ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/746/18 Справа № 185/193/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши 26 листопада 2018 року в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №370002769 за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорнухине Перевальського району Луганської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИЛА :
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винною за наступних обставин.

09 жовтня 2017 року, приблизно о 18 год. 15 хв., в районі перехрестя вулиць Степового Фронту та Харківської м. Павлограда Дніпропетровської області особа, провадження відносно якої закрито, зустрівся з ОСОБА_7 , маючи на меті умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , вступили в злочинну змову та домовились про сумісне прибуття за місцем перебування ОСОБА_11

09 жовтня 2017 року, приблизно о 18 год. 35 хв., ОСОБА_7 разом з особою, провадження відносно якої закрито прийшли до домоволодіння АДРЕСА_3 , де на той час перебувала ОСОБА_11 , за місцем мешкання своєї подруги ОСОБА_13 , де ОСОБА_7 , будучи ображеною на ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів, нанесла декілька ударів долонею правої руки в обличчя ОСОБА_11 , після чого, тримаючи в руці ніж, який дістала зі своєї дамської сумки, приставила ніж до шиї ОСОБА_11 , маючи на меті залякати останню та подавити можливі дії до опору, здійснивши разом з тим захват за одяг ОСОБА_11 , управляючи діями останньої, під загрозою нанесення тілесних ушкоджень, потягла ОСОБА_11 подалі від входу на територію вказаного домоволодіння та з метою приховування подальших протиправних дій, після чого, застосовуючи фізичне насильство, нанесла удар ногою в ліве стегно ОСОБА_11 , від чого остання впала на землю.

ОСОБА_7 , умисно нанесла молотком удар в ліву частину голови ОСОБА_14 і нанесла правою ногою декілька ударів в ліве стегно, гомілки та ребр ОСОБА_11 , зліва. Потім ОСОБА_7 , маючи при собі ножиці, які дістала з дамської сумки, яка знаходилася протягом всього часу при ній, зрізала волосся на голові ОСОБА_11 .

У результаті умисних, протиправних дій, ОСОБА_7 заподіяла ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які відносяться до легкого та середнього ступеню тяжкості.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 1 рік вона не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності ухвалено не обирати.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до вимог закону.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час судового засідання судом було допитано обвинувачену ОСОБА_7 з приводу вчиненого нею злочину, та остання пояснила, що визнає свою провину у повному обсязі та у вчиненому розкаюється, але судом в мотивувальній частині вироку цього не зазначено, чим порушено вимоги ст.ст.23, 351 КПК України.

В порушення ч. 3 ст. 374 КПК України, суд виклав формулювання обвинувачення, яке не в повній мірі відображає всі обставини кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме у спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 у співучасті зі ОСОБА_8 , який також наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 та про це у вироку не зазначено.

Крім цього, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України у даному провадженні не досліджувались докази, які не оспорювалися, але про це також не зазначено у вироку.

Заслухавши прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляції та висловлені в ході розгляду кримінального провадження заперечення, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Доводи прокурора в судовому засіданні щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з посиланням на невідповідність викладених обставин в судовому рішенні обставинам дослідженим під час судового розгляду, а також щодо порушення вимог ст.ст. 23, 349 та 351 КПК України є слушними і такими, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку та журналу судового засідання, суд першої інстанції, розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки рішення суду в супереч вимогам ст. 374 КПК України не містить посилання на докази в підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, однак посилання на скорочений розгляд кримінального провадження вирок суду першої інстанції не містить.

За вимогами вказаної норми закону, дійсно, суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження.

За ствердженнями в суді апеляційної інстанції прокурора, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не було досліджено докази, які не оспорювались, однак про це також не зазначено у вироку.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення було досліджено журнал судового засіданні від 28.03.2018 року, в якому секретарем зафіксовано, що судом ухвалою встановлено наступний порядок дослідження доказів: поставити запитання обвинуваченим, допитати потерпілу, дослідити доказ. Разом з тим, вирок суду взагалі не містить посилання на пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , а також вказівку про відмову від дачі нею пояснень, попри те, що журнал судового засідання все ж таки містить фіксування пояснення обвинуваченої під час судових дебатів та останнього слова. Разом з тим, у відповідності до ст. 66 КК України, судом визнано одну із пом`якшуючих обставин щире каяття.

Так, згідно вимог ч.1 ст.351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
Оскільки суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, однак пояснення обвинуваченої він мав зазначити у вироку, тобто, що саме пояснила обвинувачена щодо пред`явленого обвинувачення.
Також, вирок не містить в мотивувальній частині посилання на доказ, який ухвалено дослідити на початку судового засідання.

Вказані обставини свідчать про порушення норм ст. 23 КПК України, де зазначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Під час прослуховування диску, технічного засобу фіксування кримінального провадження, встановлено, що у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, нехтуючи своїм обов`язком, не з`ясував чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не було роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вже було зазначено вище, суд звільнив обвинувачену від покарання у відповідності до ст. 75 КК України, однак не зазначено з яких саме підстав суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а обмежився лише посиланням на застосування вказаної статті.
Цих вимог суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок, не дотримався.
З огляду на викладене, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості постановити судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження п.2, п.13 ст. 7 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора, вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог зазначених вище положень закону, також звернути увагу на доводи викладені в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що злочин скоєно у співучасті, дати на все вичерпану відповідь та ухвалити справедливе законне рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 - задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3