Дата документу 24.01.2019 Справа № 313/1316/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/529/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 313/1316/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу судді Веселівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року, якою

відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ухвалою судді, до Веселівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_7 , в якому він просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Відмовляючи в задоволення клопотання засудженого суд першої інстанції зазначив, що клопотання про умовно-дострокове звільнення є передчасним і не підлягає задоволенню.

При заміні засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі на строк 03 роки 05 місяців 11 днів, засуджений ОСОБА_7 відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України повинен відбути не менше трьох чвертей строку цього більш м`якого покарання у виді обмеження волі. Проте засуджений ОСОБА_7 не відбув вказаного строку покарання у виді обмеження волі.

Як вбачається з довідки, наданої Державною установою «Веселівський виправний центр (№8)» від 18.10.2018 р., станом на 18.10.2018 р. фактично відбута засудженим ОСОБА_7 частина покарання у виді обмеження волі складає 08 місяців 20 днів, тобто менше ніж трьох чвертей строку покарання, невідбута засудженим ОСОБА_7 частина покарання у виді обмеження волі складає 02 роки 03 місяці 25 днів.

Разом із тим з дня постановлення ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2017 року про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі ще не минуло одного року, а тому, відповідно до вимог ч.8 ст.154 КВК України, останній не може бути умовно-достроково звільнений.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. За весь час відбування покарання мав два стягнення, які в законному порядку погашені. Мав 15 заохочень, був працевлаштований та навчався в професійно-технічному училищі. За сумлінну поведінку та ставлення до праці, так як він став на шлях виправлення ухвалою від 15.11.2017 року йому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців і 11 днів на більш м`яке покарання, а саме у виді обмеження волі на той самий строк. Також під час перебування у Веселівському виправному центрі ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, своєю поведінкою дотримувався умов відбування покарання, був працевлаштований на виробництві установи. Вважає, що своєю працею та поведінкою довів своє виправлення. Фактично відбув більше строку покарання призначеного судом першої інстанції.

Враховуючи викладене засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 18.10.2018 року та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга засудженого, такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання Державній установі «Веселівський виправний центр (№8)» з 28.01.2018 року. Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи, засуджений ОСОБА_7 , на даний час характеризується посередньо, підтримує стосунки з засудженими як позитивної так і негативної спрямованості. Адміністрацією установи заохочувався один раз. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Задовільно ставиться до майна установи і предметів, якими користується. До виконання вимог персоналу установи ставиться добре. Задовільно ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим на виробничому об`єкті «ВКБ».

Крім того, ОСОБА_7 неодноразово був засуджений, востаннє засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

За ввесь час знаходження в місцях позбавлення волі, починаючи з 25.04.2011 засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, мав 15 заохочень та два стягнення у виді догани.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбуття ним покарання в своїй сукупності не була стабільно позитивною, відтак засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, і встановлені в судовому засіданні дані не можуть свідчити про його виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ч.8 ст.154 КВК України, яка передбачає, що особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням, або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Як встановлено з матеріалів справи, 15.11.2017 року постановлено ухвалу Петрівським районним судом Кіровоградської області про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі, таким чином на час постановлення судом першої інстанції рішення, ще не минуло одного року, а тому, відповідно до вимог ч.8 ст.154 КВК України, останній не може бути умовно-достроково звільнений.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 з достатньою переконливістю, не довів своє виправлення, а також у зв`язку з передчасним зверненням засудженого з клопотанням, на даний час відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали районного суду і застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу судді Веселівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року,якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4