Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5027/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

В ухвалі суду зазначено, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовне-дострокове звільнення від відбування покарання.Зазначає, що своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З матеріалів судового провадження видно, що ОСОБА_7 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 20172 року був засуджений за ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України, клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст.81 КК України обґрунтовано відмовив в його задоволенні, оскільки засуджений хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою довела своє виправлення, оскільки вину у скоєнні особливо тяжкого злочину на стадії судового розгляду заперечував, в подальшому вину визнав, працевлаштований та не тривалий час відбуває покарання у Коростенській ВК -71.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст.81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81,82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення. Проте, в матеріалах справи таке подання відсутнє.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що доведеність виправлення засудженого є головною умовою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання в Городищенській ВК №96 порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, дотримується встановлених правил поведінки, працевлаштований та за сумлінну поведінку та ставленням до праці п`ять раз заохочувався.

Відповідно до наявного в матеріалах провадження копії витягу з протоколу №8 засідання комісії Городищенської ВК №96. ОСОБА_7 відмовлено в умовно достроковому звільненні, як такому, що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

З 28.09.2018 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Коростенській ВК-71. За час відбування покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався.

Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони узгоджуються з матеріалами провадження та кореспондуються з нормами кримінального та кримінального процесуального законів, зроблені на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, яким суд надав належну правову оцінку у їх сукупності.

Доводи в апеляційній скарзі засудженого щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є неспроможними та спростовуються матеріалами провадження.

Суд першої інстанції, проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 за весь час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, у зв`язку з чим обгрунтовано відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи на які посилається засуджений в апеляційній скарзі не є підставами для скасування ухвали районного суду та задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.2018 року, щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: