Справа №712/466/19
Провадження № 1-кс/712/333/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 25.05.2007 року реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження (арешту) нерухомого майна (квартири, частини квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 » з відкриттям розділу, номер запису про обтяження 5018322.

Підставою обтяження є постанова б/н Придніпровського РВУ МВС України м. Черкаси від 12.07.1996 року.

Орган, який виніс постанову, на даний час, перебуває в стані припинення. Тому 19.02.2018 року її представником, адвокатом ОСОБА_6 , було зроблено запит на голову ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області.

23.02.2018 року на запит надійшла відповідь слідчого управління ГУ Національної поліції в Черкаській області де вказано, що арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 був накладений слідчим СО Придніпровського РОУ МВС м. Черкаси у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 11451 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 143 КК України ( в редакції 1960 року) на підставі постанови про накладення арешту на майно від 12.07.1996 року.

Із постанови вбачається, що підозрюваною по даній кримінальній справі була громадянка ОСОБА_4 . Слідчим СО Придніпровського РО УМВС м. Черкаси ОСОБА_7 16.11.1994 року із КП «ЧООБТІ» була отримана довідка та копія свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 і саме на підставі цієї довідки була винесена постанова 12.07.1996 року про накладення арешту на вищевказану квартиру, як таку, що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Однак, на час винесення постанови про накладення арешту на частину квартири єдиним власником нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 була вона, ОСОБА_3 на підставі договору обміну від 22.11.1995 року. Вказаний договір відбувся між нею та громадянкою ОСОБА_8 та був посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою в реєстрі № 4-10882 і зареєстрований в Черкаському ООБТІ. ОСОБА_4 відчужила вказану квартиру ще 31.05.1995 року за договором купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори.

01.10.2001 року вказана кримінальна справа закрита на підставі п. 3 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року). При цьому, питання зняття заборони (арешту) нерухомого майна не вирішено і архівний запис обтяження з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно був перенесений у 2007 році до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Про це їй, як власниці квартири, стало відомо випадково у 2018 році, коли з`явилася до нотаріуса, щоб подарувати квартиру онукові.

З огляду на дату винесення постанови, вважаю, що підстав для накладення арешту на вказану квартиру не було з самого початку, оскільки на час винесення постанови Придніпровським РВУ МВС України м. Черкаси квартира АДРЕСА_3 не належала ОСОБА_9 . Саме тому ОСОБА_9 не ставила питання стосовно зняття арешту з майна одночасно із закриттям кримінального провадження. Оскільки вона не була учасником кримінального провадження, то і не могла знати про цей арешт.

Вважаючи, що Придніпровським районним відділом в місті Черкаси управління МВС України в Черкаській області в особі Ліквідаційної комісії РВ УМВС України в Черкаській області безпідставно обмежене її право власності на майно чим порушено ст. 41,47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 316-319, 321 ЦК України нею до Придніпровського районного суду м. Черкаси 07.08.2018 року подано позовну заяву про зняття арешту з майна (справа № 711/6521/18).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2018 року, яка вступила в законну силу 28.12.2018 року, провадження у цивільній справі закрито і повернуто судовий збір сплачений за подачу даного позову.

В мотивувальній частині ухвали вказано, що «арешт на майно, накладений за правилами кримінального судочинства підлягає скасуванню за правилами того ж виду судочинства. Оскільки нормами КПК України 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб, які не були учасниками кримінального провадження, але є власниками арештованого майна, при вирішенні зазначеного питання підлягають застосуванню норми КПК України 2012 року».

Суд, пославшись на правові висновки Верховного Суду (постанови від 07.11.2018 року,15.05.2018 року, 23.05.2018 року), прийшов до висновку, що «справу належить розглядати в порядку передбаченому статтями 174, 539 КПК України».

Отже, враховуючи нині діючі норми права, вона, як власник майна на яке накладено арешт слідчим СО Придніпровського РО УМВС м. Черкаси, що перебуває в стані ліквідації (Ліквідаційна комісія Придніпровського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області - вул. Ярослава Чалого (Грибоєдова), 61 , м. Черкаси) вважає за необхідне звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна повністю (на всю квартиру), який накладено необґрунтовано.

Просить скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна - з квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 і скасувати у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно запис (архівний) про обтяження № 5018322 від 25.05.2007 року про арешт нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 .

В судове засідання адвокат заявника ОСОБА_6 не з`явилася, скерувала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та відсутність ОСОБА_3 . Клопотання підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами кримінально-процесуального законодавства та Конституцією України.

В судовому засіданні встановлено, що з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 25.05.2007 року реєстратором Першої черкаської державної нотаріальної контори прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження (арешту) нерухомого майна (квартири, частини квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 » з відкриттям розділу, номер запису про обтяження 5018322.

Підставою обтяження є постанова б/н Придніпровського РВУ МВС України м. Черкаси від 12.07.1996 року.

Орган, який виніс постанову, на даний час, перебуває в стані припинення. Тому 19.02.2018 року її представником, адвокатом ОСОБА_6 , було зроблено запит на голову ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області.

Відповідно відповіді слідчого управління ГУ Національної поліції в Черкаській області від 23.02.2018 року арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 був накладений слідчим СО Придніпровського РОУ МВС м. Черкаси у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 11451 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) на підставі постанови про накладення арешту на майно від 12.07.1996 року.

Із постанови вбачається, що підозрюваною по даній кримінальній справі була громадянка ОСОБА_4 . Слідчим СО Придніпровського РО УМВС м. Черкаси ОСОБА_7 16.11.1994 року із КП «ЧООБТІ» була отримана довідка та копія свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 і саме на підставі цієї довідки була винесена постанова 12.07.1996 року про накладення арешту на вищевказану квартиру, як таку, що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Однак, на час винесення постанови про накладення арешту на частину квартири єдиним власником нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 була ОСОБА_3 на підставі договору обміну від 22.11.1995 року. Вказаний договір відбувся між ОСОБА_3 та громадянкою ОСОБА_8 та був посвідчений Першою Черкаською державною нотаріальною конторою в реєстрі № 4-10882 і зареєстрований в Черкаському ООБТІ. ОСОБА_4 відчужила вказану квартиру ще 31.05.1995 року за договором купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори.

01.10.2001 року вказана кримінальна справа закрита на підставі п. 3 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року). При цьому, питання зняття заборони (арешту) нерухомого майна не вирішено і архівний запис обтяження з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно був перенесений у 2007 році до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 21 та 22 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 26.03.2013 року у справі Рисовський проти України зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ЕСНЯ 2002-УПІ).

Отож, державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства» вказано що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Таким чином, самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самої фізичної особи.

В даному випадку кримінальне провадження закрито провадження, а на час винесення постанови Придніпровським РВУ МВС України м. Черкаси квартира № 67 по вул. Героїв Сталінграду, будинок 16 в м. Черкаси не належала ОСОБА_9 , тому потреба в накладенні арешту відпала.

Керуючись ст.ст. 170-174, 303-309, 369, 372, 376 КПК України, ст.ст. 3, 21 22, 41 Конституції України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна - з квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та скасувати у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно запис (архівний) про обтяження № 5018322 від 25.05.2007 року про арешт нерухомого майна, квартири АДРЕСА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1