Справа № 367/6419/18
Провадження по справі № 1-кп/367/489/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радехів Львівської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовозобов`язаного, військовослужбовця (солдата) військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-

встановив:

15.12.2017 року солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу строком на три роки, тобто до 15.12.2020 року.
Того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.12.2017 року № 369 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 1-го орудійного розрахунку 1-го гаубичного артилерійського взводу 2-ї гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону (змішаного) вказаної військової частини.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 року Указом в.о. Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію, та після його затвердження 17.03.2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 року (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Однак, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.
Так, 22.05.2018 року по завершенню виконання добових службових обов`язків, солдат ОСОБА_4 вибув до м. Києва, однак, 23.05.2018 року о 09 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без дозволу командування, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних органів, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 06.09.2018 року о 08 год. 30 хв. він, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової прокуратури Київського гарнізону (розташовується за адресою: м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8-а), де заявив про себе та вчинений ним злочин.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 23.05.2018 року по 05.09.2018 року включно, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному злочині визнав повністю, підтвердив обставини скоєння ним злочину викладені в обвинувальному акті. Показав, що 23.05.2018 року він не з`явився на службу до своєї військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Весь цей час він знаходився в м. Києві та працював на будівництві. 06.09.2018 року до 08 год. 30 хв. він з`явився до військової прокуратури Київського гарнізону (м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8-а), де заявив про вчинений ним злочин.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро кається. Просить його суворо не карати, стверджує, що більше не стане на злочинний шлях.
В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину, не оспорює докази зібрані по провадженню, відповідно до ст. 349 КПК України інші докази по провадженню суд зі згоди всіх учасників процесу не досліджує.
Органом досудового слідства дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як умисні протиправні дії, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого вірною.
Обираючи міру покарання, суд враховує характер і ступень суспільної небезпечності скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, особу ОСОБА_4 .
Як особа, обвинувачений ОСОБА_4 характеризується за місцем служби посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд знаходить з`явлення із зізнанням, щире каяття в скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знаходить.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому можливо, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити його від відбування покарання із випробуванням та із наданням іспитового строку.
Суд вважає, що дане покарання у відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов по провадженню не заявлявся.
Судові витрати та речові докази по даному провадженню відсутні.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 судом не обирається.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання по цій статті у вигляді 3 х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтись до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 судом не обирається.
На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд може бути подано апеляцію на протязі 30 днів із моменту проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1