Житомирський апеляційний суд
Справа №272/572/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.407 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

апелянта ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

стягувача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про заміну його як боржника у виконавчому провадженні щодо виконання вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.03.2017 року в кримінальній справі відносно ОСОБА_10 , в частині цивільного позову.

Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

В ухвалі суду зазначено, що на день вчинення кримінального правопорушення та на день винесення вироку, обвинувачений ОСОБА_10 був неповнолітнім та не мав майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з чим судом було прийнято рішення про стягнення вказаної шкоди із законного представника.Однак, незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_10 досяг повноліття, суд не вбачає підстав, передбачених КПК України та ЦПК України для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки шкода завдана діями ОСОБА_10 до досягнення ним повноліття, тобто в період коли майнова відповідальність за його дії була покладена законом на його батьків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ухвалу суду просив скасувати та ухвалити нову, якою замінити його як сторону боржника у виконавчому провадженні на ОСОБА_10 . Вважає, що ухвала постановлена з порушенням вимог матеріального права.Вказує, що судом при прийнятті рішення безпідставно незастосовані норми ч.3 ст.1179 ЦК України, яка передбачає, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальників, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7 та його захисника про задоволення апеляційної скарги, прокурора та ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів судового провадження видно, що вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.03.2017 року ОСОБА_10 засуджено за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 289, ч.2 ст.289, ч.2 ст.194 КК України на 5 років і 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Стягнуто із законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 96 688 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На підставі виконавчого листа постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження.На даний час вирок суду в частині цивільного позову не виконаний, а ОСОБА_10 перебуває в місцях позбавлення волі.

15 червня 2018 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою в порядку ст.442 ЦПК України, в якій просив замінити його як боржника у виконавчому провадженні щодо виконання вироку Андрушівського районного суду Житомирської області від 28.03.2017 року в кримінальній справі відносно ОСОБА_10 , в частині цивільного позову.

Районний суд, вказану заяву прийняв до розгляду та розглянув її в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно положень ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до роз`яснень постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.1990 року №11 «Про практику застосування судами України

процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», п.7, питання про зміну порядку і способу виконання вироку в частині цивільного позову у виняткових випадках, коли неможливо виконати вирок в порядку, встановленому раніше (відсутність присудженого майна в натурі тощо), розглядається судами у порядку, передбаченому ЦПК України.

Таким чином, подану ОСОБА_7 заяву в порядку ст.442 ЦПК України, суд розглянув в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, чим істотно порушив вимоги КПК України.

За таких обставин, ухвала суду не може залишатись в силі, підлягає скасуваню з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції.

При новому розгляді слід врахувати вищенаведене, та розглянути заяву відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: