ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/204/18 Справа № 188/1176/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000391 за апеляційними скаргами прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 504 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Також судом вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він разом зі своїм батьком ОСОБА_12 та ОСОБА_13 19 червня 2016 року в період з 20.30 - 21.00 години з метою відпочити та відсвяткувати день медика і трійцю, прийшли до магазину «Калинка», розташованого по вул.Сонячна в смт.Петропавлівка Дніпропетровської області, де вони познайомилися з ОСОБА_14 , який перебував у іншій компанії, а згодом підсів до них за столик з пляшкою горілки і вони продовжили розпивати горілку всі разом.
Близько першої години ночі 20 червня 2016 року ОСОБА_8 , його батько ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, направились додому по вул.Кірова, за ними також пішов ОСОБА_14 , який наполягав на тому, щоб компанія продовжила святкувати і не йшла додому.
ОСОБА_13 додому пішов першим, ОСОБА_8 на прохання ОСОБА_14 повернувся до магазину "Калинка" та забрав велосипед ОСОБА_14 .
ОСОБА_8 відвів додому батька ОСОБА_12 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння і сам не міг пересуватися, та повернувся за своїм велосипедом на перехрестя вулиць Сонячна (колишня Кірова) та Набережна у смт.Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виникла сварка, в ході якої на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, з 01.20 годин до 02.00 годин 20 червня 2016 року, ОСОБА_8 , перебуваючи біля домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , умисно наніс ОСОБА_14 удари руками в обличчя. Від цих ударів ОСОБА_14 впав на землю. Після чого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_14 , вихопив з рук ОСОБА_14 ніж та зі значною силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, лезом ножа умисно наніс ОСОБА_14 удари у життєво важливі частини тіла, а саме: в обличчя, шию, грудну клітку, черевну порожнину та в область передпліччя правої руки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди. Просить призначити новий розгляд цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.
Зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5. Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а отже суд першої інстанції допустився помилкового вирішення позову потерпілих про відшкодування моральної шкоди без сплати ними судового збору.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження стосовно його підзахисного у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливості їх отримати. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.
Вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню повністю через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; що має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження підлягає закриттю, враховуючи вимоги п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України.
Звертає увагу, що засуджений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, але вважає, що така позиція його підзахисного є результатом самообмови, а стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. 85, 86 КПК України, які прямо чи опосередковано доводять винуватість засудженого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Також зазначає, що, на його думку, суд ухвалив вирок на недопустимих доказах,та залишив поза увагою наступне:
-слідчий провів обшук у домоволодінні батька ОСОБА_8 без ухвали слідчого судді.
На підставі ч.1 ст.233 КПК України, згода особи, яка володіє житлом, на проникнення до такого житла чи іншого володіння має бути добровільна. Не письмова, а саме добровільна. У заяві ОСОБА_12 немає жодного слова про те, що він добровільно дозволяє провести огляд. Вочевидь, в ситуації, що склалася на той час, а саме враховуючи обстановку, наявність великої кількості працівників поліції, інших осіб (зокрема, понятих), не могло бути й мови про добровільну згоду. Про відсутність надання добровільної згоди може свідчити і те, що у своїй заяві, написаній до початку проведення слідчої дії, ОСОБА_12 зазначив, що претензій до працівників поліції він не має;
- протокол огляду місця події від 20.06.2015 року - території домоволодіння по АДРЕСА_1 складено з грубими порушеннями норм КПК України оскільки у ньому: невірно зазначено дату проведення слідчої дії (2015 рік); взагалі не вказано особу, яка проводить процесуальну дію (не зазначено навіть прізвище особи, яка проводить процесуальну дію, ні у вступній, ні у заключній частині); не вказані всі особи, які були присутні під час проведення процесуальної дії (зокрема обвинувачений), а у вказаних осіб відсутні відомості, визначені КПК України (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); відсутнє повідомлення (яке має бути заздалегідь) про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; відсутні відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; немає інформації про спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; немає відомостей про зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії; відсутній опис дій щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії;
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.06.2015 року складено з грубими порушеннями норм КПК України оскільки у ньому відсутні: ім`я, по батькові особи, яка проводить процесуальну дію; прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії; докладний виклад умови і результати слідчого експерименту. Протокол містить лише свідчення підозрюваного ОСОБА_8 , які він давав у присутності понятих, але не містить перевірки його свідчень шляхом відтворення дій, обстановки, обставин події. У порушення вимог ч.1 ст. 105 КПК України слідчим відеозапис даної процесуальної дії в якості додатку до протоколу не долучено, відсутні такі відомості і в тексті протоколу.

Таким чином, захисник вважає, що суд повинен був визнати вищезазначені докази недопустимими, а також й інші докази, зокрема висновки експертиз, проведених за речовинами, вилученими під час проведення процесуальної дії з огляду чи обшуку житла ОСОБА_12 за принципом «плодів отруйного дерева», про що неодноразово зазначалося у рішеннях ЄСПЛ.
Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що на місці події не було виявлено слідів крові обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на відкриту рану на його руці.
Також в судовому засіданні 30.03.2017 року, вже після оголошення судових дебатів закінченими, прокурор заявив клопотання про допит у якості свідків слідчих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Незважаючи на заперечення сторони захисту щодо допиту цих свідків та посилання на порушення ст.ст. 7, 9, 22, ч. 1 ст. 363, ч. 5 ст. 364, ч. 4 ст. 365 КПК України, колегія суддів суду першої інстанції допитала зазначених вище свідків.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 частково підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та просила скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, проти задоволення апеляції сторони захисту заперечувала в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що вину в інкримінованому йому злочині не визнає, підтримав апеляцію захисника та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечував.
В судових дебатах сторони підтримали таки ж позиції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг сторін захисту та обвинувачення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно зі ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційні доводи захисника щодо незаконності обвинувального вироку через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу за таких обставин.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається зі ст.23 КПК України - суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.
Ухвалюючи вирок, районний суд повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності, та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи. Судом в даному випадку були порушені ці вимоги КПК України, внаслідок чого, як правильно вказує в апеляційній скарзі захисник, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, що мало наслідком те, що судом були необґрунтовано відкинуті доводи захисту з приводу обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України.
В обґрунтування винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції послався на протокол огляду місяця події від 20.06.2016 року з фототаблицею до нього (а.с. 112 - 126), якими зафіксоване під час огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , де мешкав обвинувачений, вилучення велосипеду "Україна" зеленого кольору з плямами бурого кольору, який належав ОСОБА_14 , вилучення рушників з плямами бурого кольору, гумових капців обвинуваченого з плямами бурого кольору та залишків спаленого одягу, в якому був обвинувачений на момент скоєння злочину; та протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею до протоколу та відеозаписом, розміщеним на CD-дисках (а.с. 230-241), під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_8 в присутності понятих, за участю свого захисника - адвоката ОСОБА_18 розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та показав, як із застосуванням ножа вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_14 і яким чином він перемістив труп потерпілого до дренажної канави та позбавився від ножа.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України було побудоване зокрема на визнавальних показаннях самого обвинуваченого, оскільки безпосередні свідки скоєного у даному кримінальному провадженні відсутні, а також на вищезазначених двох процесуальних документах та похідних від них та проведених за їх результатами експертних досліджень.
Однак судом апеляційної інстанції під час розгляду даного кримінального провадження було встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства, які допущені протягом досудового слідства, на які суд першої інстанції під час судового розгляду не звернув уваги та не надав їм належної оцінки, що мало наслідком передчасне ухвалення судом обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України, а саме :
- слідчим було фактично проведено обшук у домоволодінні ОСОБА_12 без ухвали слідчого судді, оскільки у заяві власника житла ОСОБА_12 немає посилання згідно ч.1 ст.233 КПК України на добровільний дозвіл проведення огляду.
- протокол огляду місця події від 20.06.2015 року - території домоволодіння по АДРЕСА_1 складено з грубими порушеннями норм КПК України оскільки у ньому: невірно зазначено дату проведення слідчої дії (2015 рік); взагалі не вказано особу, яка проводить процесуальну дію (не зазначено навіть прізвище особи, яка проводить процесуальну дію, ні у вступній, ні у заключній частині); не вказані всі особи, які були присутні під час проведення процесуальної дії (зокрема обвинувачений), а у вказаних осіб відсутні відомості, визначені КПК України (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); відсутнє повідомлення (яке має бути заздалегідь) про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; відсутні відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; немає інформації про спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; немає відомостей про зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії; відсутній опис дій щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії;
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.06.2015 року складено з грубими порушеннями норм КПК України оскільки у ньому відсутні: ім`я, по батькові особи, яка проводить процесуальну дію; прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії; докладний виклад умови і результати слідчого експерименту. Протокол містить лише свідчення підозрюваного ОСОБА_8 , які він давав у присутності понятих, але не містить перевірки його свідчень шляхом відтворення дій, обстановки, обставин події. У порушення вимог ч.1 ст. 105 КПК України слідчим відеозапис даної процесуальної дії в якості додатку до протоколу не долучено, відсутні такі відомості і в тексті протоколу.

Крім того, нормою ч.5 ст. 364 КПК України встановлено, що саме якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.
В даному випадку колегією суддів встановлено порушення вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції під час здійснення судового розгляду, оскільки головуючий суддя в судовому засіданні 30.03.2017 року, вже після оголошення судових дебатів закінченими, задовольнив клопотання прокурора та допитав у якості свідків слідчих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , незважаючи на заперечення сторони захисту щодо допиту цих свідків та посилання на порушення ст.ст. 7, 9, 22, ч. 1 ст. 363, ч. 5 ст. 364, ч. 4 ст. 365 КПК України, колегія суддів суду першої інстанції допитала зазначених вище свідків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Проте, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не дотримався, з достатньою повнотою не перевірив доводи захисника, вичерпних, аргументованих та конкретних відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу і оцінки обставин, на які він посилався, обґрунтованих мотивів залишення їх поза увагою у вироку не навів обмежившись лише формальною вказівкою на те, що обвинувачений вину у скоєному злочину визнав у повному обсязі, а позиція захисника суперечить позиції його підзахисного, та зазначивши, що ці доводи нічим не підтверджені та інтерпретуються захисником на користь свого підзахисного.
Отже, суд першої інстанції з належною повнотою не з`ясував з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та ухвалення обвинувального вироку, а наведені ним в обвинувальному вироку обставини не можуть не викликати певні сумніви щодо законності проведення слідчих та процесуальних дій відносно останнього, а висновок суду щодо законності та достовірності вищенаведених доказів та покладення їх в основу обвинувачення ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованим та передчасним.
У суді апеляційної інстанції сторона захисту на підставі ч.3 ст.404 КПК України заявила клопотання про дослідження зазначених доказів. Разом з тим, оцінка цим доказам має бути надана у сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, про дослідження яких сторони під час апеляційного розгляду клопотання не заявляли, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України позбавлений можливості дослідити наявні у провадженні докази та надати їм оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено вимогами ч.1 ст.94 КПК України.
Що стосується апеляційних вимог прокурора в частині вирішення судом першої інстанції цивільного позову, а саме, незаконного, на думку апелянта, стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за відсутності доказів сплати останніми судового збору за стягнення даного виду відшкодування, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Пунктом 10 ч.1 ст. 56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Такий цивільний позов розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Така сама позиція зазначена й у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному ВССУ в своєму рішенні № 161/72/21/16к від 05.10 2016 року, відповідно до якого цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Отже, беручи до уваги приведені норми та аналізуючи зазначені в апеляції захисника доводи щодо незаконності обвинувального вироку, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу, оскільки факти значних порушень під час досудового та судового слідства знайшли своє підтвердження і є явно очевидними.
Встановлені апеляційним судом вищезазначені численні порушення та відсутність по справі сукупності достатніх, належних й допустимих доказів та наявність непереборних та розумних сумнівів щодо винуватості особи ОСОБА_8 є законною підставою для скасування даного обвинувального вироку.
Згідно з вимогами п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою згідно із п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України для скасування вироку.
Відповідно до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст.23 КПК України, ст.370 КПК України, ст.374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі, а апеляційні скарги - частковому задоволенню.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи апеляцій, зокрема і щодо відсутності належних, допустимих, достатніх доказів вини ОСОБА_8 , дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вказаному злочині, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання, тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
У зв`язку з тим, що вирок суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційним судом ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 грудня 2018 року, беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_8 від суду, враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 січня 2019 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 січня 2019 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді :

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4