Справа № 461/8379/18
Провадження № 1-кп/461/590/18
УХВАЛА

13.11.2018 року.

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження №№0000291, 0000514 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2018 року в провадження головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передане кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Дане провадження надійшло до Галицького районного суду м. Львова після зміни підсудності Львівським апеляційним судом в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурором у судовому засіданні заявлене та надано суду письмове клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вимоги щодо продовження строку запобіжного заходу прокурор мотивує тим, що на даний час продовжують існувати ризики, встановлені ухвалою слідчого судді, а саме: можливість переховування ОСОБА_7 від суду, вчинення інших злочинів, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом впливу на свідків та потерпілих. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні рядку злочинів, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого, інші до категорії тяжких та середньої тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_11 та представник інших потерпілих, які були присутні в судовому засіданні, клопотання прокурора підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою заперечували. Просили суд змінити запобіжний захід на інший, якій не пов`язаний з триманням під вартою. Вважають, що сама по собі тяжкість вчиненого не свідчить про існування ризиків. ОСОБА_7 не судимий, мав постійне місце проживання, перебував у шлюбі без державної реєстрації. Наведені прокурором ризики є формальними, не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, вважають повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні злочинів необґрунтованою. При затриманні ОСОБА_13 опору не чинив, був затриманий безпідставно за відсутності відповідної ухвали суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши надане прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, дійшов до наступних висновків.

Статтею 315 КПК України визначено порядок вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду. Норми даної статті не містять прямо передбачених повноважень суду щодо продовження строку тримання під вартою.

Однак, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Пунктом 24 ст. 3 КПК України визначено, що судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 вересня 2018 року строк тримання ОСОБА_7 під вартою був продовжений до 15 листопада 2018 року.

Таким чином, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судове провадження (яке включає в себе підготовче судове засідання) не було завершене до спливу 2-х місячного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею вже було вирішено питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого. В підготовчому судовому засіданні суд не перевіряє обґрунтованість такої підозри. Це може бути перевірено лише під час дослідження доказів судом в судовому засіданні.

Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з обвинувальними актами, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які кримінальним законом віднесені до середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого, за який передбачена відповідальність позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у свій практиці зазначає, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів. Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в які така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Керуючись наведеним, суд враховує, що ОСОБА_7 як особа та його дії представляють підвищену суспільну небезпеку.

ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів, проте судимість в порядку ст. 89 КК України погашена.

Все вищезазначене у сукупності підтверджує ризик переховування ОСОБА_7 від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 може незаконно вливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних показань, що підтверджуються особливо небезпечним характером злочинів, у яких він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що наведені обвинуваченим та його захисниками спростування позиції сторони обвинувачення щодо недоцільності тримання ОСОБА_7 під вартою та необхідності обрання більш м`якого запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування або зміни запобіжного заходу. Так, суд враховує, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , в сукупності з високою суспільною небезпечністю вчиненого, наявністю ризиків продовження злочинної діяльності, впливу на потерпілих та свідків, а також переховування від суду, вказують на відсутність підстав для пом`якшення заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на два місці з дня проведення судового засідання, тобто до 12 січня 2019 року.

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень.

З урахуванням зазначених обставин, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за доцільне за застосовувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 194, 199, 314-316, 331, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» до 12 січня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Судді