Справа № 127/6391/19
Провадження № 1-кп/127/201/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000012, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000012 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Прокурор обвинувачує ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
У відповідності до наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 238/ОС від 09.12.2016 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Вінницького РВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області та відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» старший лейтенант поліції ОСОБА_6 у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно-розшукової діяльності, повинні вживати необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів.
Також, в ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» зазначено, що у разі виявлення ознак злочину оперативний підрозділ, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, зобов`язаний невідкладно направити зібрані матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, до відповідного органу досудового розслідування для початку та здійснення досудового розслідування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до посадової інструкції оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Вінницького РВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області, затвердженої начальником Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_7 , на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , як на оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Вінницького РВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області поряд з іншими, покладено обов`язок здійснювати перевірку заяв, повідомлень та скарг громадян, а також організовувати та здійснювати заходи спрямовані на попередження та розкриття злочинів скоєних на території Вінницького району.
Згідно ст. ст. 2, 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 забороняється використовувати свої службові повноваження або своє службове становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а в разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язаний невідкладно вжити заходів щодо запобігання одержання такої неправомірної вигоди.
Однак, у порушення вищезазначених норм законодавства та посадової інструкції, ОСОБА_6 , являючись службовою особою Вінницького РВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області, з спеціальним званням - старший лейтенант поліції, вирішив вчинити злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.
27.12.2018 року до Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, надійшла заява від громадянина України ОСОБА_8 про вчинення злочину, а саме крадіжки мобільного телефону, яка внесена до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Вінницького РВП. Виконанням даної заяви займався старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , який відповідно до даної заяви, керуючись Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», Законом України «Про Національну поліцію» та посадової інструкції, зобов`язаний здійснювати перевірку заяв, повідомлень та скарг громадян, а також вживати необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів.
Так, 17.01.2019 близько 14 години 45 хвилин, у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 2, 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» та положень посадової інструкції, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , являючись службовою особою правоохоронного органу, уповноваженою на вжиття необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів, маючи намір на одержання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів
та з метою особистого незаконного збагачення, перебуваючи в автомобільному транспорті марки «КІА magentis» держаний номер реєстрації « НОМЕР_1 » неподалік будинку АДРЕСА_1 , у ході особистої розмови, висловив громадянину ОСОБА_9 прохання надати неправомірну вигоду в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень за не вчинення ним дій в інтересах останнього, а саме за не вжиття оперативно-розшукових заходів щодо викриття злочину на підставі заяви ОСОБА_8 , пов`язаного з таємним викраденням мобільного телефону, вчиненим ОСОБА_9 .
В цей час, ОСОБА_9 побоюючись кримінальної відповідальності за не вчинений ним злочин, пов`язаний з таємним викраденням мобільного телефону, без контролю правоохоронних органів, передав частину обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, які були у нього наявні на той час.
18 січня 2019 року ОСОБА_9 розуміючи протиправність вимог ОСОБА_6 , звернувся до правоохоронних органів та діяв під контролем з метою перевірки дійсності намірів останнього на отримання неправомірної вигоди для себе.
Як наслідок, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди, у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 2, 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» та положень посадової інструкції, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , являючись службовою особою правоохоронного органу, уповноваженою на вжиття необхідних оперативно-розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів, маючи намір на одержання неправомірної вигоди для себе, умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, 19.01.2019 близько 12 год. 30 хв., знаходячись в автомобільному транспорті марки «КІА magentis» держаний номер реєстрації « НОМЕР_1 » неподалік будівлі №34А по вул. Замостянській у м. Вінниці, отримав від ОСОБА_9 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень, за не вчинення ним дій в інтересах останнього, а саме за не вжиття оперативно-розшукових заходів щодо викриття злочину на підставі заяви ОСОБА_8 , пов`язаного з таємним викраденням мобільного телефону, вчиненим ОСОБА_9 .
Разом з обвинувальним актом на адресу суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 28 лютого 2019 року в присутності захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_11 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_6 - з іншого.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, яким призначити, узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах Національної поліції строком на один рік. Прокурор вважає, що дане покарання відповідає вимогам суспільства, угода укладена згідно вимог КПК України, просив вирішити долю речових доказів.
Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним і прокурором ОСОБА_11 , пояснив, що угоду було укладено в м. Вінниці в приміщенні військової прокуратури за участі захисників обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Хто був ініціатором укладення угоди ОСОБА_6 однозначно відповісти не зміг.
Додатково повідомив суду, що вину у вчиненні інкримінованого правопорушення він визнає повністю, при укладенні угоди йому було роз`яснено право на повний судовий розгляд, скористатись цим правом обвинувачений не бажає, проте, в якому випадку вирок може бути оскаржено обвинуваченому роз`яснено не було.
З приводу покарання, узгодженого сторонами угоди, пояснив, що вважає його достатнім та справедливим, повідомив, що він має на утриманні дружину та малолітню дитину, наразі обвинувачений не працює, працює лише його дружина, яка отримує заробітну плату в розмірі п`яти тисяч грн. на місяць. Її заробітку на утримання сім`ї не вистачає, покарання у виді штрафу в розмірі 25 500 гривень та судові витрати в розмірі 7436 грн. ОСОБА_6 планує заплатити із сімейних заощаджень.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, повністю визнав, щиро розкаявся, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, яка відповідає кримінально-процесуальному закону, призначити узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, угода відповідає вимогам КПК України, була укладена обвинуваченим добровільно, покарання, про призначення якого сторони угоди дійшли згоди, відповідає вимогам суспільства, додатково просив при затвердженні угоди вирішити долю речових доказів.
Заслухавши думку сторін, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та докази надані прокурором щодо особи обвинуваченого, перевіривши зміст угоди, суд дійшов наступних висновків.
Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або Закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону та не відповідають інтересам суспільства.
Згідно вимог п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
В судовому засіданні встановлено та ніким не оспорюється те, що на даний час обвинувачений не працює, дохід його сім`ї, до складу якої входить дружина та малолітня дитина, становить всього 5 тис. грн. на місяць, що, вочевидь, та зі слів самого обвинуваченого, є недостатнім для утримання сім`ї.
Разом з тим в угоді зазначене, узгоджене сторонами основне покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що враховуючи матеріальний стан сім`ї обвинуваченого, викликає сумнів, чи зможе він сплатити штраф у доволі значному розмірі, а саме в сумі 25 500 гривень. На думку суду, є очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Доказів того, що у сім`ї обвинуваченого наявні заощадження в розмірі не меншому, ніж визначене покарання, суду надано не було.
Крім того, сторонами угоди узгоджено додаткове покарання, не передбачене санкцією ч.1 ст.368 КК України у виді позбавлення обвинуваченого права обіймати посади в органах Національної поліції строком на один рік, при цьому відсутнє посилання на зміст ст.55 КК України.
Згідно ч.4 ст. 372 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення щодо процесуальних витрат.
Як вбачається з довідок про витрати на проведення судової експертизи в кримінальному провадженні від 06 березня 2019 року та від 14 березня 2019 року, витрати на проведення експертиз становлять 6 864,00 гривні та 572,00 гривні, про що обвинуваченому станом на дату укладення угоди (28 лютого 2019 року) відомо бути не могло, тому суд вважає, що завчасна згода обвинуваченого відшкодувати судові витрати в кримінальному провадженні, та, відповідно, умови угоди про визнання винуватості порушують його права, свободи та інтереси.
Також суд вважає, що узгоджене сторонами угоди покарання суперечить загальним засадам призначення покарання, а саме вимогам ст.65 КК України внаслідок невідповідності узгодженого покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_6 правопорушення через його м`якість.
Крім того, суду є незрозумілим, яке відношення до кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 має ОСОБА_12 (аркуш 12 угоди), який не є стороною угоди, проте інформацію щодо нього вказано в Розділі 4 угоди.
Враховуючим вищевикладене суд приходить до висновку про невідповідність та суперечність угоди про визнання винуватості КПК і КК України, тому суд вважає, що необхідно відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.
Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 372, 472 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000012 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, відмовити.
Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: