Справа №: 398/1439/14-к
провадження №: 1/398/2/18
ПОСТАНОВА
Іменем України

"20" листопада 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , підсудного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.12.2011 року засудженого ОСОБА_7 , оголошено в розшук та міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд змінено на взяття під варту.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.12.2011 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2011 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 скасовано, кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.02.2014 року матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, виділено в окреме провадження.

З відповіді в.о. начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» від 20.08.2018 року №3/6062 вбачається, що ув`язненого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.09.2018 року було прийнято до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

03.10.2018 року на адресу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшов лист в.о. ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» від 14.09.2018 року №7/6065 про те, що 13.09.2018 року до Кропивницького слідчого ізолятора прибув ОСОБА_7 , якого згідно з ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2011 року було оголошено в розшук та змінено міру запобіжного заходу з підписки на невиїзд на тримання під вартою. Посилаючись на принцип верховенства права та рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», зазначив про те, що тримання під вартою ОСОБА_7 без визначення певного строку приводить до стану не визначення підстав перебування його під вартою, що є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в. п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, судом на обговорення поставлено питання щодо продовження дії запобіжного заходу під час судового розгляду.

Прокурор вважав, що існують ризики того, що підсудний буде ухилятися від суду, оскільки сім років перебував в розшуку, тому є всі підстави продовження запобіжного заходу, заперечував щодо визначення граничного строку дії запобіжного заходу , оскільки це не передбачено нормами КПК України (в редакції 1960 року).

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку прокурора.

Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала думку прокурора, зазначила, що існує ризик переховування від суду та визначення строку дії запобіжного заходу виходить за межі судового розгляду.

Підсудний ОСОБА_7 проти продовження запобіжного заходу заперечував, зазначив, що він до цього часу до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не переховувався, працює в м. Києві, має цивільну дружину та доньку, на судові засідання в Апеляційний суд Кіровоградської області не з`являвся через стан здоров`я, оскільки має вроджений порок серця, телеграми про перебування в лікарні він не направляв, суд в оману не вводив, йому було відомо, що матеріали за його обвинувачення виділені в окреме провадження, але він до суду не з`являвся. На пропозицію суду надати докази, що підтверджують його незадовільний стан здоров`я жодних документи не надав, зазначив, що до медчастини ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» з заявою про необхідність термінового операційного втручання не звертався.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до таких висновків.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2011 року ОСОБА_7 засуджено до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.12.2011 року засудженого ОСОБА_7 , оголошено в розшук та міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд змінено на взяття під варту.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.12.2011 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2011 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 скасовано, кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.02.2014 року матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, виділено в окреме провадження.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, застосовані відповідно до КПК України (в ред. 1960 року), продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності Кримінальним процесуальним Кодексом України від 13.04.2012 року № 4651-VI.

Згідно зі ст. 274 КПК України (в ред. 1960 року) під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного. Відповідно до ч. 4 ст. 165 КПК України (в ред. 1960 року) запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.

Судом встановлено, що при обранні підсудному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були дотримані вимоги щодо мети і підстав застосування запобіжного заходу, передбачені ст. 148 КПК України (в ред. 1960 року), та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На час розгляду справи в суді необхідність у такому запобіжному заході як тримання під вартою щодо підсудного не відпала, оскільки сукупність таких обставин як тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного працевлаштування, місце проживання, ухилення від суду протягом семи років, дає суду достатньо підстав вважати, що підсудний може намагатися ухилитися від суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі та продовжувати злочинну діяльність, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Разом з тим, Кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року) не передбачений конкретний строк, на який судом під час судового розгляду може бути обраний (продовжений) запобіжний захід у виді тримання під вартою. Однак суд вважає за необхідне визначити цей строк з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із основних елементів якого є принцип юридичної визначеності.

Як убачається із усталеної практики ЄСПЛ (зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10.05.2011), «… можливість тримання особи під вартою протягом необмеженого і непередбачуваного строку за обставин, коли таке тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням, сама по собі суперечить принципу юридичної визначеності», що, в свою чергу, «не відповідає принципу захисту від свавілля, закріпленому в пункті 1 статті 5 Конвенції».

За таких обставин, з метою запобігання порушенню прав підсудного, суд вважає за доцільне продовжити підсудному запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначивши його строк у 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст. 148, 274 КПК України (в ред. 1960 року),

УХВАЛИВ:

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 18.01.2019 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1