Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/804/19
Провадження №1-кп/523/728/19
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14.03.2019 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , представника потерпілого ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0004916 від 24 жовтня 2018 року із звинувачення

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, не судимої, працевлаштованої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

В першій половині одного із днів на початку березня 2018 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів та умислом на таємне викрадення належних ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» () грошових коштів, користуючись можливістю вільного доступу до орендованих зазначеним товариством приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 128А, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, зайшла до кабінету на третьому поверсі вказаної будівлі, відімкнула ключом сейф, звідки викрала 81000 грн, якими розпорядилася на власний розсуд.

Обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненому не визнала, від дачі показань відмовилася на підставі ст.63 Конституції України.

Незважаючи на викладене вина ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується сукупністю наступних, досліджених в судовому засіданні, доказів.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в суді показав, що за адресою: м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 128А, ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» орендує офісні та складські приміщення, які для зручності називають Одеською філією. До цих приміщень обвинувачена мала вільний доступ, оскільки була колишньою дружиною одного із колишніх членів сім`ї засновника цього товариства, а також тривалий час фактично виконувала обов`язки касира цього офісу. У зв`язку із викладеним обвинувачена мала ключі від службових приміщень та сейфу, де зберігалися готівкові кошти, що надходили від реалізації продукції. До кола її фактичних обов`язків також належала подальша здача цих коштів на банківський рахунок товариства.

На початку березня 2018 року генеральному директору надійшла доповідь про викрадення ОСОБА_6 грошових коштів товариства із сейфу офісу, у зв`язку із чим, було призначено перевірку, яка виявила нестачу грошей в розмірі 81000 грн. Враховуючи наближеність ОСОБА_6 до колишнього керівництва ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО», зокрема до колишнього чоловіка засновника ОСОБА_7 , про подію правоохоронцям відразу ж не повідомляли, сподіваючись на порозуміння з боку обвинуваченої та добровільне повернення викрадених грошей, чого в кінцевому рахунку не відбулося.

Відповідно до договору від 5 січня 2018 року, укладеному між керівником ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_4 , остання особа надає зазначеному товариству допомогу з питань правничої діяльності (т.1 а.с.82-83).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_4 , зареєстрованої 24 жовтня 2018 року в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області за №38696, ОСОБА_4 повідомив орган поліції про виявлений в березні 2018 року факт крадіжки грошових коштів ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» в сумі 81000 грн в Одеській філії, розташованій за адресою: м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 128А, та просив розпочати відповідне кримінальне провадження (т.1 а.с.81).

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що з лютого по квітень 2018 року проходив стажування в ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» на посаді торгівельного агента у вищезазначеному офісі в м. Одесі, яким фактично керувала старший менеджер ОСОБА_10 Свідку було відомо, що для тимчасового зберігання виручених від продажу продукції грошових коштів в одному із кабінетів офісу (у п`ятому) знаходився сейф, куди кожного робочого ранку поміщали гроші перед їх наступною здачею в банк. Окрім того, свідок декілька разів бачив в офісі обвинувачену, її йому представляли як касира, у зв`язку із чим, вважав, що ОСОБА_6 також є одним із співробітників компанії.

В першій половині одного із днів на початку березня 2018 року він, проходячи коридором повз п`ятого кабінету, через відчинені двері побачив, як ОСОБА_6 , будучи, як йому здалося, схвильованою, доставала із сейфу грошові кошти в гривневих купюрах та клала їх у власну сумку чорного кольору. Свідок поздоровався з обвинуваченою, на що та не відповіла, схопила в руки сумку та хуткою ходою вийшла із кабінету, залишивши його відчиненим. Оскільки така поведінка обвинуваченої була для свідка незвичною, він відразу ж повідомив про це ОСОБА_10 та іншого співробітника ОСОБА_11 , від яких дізнався, що з ОСОБА_6 на той час вже були припинені будь-які виробничі відносини. Окрім того, коли вони разом відразу ж підійшли до сейфу, то ОСОБА_10 повідомила про факт зникнення грошових коштів в сумі 81000 грн.

Свідку також було відомо, що через декілька днів до офісу прибула комісія для перевірки даного факту, але до її роботи він не залучався.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що, будучи старшим менеджером та родичом обвинуваченої, фактично керувала окремо незареєстрованим представництвом ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» в м. Одесі, в якому ОСОБА_6 також тривалий час неофіційно виконувала обов`язки касира, у зв`язку із чим, обвинувачена мала ключі від офісних приміщень та сейфу, де зберігалися грошові кошти цього представництва товариства.

Обвинувачена на підприємстві користувалася великою довірою, працювала неповний робочий день та, незважаючи на пропозиції керівництва офіційно оформити трудові відносини в ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО», від зазначеного відмовлялася, що пояснюється свідком фактом перебування обвинуваченої у розірваному шлюбі з колишнім членом сім`ї одного із засновників товариства.

В один із днів на початку березня 2018 року ОСОБА_6 , після тривалої відсутності, несподівано з`явилася в офісі у знервованому стані. Свідок звернула на це увагу, оскільки їй також було відомо про погіршення відносин між колишнім чоловіком обвинуваченої та одним із засновників товариства. При цьому ОСОБА_6 , проходячи повз відчиненого кабінету свідка в напрямку каси (кабінету №5), повідомила, що бажає забрати особисті речі.

Через деякий час, відразу ж після залишення обвинуваченою приміщення офісу, до свідка підійшов стажер ОСОБА_9 та повідомив, що щойно виявив відчинені двері кабінету №5 та бачив, як обвинувачена доставала із сейфу гроші та клала у свою сумку, після чого, ігноруючи його присутність, швидким кроком вийшла із сумкою із кабінету, залишивши його двері відчиненими.

Свідок, в присутності ОСОБА_9 та іншого співробітника ОСОБА_11 , прибули до кабінету №5, де був встановлений сейф. Під час огляду сейфу було з`ясовано відсутність грошових коштів в сумі 81000 грн. ОСОБА_10 категорично впевнена у відсутності саме цієї суми грошей, оскільки особисто клала цю суму в сейф після ранкової здачі торгівельними агентами на нараді.

ОСОБА_10 зачинила кабінет №5 та доповіла про факт крадіжки грошей генеральному директору ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» ОСОБА_8 . Через декілька днів була сформована інвентаризаційна комісія, за її особистої участі перевірена каса підприємства, про що складений відповідний акт, на правильності даних якого свідок наполягає.

Свідку також відомо, що керівництво товариства певний період часу не повідомляло правоохоронним органам про цю крадіжку, тим самим надаючи можливість обвинуваченій добровільно повернути викрадені кошти.

Директор торгівельного відділу ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» - свідок ОСОБА_11 в суді надав показання, які за своїм змістом є аналогічними показанням ОСОБА_10 , та додатково пояснив, що в момент вчинення крадіжки він перебував в кабінеті останньої особи та разом із нею і ОСОБА_9 прийшов до каси, де в сейфі було виявлено відсутність грошей. Він також брав участь в інвентаризації, за результатами якої було виявлено нестачу грошей товариства в сумі 81000 грн.

ОСОБА_11 також показав, що ОСОБА_6 тривалий час в офісі фактично виконувала обв`язки касира та припинила цю роботу за тиждень два тижня до події, яка сталася.

Генеральний директор ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» - свідок ОСОБА_8 в суді показав, що про факт крадіжки обвинуваченою грошових коштів із каси товариства в розташованому в м. Одесі офісу дізнався з телефонного повідомлення ОСОБА_10 , після чого він доповів про це засновникам товариства та видав наказ про комісійну інвентаризацію грошових коштів в зазначеній касі.

7 березня 2018 року він особисто прибув в м. Одесу, взяв участь в інвентаризації, про що комісією складено відповідний акт, на правильності даних якого свідок наполягає. Свідку також відомо, що засновники товариства певний період часу намагалися умовити обвинувачену добровільно повернути викрадені кошти, але та відмовилася, після чого він уповноважив адвоката ОСОБА_4 звернутися із заявою до поліції.

Як вбачається із статуту та документів про державну реєстрацію, отриману ліцензію ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» () є суб`єктом господарювання, керівний орган якого знаходиться у Святошинському районі м. Києва, що здійснює роздрібну та оптову торгівлю алкогольними напоями, харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. Керівником товариства є ОСОБА_8 , а до складу засновників входить ОСОБА_7 (т.1 а.с.87-105).

Згідно наказу генерального директора ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» від 05 березня 2018 року №64 на виконання вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року №148 сформованій комісії у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доручено перевірку та встановлення наявності коштів шляхом повного перерахування готівки, що є в касі товариства за адресою: м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 128, за результатами чого слід оформити акт (т.1 а.с.86).

Як вбачається з акту (про результати інвентаризації наявних коштів) від 7 березня 2018 року, на виконання вищезазначеного наказу, відповідна комісія, перевіряючи наявність коштів шляхом повного перерахування всієї готівки, що є в касі, встановила нестачу грошових коштів в сумі 81000 грн (т.1 а.с.84).

В обґрунтування виправдувальних доводів сторона захисту послалася на: завідому неправдивість показань представника потерпілого та всіх без виключення свідків, що є наслідком неправомірного впливу і їх залежності від засновника ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» ОСОБА_7 , а також пояснено низькою репутацією, нечесністю свідка ОСОБА_9 ; окремі неточності в показаннях зазначених осіб та ідентичність викладення показань в суді, що також були долучені і в письмовому вигляді; обумовленість кримінального переслідування ОСОБА_6 її принциповою позицією в підтримку колишнього чоловіка під час судового розгляду інших цивільних справ про розірвання шлюбу та поділ майна, в яких стороною також є ОСОБА_7 ; відсутність офіційних даних про відокремлений підрозділ ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» в м. Одесі, головної книги, інших бухгалтерських документів з оприбуткування грошових коштів, документів про працевлаштування обвинуваченої в цьому товаристві та укладення договору про повну матеріальну відповідальність; не доведення експертним шляхом розміру спричиненої матеріальної шкоди; не відповідність інвентаризаційного акту встановленим вимогам; порушення порядку проведення інвентаризації; несвоєчасне повідомлення про злочин до органу поліції; відсутність доказів про намагання керівництва ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» врегулювати з ОСОБА_6 виниклу подію до часу звернення до правоохоронців; не проведення органом досудового розслідування такої слідчої дії, як огляд місця події; та як наслідок, на не доведеність в діях обвинуваченої складу вміненого їй кримінального правопорушення.

Аналізуючи доводи сторони захисту та сукупність досліджених обвинувальних доказів суд дійшов наступного.

Представник потерпілого та всі без виключення свідки обвинувачення були обізнані з відповідними правами та обов`язками, приведені в суді до присяги, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, після чого пояснили, що не мають причин оговорювати обвинувачену та дали стосовно неї в цілому узгоджувальні викривальні показання.

Всупереч доводів сторони захисту представник ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, а також не перебуває в штаті цього товариства. Будь-яких об`єктивних доказів про упередженість цієї особи чи надання нею неправдивих показань під час судового розгляду не отримано.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що в даний час працевлаштований в іншому суб`єкті господарювання, а відтак твердження про його можливу залежність від засновника ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» ОСОБА_7 є також голослівне. Не надання ж прокурором документального підтвердження факту проходження ОСОБА_9 стажування в м. Одесі є певним недоліком досудового розслідування, але цей недолік не впливає на висновок щодо правдивості наданих цим свідком показань.

Інші свідки, дійсно, є співробітниками зазначеного товариства, проте жоден із них в своїх показаннях в суді не пов`язував їх зміст із можливо наявним конфліктом між ОСОБА_7 та колишнім чоловіком обвинуваченої ОСОБА_12 , навпаки ж їх свідчення в основному стосувалися події крадіжки грошових коштів товариства та причетності до цього ОСОБА_6 , як особи, яка мала вільний доступ до офісного приміщення та розташованого в ньому сейфу, з якого і було викрадено кошти в сумі 81000 грн.

Навіть наявність неблизьких родинних зав`язків між свідком ОСОБА_10 та обвинуваченою, що не заперечується стороною захисту, навпаки, не вплинуло на зміст наданих цим свідком викривальних щодо ОСОБА_6 показань.

Стосовно поданих стороною захисту судових рішень, які, на її думку, підтверджують негативну репутацію свідка ОСОБА_9 слід зазначити, що положенням ч.2 ст.96 КПК України передбачено, що джерелами таких даних можуть бути показання, документи, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують саме нечесність цієї особи. Тобто ці джерела повинні вказувати на діяння, під час вчинення яких особа була нечесною.

Наведені ж захисником судові рішення стосувалися порушень ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів, а не обману, шахрайства або іншого аналогічного ним діяння.

При цьому ОСОБА_9 , будучи засудженим 12 грудня 2013 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст.286 КК України, із наступним умовним звільненням від основного покарання (в справі №756/10200/13-к), після 11 січня 2017 року, тобто на час допиту в суді є особою, яка не має судимості, а відтак це судове рішення не може бути жодним чином витлумачено проти останнього (т.1 а.с.198).

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року ОСОБА_9 було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.130 КУАП, за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння (в справі №761/14708/18). Але зазначене судове рішення набуло законної сили лише 06 грудня цього ж року після його апеляційного перегляду, що відбувся без участі ОСОБА_9 , що підтверджується змістом постанови судді Київського апеляційного суду (т.1 а.с.199-200), а також узгоджується з отриманими в суді від свідка показаннями про необізнаність з остаточно прийнятим в цьому провадженні судовим рішенням, в тому числі і з тим, що його позбавлено права керування транспортними засобами.

Більш того, як вбачається з постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2019 року (в справі №755/503/19) в діянні ОСОБА_9 взагалі не встановлено події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУАП, що також повинно бути витлумачено на користь свідка (т.1 а.с.201-202).

Безпосередньо в суді свідок ОСОБА_9 не заперечив, що раніше вживав наркотичні засоби, а відтак, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що зібрані захисником докази обґрунтовують не нечесність свідка, а лише факти можливого вживання ним таких засобів, що в кінцевому рахунку не може ставити під сумнів репутацію свідка при дачі ним показань в даному судовому засіданні в розумінні положень ст.96 КПК України.

Пунктом 5 ч.1 ст.66 КПК України передбачено право свідка користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам`яті. Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 скористались цим правом під час судового розгляду та при наданні вільних показань використовували їх письмовий власноручно підписаний виклад. Основна змістовна схожість таких письмових викладів стороною захисту поставлена під сумнів в аспекті достовірності отриманих показань.

Суд вважає, що зазначена обставина не впливає на правдивість показань цих свідків, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , кожний окремо, продовжили усно відповідати на інші запитання учасників судового розгляду, чим продовжили дачу показань, що були викривальними по відношенню до обвинуваченої та не суперечили оголошеному письмовому викладу.

Що ж стосується відмови свідка ОСОБА_10 відповідати на інші запитання сторін з підстави існування родинних стосунків із обвинуваченою, суд розцінює таку поведінку свідка як ненавмисно допущену помилку особи щодо розуміння положень ст.63 Конституції України в частині кола осіб, які законодавством визнаються близькими родичами.

Окремі неточності в показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 щодо конкретних обставин події об`єктивно пояснюються фактором спливу значного проміжку часу від часу настання цієї події, а також підвищеним емоційним станом від несподіваності побаченого, виявленого чи необхідності надання показань в суді, що не викликає у суду жодного сумніву у цілковитій правдивості отриманих від цих осіб показань.

Як вбачається із долученої стороною захисту копії трудової книжки АТ-ІV №4596524 ОСОБА_6 з 30 листопада 2017 року до 02 липня 2018 року офіційно працевлаштованою не була, а також в ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» взагалі жодної із штатних посад не обіймала (т.1 а.с.49-51). Це узгоджується і з показаннями допитаних в суді осіб, які не є співробітниками кадрового органу, про необізнаність чи фактично помилкове сприйняття статусу обвинуваченої в цьому товаристві та допускає існування неофіційного виконання ОСОБА_6 обов`язків із прийняття готівкових коштів ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО», що надходили до каси, розташованої за адресою: м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 128А, у зв`язку із чим, обвинувачена мала вільний доступ до приміщення офісу та сейфу.

Окрім того, свідок ОСОБА_10 прямо показала, що обвинувачена відмовлялася офіційно зайняти штатну посаду в ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО», що і обумовило саме неофіційний статус ОСОБА_6 в цьому товаристві.

Представлена стороною захисту роздруківка офіційних відомостей про ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО», з якої вбачається місцезнаходження юридичної особи в Святошинському районі м. Києва та відокремлених підрозділів у вигляді філій в Деснянському районі м. Києва, в Інгульському районі м. Миколаєва та в м. Умані Черкаської області (т.1 а.с.170-172), не суперечить показанням представника потерпілого та свідка ОСОБА_10 про існування в м. Одесі офісних та складських приміщень цього ж товариства, без надання їм відокремленого статусу, який для зручності співробітників неофіційно називався Одеською філією.

На доведення розміру викрадених ОСОБА_6 грошових засобів стороною обвинувачення надано комісійний акт інвентаризації та показання свідків обвинувачення.

Суд погоджується з доводом сторони захисту про не відповідність форми вищезазначеного акту окремим вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, проте даний доказ слід оцінювати в сукупності з іншими обвинувальними доказами.

Так, як вбачається з показань ОСОБА_10 відразу ж після виявлення факту крадіжки вона особисто зачинила кабінет №5. Суд вважає, що цими діями свідок фактично забезпечила збереження обстановки в місці події до прибуття інвентаризаційної комісії 7 березня 2018 року, а відтак, слід визнати, що проведена під час інвентаризації перевірка залишків готівки в касі відображає дані станом на час вчинення злочину.

Свідок ОСОБА_10 також показала про правильність висновку акту інвентаризації в частині виявленого розміру нестачі грошових коштів в сумі 81000 грн, а також про те, що саме такий розмір грошових коштів нею було прийнято від торгівельних агентів безпосередньо перед вчиненою крадіжкою.

Всупереч доводів сторони захисту свідок ОСОБА_11 категорично не стверджував, що грошові кошти в касі комісія не рахувала та сума нестачі була заздалегідь прописана генеральним директором в бланку акту, а лише пояснював, що не пам`ятає таких подробиць роботи в складі інвентаризаційної комісії, але цілком погоджується, що за результатами перевірки була встановлена нестача коштів в сумі 81000 грн.

Інший член інвентаризаційної комісії ОСОБА_8 в суді показав, що під час перевірки комісія оглядала якісь бухгалтерські документи та перераховувала кошти в касі, але більш детальних подробиць проходження інвентаризації він також вже не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_8 в суді підтвердив, що матеріально відповідальна особа при цьому присутньою не була. Проте відсутність такої особи не спричинює недостовірність проведеної інвентаризації, оскільки ця особа може як ухилятися від участі в перевірці, так і взагалі не бути персоніфіковано визначеною.

Враховуючи викладене суд не знаходить достатніх підстав для визнання акту інвентаризації від 7 березня 2019 року в якості недопустимого доказу.

Відсутність експертного висновку та прибутково-видаткової бухгалтерської документації ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» також є певним недоліком досудового розслідування, проте вмінене ОСОБА_6 діяння не пов`язано з привласненням, розтратою майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, не є злочином в сфері господарської діяльності, а тому, на думку суду, для доведення некваліфікованої крадіжки достатньо вищенаведених обвинувальних доказів, які викривають ОСОБА_6 у таємному викраденні належних зазначеному товариству 81000 грн.
Факт несвоєчасного повідомлення про злочин не оспорюється жодною із сторін. Тривала затримка в зазначеному обґрунтована бажанням засновників ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» врегулювати з обвинуваченою це питання без притягнення її до відповідальності. Незважаючи на відсутність документальних доказів таких намірів, ця обставина прямо доводиться змістом отриманих в суді показань представника потерпілого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , що, на думку суду, є цілком достатнім для доведення такої обставини.

В питанні ж не проведення органом досудового розслідування огляду місця події суд не вбачає безумовної необхідності в цій слідчій дії, оскільки з часу вчинення крадіжки до часу офіційного повідомлення про неї органу поліції сплив понад піврічний строк, що унеможливило збереження будь-яких слідів злочину чи предметів, які б мали ознаки речових доказів, для фіксації чого насамперед і передбачена така слідча дія.

Із сукупності викладених висновків та підстав суд критично оцінює невизнавальну позицію обвинуваченої, що має на меті уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.

Таким чином суд визнає доведеним вчинення ОСОБА_6 наступних дій.
В першій половині одного із днів на початку березня 2018 року, більш точний час встановити не вдалося, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів та умислом на таємне викрадення належних ТОВ «ПЕТРУС-АЛКО» грошових коштів, користуючись можливістю вільного доступу до орендованих зазначеним товариством приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, зайшла до кабінету на третьому поверсі вказаної будівлі, відімкнула ключом сейф, звідки викрала 81000 грн, якими розпорядилася на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд констатує про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також обставин, що обтяжують покарання.

Суд також враховує дані про перше притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, а також дані про неї, як про працевлаштовану особу, яка позитивно характеризується за місцем проживання, але не визнала своєї вини та не здійснила жодного заходу, спрямованого на добровільне відшкодування спричиненої майнової шкоди.

З урахуванням викладеного, висновку досудової доповіді про середній ризик повторного вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, позиції прокурора та представника потерпілого про необхідність призначення суворого виду кримінального покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_6 такий вид покарання, як арешт.

Окрім того, зважаючи на призначення ОСОБА_6 вищезазначеного покарання, що підлягає реальному відбуттю, а також існування ризику ухилення останньої особи від його відбування після проголошення вироку, суд вважає необхідним змінити застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Змінити раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

ОСОБА_6 затримати в залі суду та помістити для відбування покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з дня її затримання для поміщення до зазначеної установи.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_6 в той же строк з дня отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1