490/9939/18 06.12.2018
н/п 1-в/490/284/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9939/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зябровка, Гомельського району, Гомельської області, Білорусь, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою професійною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 25.12.2017 року Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу-Югри за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1, п. «а, б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації до 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, -

В С Т А Н О В И В:

26.11.2018 року на адресу Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що 09.11.2018 року наказом Міністерства юстиції України № 3489/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 13.09.2018 року за № 06-121390/18.

ОСОБА_4 засуджено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а, б» частини третьої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі) та частиною третьою статті 30, частини п`ятої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», за попередньою змовою групою осіб, у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «ВК-12 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю»; кінець відбуття строку покарання - 30.03.2028 р.

Відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року, ОСОБА_4 повинен сплатити процесуальні витрати у сумі 13200 рублів.

Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «ВК-12 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю» із засудженого ОСОБА_4 утримання за виконавчими документами не проводились.

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом, заявник просить суд: 1) визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року; 2) визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року. Визначити початок строку відбування покарання; 3) вирішити питання про виконання Сургутського міського суду Ханти-Мансійського округу-Югри від 25.12.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явилась, у поданому клопотанні просить здійснити його розгляд за її відсутності, посилаючись на приписи ч.1 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього письмові докази, суд приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Кримінального кодексу України (далі - КК України), громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.602 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року, до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року №337/95-ВР, визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст.606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до якої під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст.610 КПК України.

При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Частиною 1 статі 606 КПК України визначено, що засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Згідно ч.6 ст.610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Під час розгляду вказаного клопотання встановлено, що згідно з інформацією, наданою Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з рішенням УМВС України в Миколаївській області від 31.01.2012 року набув громадянство України відповідно до статті 14 Закону України «Про громадянство України» (а.с.28).

ОСОБА_4 зареєстрований в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданого на його ім`я, Центральним РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 29.06.2013 року (серія НОМЕР_1 ) (а.с.27).

Вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за вчинення злочинів, передбачених п.п. «а, б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації до 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання обчислювати з 25.12.2017 року. Зараховано у строк відбуття покарання час утримання ОСОБА_4 під вартою до судового розгляду з 31.03.2017 року до 24.12.2017 року. Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено без змін у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету 13200 рублів /тринадцять тисяч двісті рублів/ в рахунок відшкодування витрат з винагороди адвоката ОСОБА_5 (а.с.5-16).

Відповідно до розпорядження №1-989/2017 від 16.01.2018 року про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набрав законної сили 10 січня 2018 року (а.с.17).

Згідно довідки про відбуту та не відбуту частини покарання, виданої тимчасово виконуючим обов`язки начальника ФКУ ВК-12 ОУГД ГУФСВП Росії по Пермському краю ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , початок строку відбування покарання 25.12.2017 року, кінець строку - 30.03.2028 року, зараховано період з 31.03.2017 року до 24.12.2017 року. Станом на 17.07.2018 року засуджений відбув 1 рік 3 місяці 16 днів, не відбутий строк покарання - 9 років 8 місяців 13 днів (а.с.20).

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення для подальшого відбування покарання в Україну. Порядок переведення та юридичні наслідки йому роз`яснені та зрозумілі. З витягами із законодавства України ознайомлений. Зобов`язується погасити позов, вимоги п.3 ст.471 КПК РФ роз`яснені та зрозумілі (а.с.21).

Згідно довідки ФКУ ВК-12 ОУГД ГУФСВП Росії по Пермському краю, виконавчий лист від 10.05.2017 року №ФС 023488693 про стягнення з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету 13200 /тринадцять тисяч двісті/ рублів в рахунок відшкодування витрат з винагороди адвоката ОСОБА_5 , надійшов до установи 26.06.2018 року, станом на 17.07.2018 року відрахування не проводились, так як засуджений не працевлаштований (а.с.22).

Відповідно до медичного висновку (про працездатність) та характеристики на засудженого, ОСОБА_4 практично здоровий та працездатний, етапом слідувати може; за весь період відбування покарання має 6 стягнень, заохочень не має, на профілактичному обліку не перебуває, характеризується негативно (а.с. 23, 24-25).

Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи, згідно з положеннями ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб та ч.2 ст.610 КПК України.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції суд, відповідно до ч.3 ст.610 КПК України, визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Пунктами «а, б» частини 3 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджений та відбуває покарання, передбачений злочин - незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі.

Частиною 3 статті 30 частини 5 статі 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, передбачений злочин - замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, з використанням електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу "Інтернет"), якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставинам.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив замах на злочин, до нього судом було застосовано ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно якої якщо хоча б один із злочинів, вчинений за сукупністю, є тяжких або особливо тяжким злочином, то остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більше ніж наполовину максимального строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий із вчинених злочинів.

Санкція ч.3 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років зі штрафом у розмірі до п`ятисот тисяч рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років чи без такого та з обмеженням свободи на строк до двох років чи без такого.

Санкція ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такої та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого чи довічним позбавленням волі.

Згідно ч.1 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Статтею 307 КК України передбачено кримінальну відповідальність за такі дії:

1. Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів -

караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.

2. Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308 - 310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, -

караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

3. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, -

караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

4. Особа, яка добровільно здала наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги і вказала джерело їх придбання або сприяла розкриттю злочинів, пов`язаних з їх незаконним обігом, звільняється від кримінальної відповідальності за незаконне їх виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання (частина перша цієї статті, частина перша статті 309 цього Кодексу).

Отже, згідно національного законодавства України, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 , визначена вказаним вироком іноземної держави за п. «а, б» ч.3 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає кваліфікації за ч.2 ст.307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Кваліфікація дій засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає кваліфікації за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, вчинення збуту наркотичних засобів з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних мереж «Інтернет» не є ознакою, що має значення для кваліфікації дій засудженого. Так само, не містить вказана стаття кваліфікаційної ознаки - значного розміру.

Разом з тим, слід зазначити, що, згідно національного законодавства України, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Така позиція висловлена в абз.2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Таким чином, засудженому ОСОБА_4 , відповідно до національного законодавства України, за злочини, за які його було засуджено вироком від 25.12.2017 року Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, Російської Федерації, має бути визначено покарання за ч.2 ст.307, ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України.

При цьому, слід врахувати, що згідно ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Оскільки санкцією ч.3 ст.307 КК України передбачено лише покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, строк покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком від 25.12.2017 року Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, Російської Федерації, після приведення цього вироку у відповідність до національного законодавства України, виходячи з положень ч.3 ст.68 КК України та з положень п.1 ч.4 ст.610 КК України, не може бути більшим та меншим за вісім років позбавлення волі (12/3*2=8).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року можливо привести у відповідність до законодавства України, враховуючи, що п.п. «а, б» ч.3 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч.2 ст.307 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; ч.3 ст.30 ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.«b» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст.11 Конвенції, при приведенні вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

При ухвалені вироку Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року, засудженому ОСОБА_4 було зараховано в строк відбуття покарання строк утримання його під вартою з 31.03.2017 року до 24.12.2017 року. Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено без змін у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили. Вирок суду набрав законної сили 10 січня 2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його перебування під вартою (попереднього ув`язнення) з 31.03.2017 року до 10.01.2018 року (набранням вироку законної сили) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід відраховувати з 25.12.2017 року.

Визначення виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому слід відбувати покарання, не входить до повноважень суду, оскільки це віднесено до повноважень підрозділів міжрегіонального управління чи Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України.

Крім того, відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року засуджений ОСОБА_4 повинен відшкодувати на користь держави судові витрати у розмірі 13200 /тринадцять тисяч двісті/ рублів. Згідно довідки бухгалтерії ФКУ ВК-12 ОУГД ГУФСВП Росії по Пермському краю, де засуджений відбуває покарання, 26.06.2018 року до установи надійшли два виконавчих листа від 10.05.2017 року №ФС 023488693, №ФС 023488694 на суму 13200 та 7700 рублів, утримання по яким не проводилось.

Таким чином, суд вважає можливим прийняти рішення щодо процесуальних витрат, а саме про виконання вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року в частині стягнення на користь держави (яка понесла витрати) судових витрат у розмірі 13200 /тринадцять тисяч двісті/ рублів з засудженого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись п.«b» ч.1 ст.9, ст.11 Конвенції про передачу засуджених від 1983 року, ст.ст.7, 10, 72 КК України, ст.ст.372, 602, 603, 606, 610 КПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за п.п. "а, б" ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228-1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації до 11 років позбавлення волі.

На підставі вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 за вчинення злочинів, за які, згідно національного законодавства України, кримінальна відповідальність передбачена ч.2 ст.307 КК України визначити, як 8 /вісім/ років позбавлення волі, за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України із застосуванням положень ч.3 ст.68 КК України визначити, як 8 /вісім/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 11 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 , відповідно до вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри від 25.12.2017 року відраховувати з 25 грудня 2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 31.03.2017 року до 10.01.2018 року (набранням вироку законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати по виконавчому листу від 10.05.2017 року №ФС 023488693, виданий Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, у розмірі 13200 /тринадцять тисяч двісті/ рублів.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1