Справа №636/4948/18
Провадження №1-кс/636/1357/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2018 року м. Чугуїв
Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , прокурора першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та додані до клопотання матеріали кримінального провадження за №0001745 від 25.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, стосовно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка Біловодського району Луганської області, українця, громадянина України, з середньотехнічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, у військовому звані «старший солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Чугуївським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за №0001745 від 25.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 29 березня 2017 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у ЗСУ з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_6 07 липня 2017 року згідно наказу за №132-РС (по особовому складу) командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи. 12 липня 2017 року згідно наказу за №136-РС командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської батареї.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Відтак, з моменту підписання контракту про проходження військової служби у ЗСУ ОСОБА_5 приступив до виконання обов`язків військової служби, тобто набув статус військовослужбовця.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують старшого солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях. Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.

У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу. За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.

Проте, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби з наступних обставин. Так, старший солдат ОСОБА_5 проходячи військову служба за контрактом у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), на посаді старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, у військовому звані «старший солдат», в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків 11 грудня 2017 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та перебував за місцем своєї реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ,, де власні службові обов`язки не виконував, а час, що з`явився використовував на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби. 16 листопада 2018 року старший солдат ОСОБА_5 повернувся до військової частини та продовжив проходження військової служби.

Враховуючи викладене, дії старшого солдата ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

21 листопада 2018 року старшим слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні старшому солдату ОСОБА_5 на підставі ст. 276 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407

КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доводиться зібраними в ході досудового розслідування доказами: рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України ОСОБА_7 від 11.12.2017 року; актом службового розслідування від 23.12.2017 року; показаннями свідка ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_9 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- старший солдат ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, маючи необхідні засоби та можливості, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за кордоном. Оскільки, на даний час на території Донецької та Луганської областей продовжується збройний конфлікт між Збройними Силами України та незаконними військовими формуваннями, які тимчасово окупували частину території Донецької та Луганської областей, яка є непідконтрольною правоохороннім та іншим органам України, а відтак перебуваючи на волі з метою ухилення від слідства та суду, старший солдат ОСОБА_5 може виїхати на тимчасово окуповану частину території Донецької та Луганської областей, а також на територію окупованого АРК, або враховуючи його можливості щодо перетину кордону з РФ, ухилятися від досудового розслідування, на території іншої держави. У зв`язку з цим у правоохоронних органів України не буде можливості затримати старшого солдата

ОСОБА_10 та як наслідок притягнути останнього до кримінальної відповідальності, що створює ризик переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

- старший солдат ОСОБА_5 перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе, у тому числі шляхом використання грошових активів та соціальних зв`язків, незаконно впливати на свідків, оскільки останні протягом тривалого часу проходили службу в одному підрозділі з старшим солдатом ОСОБА_5 .

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, останньому необхідно обрати запобіжних захід у вигляді особистого зобов`язання, а також покласти обов`язки,

передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки обставини кримінального правопорушення та особа підозрюваного свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом незастосування жодного запобіжного заходу.

В судовому засіданні слідчий та прокурор подане клопотання підтримали, просили його задовольнити, вважали, що підозра є обґрунтованою, наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п. 1, п. 3 КПК України, який дає підставу для застосування саме зазначеного запобіжного заходу.
Підозрюваний проти задоволення клопотання не заперечував.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали провадження, слідчий суддя приходить до наступного:
Зі змісту ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зокрема спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті зазначено в частині 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог, передбачених в ст. 178 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього кодексу, повинен оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.

Виходячи зі змісту ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладанні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 194 цього кодексу.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами провадження встановлено, що 25.06.2018 року до ЄРДР за №0001745 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 407 КК України.

21.11.2014 року старшим слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0001003 від 25.06.2018 року, солдату ОСОБА_5 , на підставі ст. 279 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Про обґрунтованість підозри свідчать вище зазначені документи: рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України ОСОБА_7 від 11.12.2017 року; акт службового розслідування від 23.12.2017 року; показання свідка ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а відповідно до ст. 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Під час розгляду питання про обґрунтованість підозри слідчим суддею враховується практика Європейського суду з прав людини викладена у справі Мюррей проти Сполученого Королівства, відповідно до якого факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Тому, з урахуванням досліджених доказів слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
Розглядаючи питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років та яке згідно статті 12 цього кодексу, класифікується як тяжкий злочин.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, в ході розгляду клопотання доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Доводи слідчого та прокурора про те, що підозрюваний може виїхати на тимчасово окуповану частину території Донецької та Луганської областей, а також на територію окупованого АРК, або перетнути кордон з РФ та таким чином ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Також, слідчим суддею, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховані наступні обставини, а саме той факт, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, неодружений, зареєстрований та мешкає за однією адресою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, а за місцем мешкання з позитивної сторони.

Враховуючи наведене, наявність ризика, обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає за можливе клопотання задовольнити та з урахуванням даних про особу підозрюваного обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.177,178,179,193,194,196 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до ст. 194 ч. 5 КПК України: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Обов`язки, передбачені п.п.1,3 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк не більше двох місяців, тобто по 22.01.2019 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування даного кримінального правопорушення, а на час перебування справи у провадженні суду - на прокурора.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1