Ухвала
20 березня 2019 року
м. Київ
справа № 215/4881/15-к
провадження № 51-214ск17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 3 вересня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року,
встановив:
Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2019 року касаційну скаргу засудженої було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк

для усунення недоліків.

У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції зазначено про необхідність уточнити

які саме судові рішення оскаржуються, вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи та викласти вимоги касаційної скарги відповідно до положень ст. 436 КПК.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, ОСОБА_4 подала виправлену, на її думку, касаційну скаргу. Однак, перевіривши скаргу Касаційний кримінальний суд установив,

що зазначені в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2019 року недоліки касаційної скарги засуджена не усунула.

Зокрема, у виправленій, на думку засудженої, касаційній скарзі ОСОБА_4 , оскаржуючи ухвали Тернівського районного суду від 3 вересня 2018 року та Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року, постановлені в порядку глави 34 КПК, повторно наводить доводи щодо незаконності вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року, чим продовжу допускатися суперечності. Крім того, у касаційній скарзі засуджена так і не зазначила конкретних порушень закону, передбачених у ст. 438 КПК, що допустилися суди першої та апеляційної інстанції при перегляді вироку постановленого щодо

неї за нововиявленими обставинами. Разом з тим, у виправленій, на думку засудженої, касаційній скарзі вимог, які б відповідали положенням ст. 436 КПК

не зазначено.

Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи

на те, що ОСОБА_4 недоліків касаційної скарги не усунула, суд приходить

до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду від 3 вересня 2018 року

та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді