Справа №127/2673/19
Провадження №1-кс/127/1619/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000162 від 22.11.2012,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області з даною скаргою, мотивуючи її тим, що постановою старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11 грудня 2018 року було закрито кримінальне провадження №0000162 від 22.11.2012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення. Оскаржувана постанова мотивована тим, що в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 36 КК України, тобто перевищення меж необхідної оборони. Відповідно до ч. 5 ст. 39 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і немає наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає. Підставами для закриття кримінального провадження слідчий зазначив ст. 110, ч. 5 ст. 39, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Скаржник вважає, що оскаржувана постанова є незаконною з огляду на наступне.

Так, в резолютивній частині постанови слідчий вказав, що кримінальне провадження внесено 22 листопада 2018 року до ЄРДР за №0000162, що не відповідає дійсності, тому що досудове розслідування триває з серпня 2012р. - більше шести років.
Закриваючи кримінальне провадження, слідчий обгрунтував своє рішення частиною 5 ст. 39 КПК України, яка не має 5-ї частини і стосується не слідчого, а визначає повноваження керівника органу досудового розслідування.
В мотивувальній частині постанови слідчий послався на ч. 5 ст. 39 КК України як на перевищення меж необхідної оборони. Стаття 39 КК України немає частини 5-ї і визначає юридичне поняття «Крайня необхідність». Таким чином, слідчим закрито справу з порушення норм матеріального права.
В порушення ч. 6 ст. 284 КПК України протягом двадцяти днів слідчий не узгодив з прокурором постанову про закриття кримінального провадження, про що свідчить відсутність підпису прокурора.
Слідчий обгрунтував постанову вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03.03.2018, вказавши, що обставини, вказані у вироку, являються предметом розслідування у кримінальному провадженні №0000162.
По перше, відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема витребування документів від установ, організацій, тощо. Слідчих дій щодо витребування рішень судів проведено не було. Крім того, в силу ст. 86 КПК України дані рішення судів не можуть визнаватися допустимими доказами.
По друге, відповідно до ст. 90 КПК України «Рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів».
В оскаржуваній постанові слідчий не обгрунтував чи в зазначених ним рішеннях судів (без номера справи та провадження) було встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, яким чином ці рішення можуть бути застосовані в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 .
Слідчий вказав, що після проведених усіх та необхідних слідчих дій для повного і неупередженого дослідження обставин справи, встановлено, що в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона ч. 1 ст. 122 КК України.
З цим також неможна погодитись на підставі наступного.
По перше, в кримінальному провадженні №0000162 було проведено три судово медичні експертизи, про які слідчий взагалі не згадав.
Згідно висновків СМЕ тілесні ушкодження, отримані скаржником, належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та легких тілесних ушкоджень. Так, закритий перелом суглобового відростку нижньої щелепи відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня, а ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана підборіддя, злами 2-3 зубів з права, забійна рана лівої завушної ділянки, забійні рани шийної та плечової ділянок зліва, крововилив на потиличній та тім`яній ділянках зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливи в потиличній та тім`яній ділянках, два синці в ділянці правої ступні, також відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Наведене доводить, що слідчий не кваліфікував дії зловмисника (зловмисників) за ч. 2 ст. 125 КК України і досудове слідство необхідно продовжити.
Судово-медичний експерт Вінницького обласного бюро СМЕ ОСОБА_7 вказав: «Характер, множинність, локалізація на різних поверхнях тіла, виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень за механізмом утворення: допускають можливість виникнення за обставин, зазначених в матеріалах кримінального провадження у показаннях ОСОБА_3 (протокол проведення слідчого експерименту від 06.11.14р.), тобто могли утворитися від ударів руками і ногами в ділянки тіла, де виявлені ушкодження».
По друге, якщо, на думку слідчого, тілесні ушкодження середнього ступеня (з пояснень ОСОБА_6 ) могли бути заподіяні ним шляхом викручування та виривання з рук скаржника рушниці ривком від себе проти годинникової стрілки, і при цьому випадково прикладом рушниці можна задіти його голову з лівої сторони, з припаданням удару на підборіддя та вухо, то слідчий мав би розслідувати, звідки взялись інші ушкодження, такі як: забійна рана підборіддя, злами коронкових частин 2-3 зубів з права, забійні рани шийної та плечової ділянок зліва; крововиливи в потиличній та тім`яній ділянках, два синці в ділянці правої ступні.
За висновками слідчого скаржник тримав автомат АКСУ на правому плечі, то мисливську рушницю також мав би тримати з правої сторони. Якщо він «вперся» в живіт ОСОБА_6 «дулом» рушниці у живіт, то приклад мав знаходитись між передпліччям його правої руки і тулубом. Якщо ОСОБА_6 схопив рушницю двома руками і почав виривати її з рук скаржника, то мав би тримати за ствол, викручуючи його від себе проти годинникової стрілки. За наведеного, для того, щоб приклад рушниці «випадково» задів голову скаржника з лівої сторони, він мав би описати якесь коло, дугу чи еліпс з радіусом приблизно 300°, що не підтверджено жодним належним, достовірним та допустимим доказом, тому висновок слідчого є сумнівним.
Для підтвердження чи спростування показань ОСОБА_6 необхідно провести слідчий експеримент та призначити комплексну судово-медичну та трасологічну експертизу, яка дала б відповідь на це питання, але в матеріалах провадження така експертиза відсутня.
Слідчий не згадав та не дав оцінки такому доказу, отриманому в кримінальному провадженні №0000162, як висновки імунологічної та біологічної експертиз. Згідно з висновками вказаних експертиз на речовому доказі - білій футболці, в якій скаржник був одягнений 05.08.2012, виявлені чисельні бурі п`ятна, які є кров`ю і належать саме скаржнику.
Очевидно, що від одного удару тупим предметом (прикладом рушниці) в підборіддя та вухо вся передня частина футболки не може бути в крові. Це ушкодження виникло від різаної рани підборіддя гострим предметом, на що скаржник наголошував слідству. Від чого взялась кров на його одежі слідчим також не встановлено.
Провівши досудове розслідування упереджено, не повно і не об`єктивно, слідчий не виконав вимоги ч. 2 ст. 9 КПК України, позбавив скаржника права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку ст.ст. 22, 23, 1166- 1168 ЦК України.
Слідчий не врахував положення ст. 11 КК України, де визначено, що злочином є суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом злочину.
Скаржник вважає, що в діях не лише ОСОБА_6 , а й інших осіб, міститься об`єктивна сторона злочину: умисні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкодження, наслідки, у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, причинний зв`язок між діями та наслідками. Тому, для виконання вимог ст. 91 КПК України, досудове слідство потрібно продовжити в частині встановлення способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення.
Також скаржник зазначив, що про оскаржувану постанову він дізнався в судовому засіданні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбулось 25.01.2019, копію оскаржуваної постанови він отримав 26.01.2019.
У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 , пославшись на вищезазначені обставини, скаргу підтримали та просили вимоги скарги задоволити.

Старший слідчий ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення скарги ОСОБА_3 , пославшись на те, що ним було здобуто достатньо доказів, щоб закрити кримінальне провадження. Кримінальне провадження було закрито згідно з нормами КПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та матеріали кримінального провадження №0000162 від 22.11.2012, слідчий суддя вважає, що дана скарга обгрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

В статті 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю, серед яких - встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

При вирішенні зазначеної скарги суд враховує положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий не вжив всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, передчасно дійшов висновку про відсутність в діянні складу злочину, не провів необхідних слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі.

В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2012 до 1-го ВМ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_3 про нанесення йому тілесних ушкоджень 05.08.2012 о 19.00 год. у дворі будинку АДРЕСА_1 . 17.11.2012 слідчим було винесено постанову про порушення кримінальної справи за №1210423 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. 22.11.2012 по даному факту були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 122 КК України та розпочато досудове розслідування.

Згідно з постановою старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 кримінальне провадження №0000162 від 22.11.2012 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, було закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 , зокрема суб`єктивна сторона злочину. Натомість у діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 39 КК України, тобто, перевищення меж необхідної оборони. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 39 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і немає наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Разом з цим, старшим слідчим ОСОБА_5 при закритті кримінального провадження зазначених вимог закону не дотримано, ним, в порушення ч. 4 ст. ст. 40 КПК України, не виконані вказівки прокурора від 27.05.2015 про проведення детального слідчого експерименту за результатами якого слід було призначити судово-медичну експертизу; вказівки прокурора від 26.05.2016 про термінове виконання ухвали суду від 12.02.2016 в частині направлення кримінального провадження до Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи; вказівки прокурора від 20.09.2016 про необхідність відібрати пояснення в ОСОБА_6 , провести із свідками слідчий експеримент. Крім того, старшим слідчим ОСОБА_5 не виконана ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2017 року про зобов`язання виконати ухвалу суду від 04 липня 2017 року.

Перелік слідчих дій не є вичерпним, у разі необхідності слід вжити інші, передбачені КПК України, заходи щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, розкриття злочину та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, а тому постанову старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000162 від 22.11.2012 слід скасувати, оскільки досудове слідство проведено поверхово, неповно, без усебічного дослідження обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Постанову старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 11 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000162 від 22.11.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0000162 від 22.11.2012 направити до Лівобережного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: