№ 317/1263/17
№/п 1-кп/317/15/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0001778 від 29.09.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залиське Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого водієм вантажного автомобіля у ТОВ «Аграрна транспортна компанія», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2016 року, приблизно о 13 год. 00 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи вантажним сідловим тягачем DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом (цистерна) ОМТ 3SC01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині автодороги «Харків-Сімферополь», на території с. Григорівка Запорізького району Запорізької області, з боку м. Сімферополь в напрямку м. Харків.

В цей же час, у зустрічному йому напрямку рухався автобус БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в салоні якого перебували одинадцять дорослих пасажирів, під керуванням водія ОСОБА_8 .

В попутному з автобусом БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 напрямку, позаду нього, рухався автомобіль ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 . Під час руху в районі 309 км. вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , під час подолання закруглення проїжджої частини вліво, не врахувавши складну дорожню обстановку, допустив занос керованого ним вантажного сідлового тягача на мокрій ділянці проїзної частини та подальший виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 та легковим автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , які рухалися в зустрічному йому напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами № 136 від 06.03.2013, відповідно до яких:

- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-71 від 23.02.2017, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 5073 від 30.12.2016 року, закритий лінійний перелом лівої скроневої кістки, забій кіркових відділів скроневої долі справа, субдуральні гематоми в скроневій області справа і в базальних відділах скроневої області зліва, субарахноїдальний крововилив в тім`яній і скроневій зонах справа, з розвитком лівосторонньої гострої сенсоневральної туговухісті, садно завушної ділянки зліва у ОСОБА_4 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути від ударів об виступаючі предмети всередині салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним у злочині, що йому інкримінується, себе не визнав, від застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовився, пояснив суду, що 29.09.2016 року, він, керуючи вантажним сідловин тягачем DAF з цистерною, яка була порожня, рухався в бік м. Запоріжжя з боку м. Мелітополя по трасі «Харків-Сімферополь» зі швидкістю приблизно 40 км/год, траса була мокра, було похмуро, в районі с. Григорівка йшов ремонт дороги. В кінці ділянки де йшов ремонт, автомобіль став некерований, можливо на щось наїхав. Попереду на зупинці зупинилася маршрутка. Було дві смуги руху, права смуга була закрита на ремонт, по лівій смузі стояв блокпост, після блокпосту автомобіль став некерований. Маршрутний автобус стояв попереду на зустрічній смузі руху, на поворот ліворуч у с. Григорівка, його автомобіль занесло ліворуч, загальмував, але відбулося зіткнення з автобусом БАЗ, його автомобіль відбило від автобуса і відбулося зіткнення з автомобілем ЗАЗ, який рухався з м. Запоріжжя, на зустрічній смузі руху, поки він дібрався до автобуса, вже викликали швидку допомогу, яка забрала жінку з автобуса. Також ОСОБА_6 пояснив, що якусь очевидну перешкоду на дорозі до ДТП він не бачив, в той же день він приїхав на місце ДТП і побачив що дорога була вкрита кусками асфальту, автомобіль був у справному стані, його понесло, оскільки траса була мокра.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого злочину, його вина повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що возила на концерт виступаючих, на свято пенсіонерів в с. Мар`ївка, на зворотному шляху побачила зупинку с. Григорівка і потім нічого не пам`ятає, прийшла у свідомість вже у палаті Запорізької обласної лікарні, досі ще проходить лікування. Внаслідок ДТП більше всього постраждала голова, погіршилася пам`ять, приходиться приймати ліки, отримала інвалідність третьої групи. В той день йшов мілкий дощ, біля с. Григорівка був незначний дощ, про ремонт дороги того дня вона нічого не знає, у автобусі сиділа з боку водія, біля вікна, приблизно посередині салону. Потерпіла зазначила, що ОСОБА_6 відразу після ДТП сплатив їй 3000 грн. частинами на лікування. Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що працює водієм автобуса Григорівської школи, 29.09.2016 року приблизно о 13.00 год. відбулося ДТП, у автобусі перебувало 11 пасажирів. Він ввімкнув лівий поворот, на момент зіткнення він зупинив автобус і пропускав зустрічні автомобілі, чекав коли проїде автоцистерна, потім її не різко повело в лівий бік, тобто в сторону автобуса, заднє ліве колесо автобуса розірвало, удар прийшовся посередині автобуса, ремонтні роботи велись на крайній правій смузі, але до них було приблизно 100 метрів від місця ДТП, це не могло бути причиною ДТП, мабуть водій не впорався з керуванням, перешкод на дорозі він не бачив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що 29.09.2016 року їх автобус встав на поворот на с. Григорівка, вона сиділа у автобусі справа, бачила все що було попереду, що машина попереду неслась з такою швидкістю, подумала що це все, вчепилась у сидіння, почула крик ОСОБА_11 , вона лежала, у неї на голові йшла кров, погрузили її у швидку допомогу. Пояснила також, що дорога була чиста, ремонту на дорозі не було, каменів на дорозі вона не бачила, вона ходила по дорозі, ніяких пошкоджень не бачила.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що 29.09.2016 року вдень, водій автобуса включив поворот на с. Григорівка, вона сиділа за водієм автобуса, за стінкою, посипалося скло, був великий автомобіль «бочка», ОСОБА_13 була у крові, без свідомості. Ремонту на дорозі вона не бачила, як і будь-яких пошкоджень на ній, дорога там рівна, широка, позаду автобуса у стороні також була побита машина.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що 29.09.2016 року вдень їхали в автобусі, стояли, був поворот на с. Григорівка, він сидів у автобусі справа, встав і побачив що на них їде машина, ОСОБА_15 підкинуло, її стали витягувати, у неї з голови йшла кров. Ніяких ремонтних робіт там не було, оскільки він ходить на рибалку, як і пошкоджень на дорозі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що 29.09.2016 року вдень їхали на автобусі, зупинилися, чекали поки проїдуть машини, на неї полетіло скло, побачила велику машину з «бочкою», ремонтних робіт на дорозі не було, в тому числі на мосту, там рівна дорога, спасали ОСОБА_15 , її відкинуло на інший бік, з голови у неї текла кров.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що потерпіла є її невісткою, 29.09.2016 року близько 13.00 год. сталося ДТП на трасі на повороті на с. Григорівка, вона сиділа за водієм. Як все сталося вона не бачила, був сильний удар, ремонтних робіт вона не бачила, на дорозі нічого не було. Після удару бензовоза, ОСОБА_18 перелетіла на інше сидіння, у ОСОБА_19 зараз часто болить голова, підвищений тиск, стала нервова, ліки приймає, лікувалася стаціонарно, потім амбулаторно, їй оформили третю групу інвалідності внаслідок ДТП.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що була понятою, під час ДТП її не було, понятою разом з нею була ще одна дівчина ОСОБА_21 , її напарниця, хто ще був вона не пам`ятає, слідчим був молодий хлопець, стояла, вони бігали з рулетками, читала протокол і підписувала його, до протоколу була долучена схема, розуміла що підписувала, зауважень до протоколу не було, не пам`ятає чи відходила від місця ДТП, адже у тому місці було 15-16 ДТП.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив, що взимку, він повертався з м. Мелітополь до м. Харкова, зупинився попити кави, до нього підійшли особи і запросили в якості понятого, оскільки відбулося ДТП, на що він погодився. Ходили заміряли, записували, потім прийшлося повернутися оскільки треба було проїхатися, склали протокол, була похмура погода, сухо, під час слідчої дії були слідчий, два гаїшники, захисник, обвинувачений, ще дівчина, у якої він купляв каву, яка відлучалася. Не пам`ятає що було на схемі, але був блокпост, який виступав на проїзжу частину. Вони сіли у зупинений автомобіль «фуру», поклали камінь і проїхали його, не помічаючи. У кабіні водія був він, інша дівчина-понятий, ОСОБА_6 , водій «фури», камінь розміром 30х10 см під машиною спокійно проходив, він підписав протокол і схему, зауважень до протоколу не було.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемами та фототаблицями від 29.09.2016 року (а.с. 45-57 т.1), місцем ДТП є проїзна частина автодороги «Харків-Сімферополь», на території с. Григорівка Запорізького району Запорізької області, підйом за напрямом огляду, покриття асфальтобетонне, зволожене, чисте, пошкодження відсутні, двох напрямків руху. На дорозі знаходяться автомобіль DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_6 ), автобус БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 (водій ОСОБА_8 ), автомобіль ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 (водій ОСОБА_9 ), з відповідними технічними пошкодженнями.

За змістом протоколу додаткового огляду місця події зі схемою від 02.02.2017 року (а.с. 77-80 т.1), за участю водія ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , за показаннями ОСОБА_6 він, керуючи тягачем DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом, рухаючись зі швидкістю 40 км/год, для уникнення заносу з моменту заносу застосував екстрене гальмування та відворот рульового колеса вліво/вправо, в момент коли тягач почало заносити, він лівими колесами наїхав на фрагмент асфальтобетонного покриття розміром 28х10 см, висотою 10 см, внаслідок чого відбувся занос, до моменту заносу він взагалі його не помітив. Було встановлено, що водій ОСОБА_6 міг виявити його на відстані 31 м.

Відповідно до протоколів проведення слідчого експерименту від 28.01.2017 року (а.с. 61-66, 69-74 т.1), проведених за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , свідки підтвердили факт ДТП 29.09.2016 року в районі 309 км а/д «Харків-Сімферополь» с. Григорівка, за участю автомобіля DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автобуса БАЗ А 079 13 Ш, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вказали на механізм ДТП, неможливість з їх боку уникнути зіткнення.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 5073 від 30.12.2016 року (закінчена 05.01.2017 року), (а.с. 58-60 т.1), закритий лінійний перелом лівої скроневої кістки, забій кіркових відділів скроневої долі справа, субдуральні гематоми в скроневій області справа і в базальних відділах скроневої області зліва, субарахноїдальний крововилив в тім`яній і скроневій зонах справа, з розвитком лівосторонньої гострої сенсоневральної туговухісті, садно завушної ділянки зліва у ОСОБА_4 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути від ударів об виступаючі предмети всередині салону автомобіля при зіткненні його з іншим транспортним засобом в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-71 від 23.02.2017 року (а.с. 85-89 т.1), водій ОСОБА_6 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху. В діях водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які своїми односторонніми діями не мали технічної можливості уникнути ДТП, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху не вбачається. В діях водія ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Водії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 5916 від 29.09.2016 року КЗ «Обласний наркодиспансер» ЗОР (а.с. 90 т.1) 29.09.2016 року у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено.

Вина обвинуваченого також підтверджується речовими доказами (автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_4 , автобус «БАЗ А07913Ш», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сідловий тягач «DAF CF85.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом (цистерною) ОМТ 3SC01, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), (а.с. 100 т.1).

Надану стороною захисту копію висновку експертного дослідження №6-ВС/17 від 03.03.2017 року (а.с. 213-216 т.1), що була призначена на підставі листа адвоката ОСОБА_7 , згідно якого в залежності від швидкості руху та інших обставин водій автопоїзда DAF мав технічну можливість уникнути наїзд на перешкоду (камень) на асфальтобетонному покритті та технічну можливість уникнути ДТП, суд оцінює критично та не бере до уваги як належний та допустимий доказ, з наступних підстав.

Зазначений висновок ґрунтується лише на неповних та однобічних вихідних даних сторони захисту, без надання інших важливих вихідних даних, істотно суперечить висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-71 від 23.02.2017 року, для проведення якої дані повні вихідні дані, з урахуванням показань водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в тому числі щодо швидкості руху автомобіля DAF під керуванням водія ОСОБА_6 , за його показаннями та за показаннями інших осіб. Крім того, серед вихідних даних, що вплинули на висновки експерта ОСОБА_23 захисником було вказано про наявність перешкод для автопоїзда під керуванням водія ОСОБА_6 у вигляді бетонних блоків, що не було підтверджено в ході судового розгляду. Жодних технічних даних (замірів ділянки ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП, тощо) експертом у своєму висновку не було враховано та у висновку не зазначено, експерт керувався лише листом адвоката про призначення автотехнічного дослідження та відповідною літературою.

Доводи захисника обвинуваченого щодо недопустимості доказів, необхідності у призначенні комісійної експертизи, наявності перешкод на місці ДТП, суд вважає необґрунтованими, такими, що спрямовані на затягування судового розгляду кримінального провадження, введення суд в оману та уникнення відповідальності обвинуваченого за вчинене.

Версія сторони захисту щодо наявності на місці ДТП перешкоди у вигляді фрагменту асфальтобетонного покриття, наїзд на яку автомобілем DAF під керуванням водія ОСОБА_6 призвів до заносу і як наслідок до зіткнення з іншими автомобілями, яку не було встановлено первинно на місці ДТП та не зафіксовано у протоколі огляду місця ДТП, була перевірена, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає допустимими доказами, допустимість яких ставиться під сумнів стороною захисту внаслідок участі в якості понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , оскільки вказані свідки брали участь у проведенні слідчих дій, ознайомлені з протоколами слідчих дій, підписали протоколи, що підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , при цьому жодних доповнень чи зауважень з боку учасників слідчих дій не надходило, в тому числі від ОСОБА_6 і його захисника.

Так, доводи захисту зводяться до переоцінки доказів, твердження про невстановлення швидкості руху автомобіля DAF під керуванням водія ОСОБА_6 , що могло вплинути на технічну можливість уникнути ДТП, суд вважає безпідставними, адже у висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-71 від 23.02.2017 року, експертом було враховано дані про швидкість за показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка становить 60 км/год та 70 км/год відповідно, а також за показаннями водія ОСОБА_6 40 км/год, швидкість руху відповідала граничній швидкості руху даного автомобіля на закругленні дороги і невідповідність п.п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_6 не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Суд вживав передбачені чинним КПК України процесуальні заходи щодо допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_24 , в тому числі шляхом постановлення ухвал про примусовий привід, але згідно наданої суду інформації встановити їх місцезнаходження не виявилося можливим ( ОСОБА_9 проживає у АР Крим, ОСОБА_24 перебуває на заробітках), тому доводи захисту щодо цього суд вважає необґрунтованими. Необхідність виклику і допиту експертів у суді стороною захисту не доведена.

Отже, оцінивши в ході судового розгляду усі докази у сукупності, суд вважає, що вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достатніми та такими, що об`єктивно підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає те, що ОСОБА_6 частково відшкодував потерпілій шкоду, заподіяну злочином.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, треба звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , те, що він постійно працює водієм, суд вважає можливим не призначати йому додаткове альтернативне покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином не заснований на законі (ст. ст. 1166, 1167 ЦК України), не є обґрунтованим, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно довідки, що наявна у матеріалах справи, ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Аграрна транспортна компанія» (м. Харків), працює на посаді водія вантажного автомобіля з 02.02.2016 року.

Під час судового розгляду, а саме 22.02.2018 року, захисником було заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів власника джерела підвищеної небезпеки та страхової компанії ПАТ «СК» Українська страхова група», потерпіла та її представник заперечували проти задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотання позивача до закінчення підготовчого провадження залучити у справі співвідповідача, як і має право на цій стадії за клопотанням позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Як вбачається з договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, страхувальником автомобіля DAF CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Аграрна транспортна компанія» (м. Харків).

За таких підстав, цивільний позов пред`явлений до неналежного відповідача ОСОБА_6 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відмова у задоволенні позову не перешкоджає потерпілій зверненню з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства до належного відповідача (відповідачів).

Питання щодо вирішення долі речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, строком на два роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином відмовити у повному обсязі.

Речові докази автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_4 , автобус «БАЗ А07913Ш», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сідловий тягач «DAF CF85.430», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом (цистерною) ОМТ 3SC01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що передані на відповідальне зберігання особам, у яких вони були вилучені - повернути за належністю законним власникам (володільцям) цих транспортних засобів.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 залишити раніше обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1