ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/200/19 Справа № 183/370/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора, що приймав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючому у ТОВ «Лікон Компані», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6
прокурора - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
підозрюваного - ОСОБА_9 -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року застосовано підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години кожен день не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 та покладенням на нього обов`язків протягом двох місяців.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Слідчий суддя також враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , а також те, що підозрюваний працює у ТОВ «Лікон Компані», тому вважав, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_9 повинно бути застосовано у певний період доби. .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання.
Свої вимоги, прокурор обґрунтовує тим, що слідчим суддею в ухвалі не обгрунтовано не враховано те, що підозрюваний раніше судимий, не обгрунтовано не враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Окрім того, вважає, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також перебуваючи на волі впливати на потерпілого свідків, перешкоджаючи встановленню істини по справі, вчиняти інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання вищезазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого не були дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Так, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається висновків слідчого судді щодо обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та які ризики або ризик, на думку слідчого судді, доведені стороною обвинувачення, що дає підстави взагалі застосувати до підозрюваного будь-який запобіжний захід. Натомість оскаржувана ухвала містить в собі протиріччя, оскільки слідчим суддею зазначено про недоведеність стороною обвинувачення заявлених ризиків та встановлено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора є належними та обґрунтованими.
Водночас, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.
Так, апеляційний суд вважає, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується, зокрема, витягом з ЄРДР про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, внесене до ЄРДР 19.01.2019 року за № 0000018; протоколом огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_3 , протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; довідкою № 652, виданої КЗ «Новомосковська центральна районна лікарня» ДОР», відповідно до якої у ОСОБА_13 встановлений діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку, кома; довідки № 101, виданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім..Мечникова», відповідно до якої у ОСОБА_13 встановлений діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, забиття головного мозку 2 ступеню, субарахноідальний крововилив, перелом основи черепу; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого 19.01.2019 року о 19.12 годині затримано ОСОБА_9 ; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 20.01.2019 року та іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що вони є також обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, апеляційним судом встановлено, що існують обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме з метою уникнення відповідальності підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, при проведенні досудового розслідування не виявлено всіх частин викраденого трубопроводу і відсутні відомості про їх місце знаходження, а дане майно фактично є предметом вчинення злочину та може зберігати на собі його сліди. Перебуваючи на волі, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та представника потерпілого, осіб, з якими разом був вчинений злочин та які не встановлені наразі, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК України враховує тяжкість покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, що у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, зухвалість вчиненого злочину, тілесні ушкодження завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Окрім цього, апеляційний суд також враховує наявність у підозрюваного місця реєстрації та проживання, міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, постійного місця роботи у тому числі що раніше не судимий, однак заявлені ризики дійсно об`єктивно існують і застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе їм запобігти та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на вищевикладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а до підозрюваного ОСОБА_9 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_9 скасувати.
Постановити нову ухвалу Дніпровського апеляційного суду якою клопотання слідчого СВ Перещепинського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке погодженого з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 38 діб, а саме до 20 березня 2019 року, взявши його під варту негайно в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає..

Судді: