КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання детектива Національного бюро П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на: мобільний телефон «Iphone model A1778» у чохлі сірого кольору, що належить ОСОБА_9 та на ноутбук Lenovo ThinkPad TYPE6271-7DG, s/n MP-2L4PB13/01 із зарядним пристроєм.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання детектива відмовити. Апелянт вважає арешт майна необґрунтованим, так як у справі відсутні обставини з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, на думку апелянта, ні доводи клопотання детектива, ні додані до нього матеріали, не містять відомостей які б вказували на відповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 просить врахувати, що він не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000991. Також апелянт просить врахувати і негативні наслідки такого обмежувального заходу, оскільки на вилучених носіях міститься інформація, яка стосується його підприємницької діяльності. Також, згідно доводів апеляційної скарги, вилучення вказаного майна є незаконним, оскільки на його відшуковування не надавався дозвіл в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку. Крім того, на думку апелянта, слідчим суддею було пропущено строк визначений чинним кримінальним процесуальним законом для розгляду клопотань про арешт майна.

Додатково ОСОБА_7 зазначає, що він не повідомлявся про дату судового засідання, а копія судового рішення на його адресу не надсилалась і отримав він її після особистого звернення до суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання детектива про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення останній отримав 21 січня 2019 року, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді,то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону та прийшов до обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для його задоволення.
Так, П`ятим відділом детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000991 від 11 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Згідно доводів клопотання, в ході досудового розслідування було встановлено, що міський голова м. Біла Церква Київської області ОСОБА_10 , зловживаючи службовим становищем здійснив розтрату бюджетних коштів шляхом придбання у комунальну власність територіальної громади міста Біла Церква об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво нежитлової будівлі літ. «А-5» 76% готовності, розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Театральна, 5, за завідомо завищеною вартістю, на суму 19 455 763 грн., що є особливо великим розміром.
Незалежну оцінку вказаного об`єкта незавершеного будівництва проводив оцінювач ТОВ «Укрекспертиза-цент» ОСОБА_11 , за результатом якої склав звіт про незалежну оцінку від 10 липня 2018 року та підписав як директор вказаного підприємства. Вивченням вказаного звіту встановлено, що він має ознаки завищення вартості досліджуваного об`єкта, так як оцінювачем використаний порівняльний метод та обрані об`єкти порівняння, які явно не відповідають технічному стану досліджуваного приміщення та не зроблено коригування вартості на стан приміщення.
У зв`язку з цим, 09 січня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 грудня 2018 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено крім зазначених в рішенні суду речей, ще й мобільний телефон «Iphone model A1778» у чохлі сірого кольору та на ноутбук Lenovo ThinkPad TYPE6271-7DG, s/n MP-2L4PB13/01 із зарядним пристроєм.
На електронному носії інформації ноутбуці виявлено файл який містить примірник звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , від 10 липня 2018 року.
Мобільний телефон містить абонентські номери за допомогою яких здійснювалося узгодження протиправної діяльності із іншими співучасниками та переписку з ними.
Постановою детектива ОСОБА_8 від 10 січня 2019 року вище зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000991.
Також, в рамках даного кримінального провадження детектив звернувся до суду з клопотанням про арешт вказаного майна, з метою збереження речових доказів.
Встановивши зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, а саме на ноутбук та мобільний телефон, оскільки детективом доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що мобільний телефон «Iphone model A1778» та на ноутбук Lenovo ThinkPad TYPE6271-7DG, s/n MP-2L4PB13/01 можуть зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність у арештованого майна ознак речового доказу спростовуються наданими суду матеріалами.

Що стосується посилань ОСОБА_7 на відсутність у нього статусу підозрюваного, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Посилання апелянта на незаконність вилучення належного йому майна спростовуються наданими суду матеріалами. Також, є безпідставними і доводи останнього щодо розгляду клопотання про арешт майна поза межами процесуальних строків.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані детективом матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою його забезпечення.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 січня 2019 року, якою задоволено клопотання детектива Національного бюро П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на: мобільний телефон «Iphone model A1778» у чохлі сірого кольору, що належить ОСОБА_9 та на ноутбук Lenovo ThinkPad TYPE6271-7DG, s/n MP-2L4PB13/01 із зарядним пристроєм, залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1283/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1