого права керування транспортним засобом, використав завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 з власним фотозображенням на ім`я ОСОБА_8 на законну вимогу інспектора Управління патрульної поліції в м. Херсоні, ознайомивши працівників поліції з його змістом.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, який пропущено з поважних причин, оскільки рішення суду першої інстанції проголошено за відсутністю обвинуваченого та його захисника, копії вироку їм не надсилались. По суті прийнятого рішення, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, захисник вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів наголошує, що судом при призначенні покарання не враховано наявність пом`якшуючої обставини, активне сприяння розкриттю злочину. Поза увагою також залишено наявність на утриманні обвинуваченого дружини-інваліда та малолітньої дочки, не надано належної оцінки посередній характеристиці обвинуваченого, не враховано відсутність тяжких наслідків від злочинних дій ОСОБА_8 та мотиви вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин. Вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті. З цих підстав просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та пом`якшити ОСОБА_8 покарання, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Враховуючи те, що за результатами судового розгляду та ухвалення обвинувального вироку судом першої інстанції копія прийнятого рішення не вручалась та не направлялась ні обвинуваченому, ні його захиснику, строк на апеляційне оскарження вказаного вироку не є пропущеним.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.358 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, які досліджено у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 ним не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним в обсязі висунутого обвинувачення, фактичні обставини кримінального провадження не оспорював.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного покарання та необхідність його пом`якшення, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегія суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, - повне визнання вини та щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочинів.

З урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці та правильно призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік у мінімальних межах санкції ч.4 ст.358 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, не пов`язаний з обмеженням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання та призначення покарання у виді штрафу, зокрема, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність посередньої характеристики, перебування на утриманні обвинуваченого дружини та дитини, товони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який, будучи судимим за вчинення умисних злочинів, в тому числі за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, з матеріалів провадження випливає, що ОСОБА_8 постійного місця роботи та законного джерела прибутку не має, а отже доводи захисника про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу в максимальних межах санкції інкримінованої статті, є безпідставними.

Дані про особу ОСОБА_8 , характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, свідчать про неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах обмеження волі, оскільки призначення йому менш суворого покарання, не пов`язаного з обмеженням волі, зокрема, у виді штрафу, як про це вказує захисник в апеляційній скарзі, буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи його посередню репутацію та рецидив злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить, тому апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено, тому вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2