Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________22.05.2019
Справа № 490/3155/19

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року місто Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000428, внесеного 05.09.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бутейки, Сарненського району, Рівненської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, є учасником бойових дій, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року від 17 березня 2014 року громадянин ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 20.03.2014 року № 64 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, постановлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка взводу забезпечення 2 десантно-штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 ).

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відтак, з 20.03.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової строкової служби.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проте, 14.11.2014 року солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта польова пошта НОМЕР_1 та перебував за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

01.06.2016 року солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини польова пошта польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та повідомив про себе, як про військовослужбовця який самовільно залишив місце несення служби та приступив до виконання службових обов`язків.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що у 2014 році добровільно став служити у ЗСУ і був направлений в зону проведення АТО до с. Дякове Луганської області. На теперішній час має статус учасника бойових дій. По поверненню із зони АТО самовільно залишив військову частину, однак влітку 2016 року добровільно з`явився і продовжив несення військової служби. ОСОБА_4 пояснив суду, що щиро кається у скоєному та просив його суворо не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він самовільно залишив військову частину будучивійськовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, є учасником бойових дій характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі , із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від вібування покарання з випробувальним строком, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2-х (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1