Справа № 464/1986/18
пр.№ 1-кп/464/155/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2019 Сихівський районний суд міста Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0004148 від 16.12.2017 та №0001399 від 28.04.2018 про обвинувачення:
ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ),
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Унгени, Республіка Молдова, громадянина Молдови, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.186 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, наприкінці листопада 2017 року, маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом в особистих інтересах, привласнив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 30.11.2000, який знаходився в сумці, яку він знайшов проходячи по вул. Морозна, що у м.Львові.
Крім того, ОСОБА_3 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, наприкінці листопада 2017 року, маючи умисел на підроблення офіційних документів, а саме знайденого ним напередодні паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 , виданого Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 30.11.2000, з метою його подальшого використання, перебуваючи в під`їзді №1, будинку АДРЕСА_3 , шляхом вклеювання у вказаний паспорт своїх фотографій здійснив підробку паспорта громадянина України, який є офіційним документом.
Крім того, ОСОБА_3 , 29.11.2017, близько 19.40 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави мобільного телефону марки «Fly» моделі «DS 103».
Крім того, ОСОБА_3 , 06.12.2017, близько 00.20 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави обручки.
Крім того, ОСОБА_3 , 13.12.2017, близько 10.10 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави мобільного телефону марки «Nokia» моделі «216 Dual sim».
Крім того, ОСОБА_3 , 14.12.2017, близько 19.50 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави мобільного телефону марки «Samsung» моделі «E1182».
Крім того, ОСОБА_3 , 24.12.2017, близько 22.10 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави мобільного телефону марки «Nokia».
Крім того, ОСОБА_3 , 14.12.2017, близько 23.00 год, маючи умисел на використання зазделегідь підробленого ним документа-паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщенні ломбарду «Скарбниця», що за адресою м.Львів, вул. Сихівська, 30, знаючи та усвідомлюючи, що вказаний паспорт підроблений, використав завідомо підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зокрема, пред`явив його працівникові ломбарду під час оформлення договору застави мобільного телефону марки «Xiaomi».
Крім того, ОСОБА_3 , 28.04.2018, близько 00.05 год, перебуваючи неподалік будинку №2, що по вул. Полуботка у м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та шляхом ривка, своєю рукою, відкрито викрав мобільний телефон марки «Astro» моделі «А 170», ринкова вартість якого станом на 28.04.2018 становила 201 грн., сім картку мобільного оператора «Life cell» номер НОМЕР_2 , вартістю 25 грн., всього майна потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 226 грн., після чого не зважаючи на зауваження потерпілого зник з місця вчинення злочину. Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_11 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 226 грн.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України визнав повністю. Надав пояснення аналогічні, викладеним у фабулі обвинувачення. Додатково показав, що у 2017 році проходячи по вул. Морозна у м.Львові знайшов барсетку з документами. Так як на той час у нього не було паспорта він вирішив знайдений паспорт залишити собі, а інші документи повернув родичам власника. У вказаний паспорт він вклеїв свою фотокартку та використовував, зокрема при поселенні у хостел, а згодом на проханння знайомих заставляв речі в ломбард. Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав, вказав, що біля ТЦ «Іскра» познайомився із потерпілим, напротязі години з ним спілкувались, вживали алкогольні напої. Показав, що у нього був конфлікт з дружиною, йому потрібний був мобільний телефон та на його прохання потерпілий надав йому телефон. Він декілька разів телефонував до дружини, а потім попросив потерпілого залишити йому телефон. У них була домовленість про те, що вказаний телефен він наступного ранку в період часу з 11.00 до 12.00 год. на тому ж місці поверне потерпілому. Однак, не з розумілих для нього причин, від знайомого він дізнався про те, що потерпілий звернувся із заявою у правоохоронні органи. Вказаним телефоном він користувався, лише приблизно через два тижні такий заставив у ломбард. В поліцію він не звертався, оскільки боявся. Згодом його впіймали працівники поліції та доставили у поліцію. Разом із працівниками міліції ходив у ломбард, викупив вказаний телефон, який повернутий потерпілому. Ствердив, що потерпілий надав йому мобільний телефон добровільно. До нього телефонували працівники поліції щодо викрадення телефону.
Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчинених злочинах, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених злочинів, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів.
Оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України незаконне заволодіння паспортом; підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем та у вчиненні використання завідомо підробленого документу.
Що стосується обвинувачення інкримінованого ОСОБА_3 за ч.2 ст.186 КК України, вчиненого ним 28.04.2018.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що 27.04.2018 близько 24.00 год. в районі ТЦ «Іскра» до нього підійшов раніше невідомий йому обвинувачений ОСОБА_11 та запропунував попити кави. Після чого попросив скористатись його мобільним телефоном, який він вперше надав добровільно. Обвинувачений спілкувався з жінкою, сварився, після чого вказаний мобільний телефон йому повернув. Після чого знову наказ йому дати телефон, не отримамавши від нього згоди, в той час як він тримав мобільний телефон у правій руці обвинувачений шляхом ривка вирвав його та почав втікати в сторону залізниці. В час подій будь-яких посторонніх осіб не було. На його вимогу повернути телефон обвинувачений не реагував, а продовжував втікати. Мобільний телефон обвинувачений забрав дуже швидко, а відтак він не встиг зреагувати. Одразу, прибувши додому він телефонував у поліцію та повідомляв про викрадення мобільного телефону. Заяву писав у приміщенні міліції. В цей день він вживав алкоголь, події пам`ятає добре. Приблизно через два тижні йому було повернуто працівниками поліції мобільний телефон. До вказаних подій він обвинуваченого не знав, підстав його оговорювати немає. Через деякий час він впізнав обвинуваченого, як особу, яка відкрито викрала його майно. Будь - яких домовленостей з обвинуваченим про повернення йому мобільного телефону на наступний день у них не було. Обвинувачений повідомляє неправдиві обставини.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав суду, що був запрошений працівниками поліції понятим. При проведенні слідчої дії у приміщенні Сихівського ВП потерпілий ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого, як особу, яка викрала у нього мобільний телефон. Потерпілий впізнав обвинуваченого за тілобудовою, при цьому обвинувачений даних обставин не заперечував. Будь-яких зауважень щодо проведення слідчої дії не було.
Винність обвинуваченого підтверджується також і іншими доказами, дослідженими судом, а саме:
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2018 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 просить прийняти міри до невідомої особи, яка 27.04.2018 близько 23.00 год. по вул. Полуботка, відкрито заволоділа його мобільним телефоном (Т.1 а.с. 174-175)
Із протоколу огляду місця події, фототаблицею від 09.05.2018 вбачається, що оглядався дитячий майданчик, що знаходиться біля будинку №2 по вул. Полуботка у м.Львові, місце вчинення злочину (Т.1 а.с 202-203).
Із протоколу огляду речей від 05.05.2018 вбачається, що об`єктом огляду являється договір №484-18012924 від 30.04.2018, згідно вказаного договору ОСОБА_3 здав мобільний телефон «Astro A170» за кредит в сумі 150 грн. з можливістю викупу (Т.1 а.с. 178)
Із протоколу огляду речей від 05.05.2018 вбачається, що об`єктом огляду являється мобільний телефон «Astro A190», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 в корпусі чорного кольору (Т.1 а.с. 186)
Із письмового Договору №3484-18012924 від 30.04.2018 вбачається, що ОСОБА_13 здав в ломбард «Скарбниця» 30.04.2018 мобільний телефон (Т.1 а.с 180)
Із заяви ОСОБА_11 від 05.05.2018 вбачається, що обвинувачений отримав від працівників міліції договір про заставу мобільного телефону, який він 28.04.2018 вкрав. (Т.1 а.с.181)
Із заяви ОСОБА_11 від 05.05.2018 вбачається, що обвинувачений добровільно видав мобільний телефон для повернення потерпілому та відшкодування шкоди (Т.1 а.с.185)
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею від 05.05.2018 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка відкрито заволоділа його мобільним телефоном (Т.1 а.с. 182-183)
З протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями з участю обвинуваченого за участі захисника, вбачається як останній вказав на обставини вчинення ним 28.04.2018 злочину, а саме відкритого викрадення мобільного телефону з рук потерпілого (Т.1 а.с. 189-194).
Із висновку експерта № 9/307 від 24.05.2018 вбачається, що ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торговельної марки «Astro A190», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 станом на 28.04.2018, становила, 201 грн.
При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.
Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо його непричетності до вчинення злочину, добровільне надання потерпілим у користування мобільного телефону, суд не бере до уваги і розцінює як такі, що дані з метою уникнення від відповідальності за вчинене, оскільки вони нелогічні, суперечать іншим доказам по справі. Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що обвинувачений без його згоди, шляхом ривка відкрито заволодів з його рук мобільний телефон, жодної домовленості щодо повернення на наступний день мобільного телефону між ним та обвинуваченим не було. Потерпілий ОСОБА_7 з обвинуваченим в неприязних стосунках не перебував, до подій знайомі не були, відтак судом не встановлено обставини, які б давали йому підставу оговорювати обвинуваченого.

Заперечення своєї вини ОСОБА_3 суд розцінює як спосіб захисту спрямований на уникнення від кримінальної відповідальності, зазначені ним обставини повністю перевірені зібраними доказами.

Разом з тим, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність. Враховуючи конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 невірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений повторно, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених цією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.
Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» - передбачене у відповідних статтях (частинах статтей) Особливої частини КК України, вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
З врахуванням наведеного, суд презюмує, що дії ОСОБА_3 , спрямовані на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 повинні бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки, а скерування 24.04.2018 обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України до Личаківського районного суду м.Львова не є ознакою повторності його дій, оскільки вирок у даному кримінальному провадженні відсутній, відтак стороною обвинувачення не доведено вчинення останнім повторного злочину, передбаченого ст.186 КК України.
Оглянувши матеріали кримінального провадження, оцінивши здобуті під час судового розгляду докази з точки зору їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна грабіж.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_11 скоїв кримінальні правопорушення, які віднесені до злочинів невеликої і середньої тяжкості.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він громадянин Молдови, неодружений, непрацюючий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, раніше не судимий.
З досудової доповіді обвинуваченого ОСОБА_3 , наданої старшим інспектором Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_14 , встановлено, що ОСОБА_3 за час перебування в установі виконання покарання №19 порушень режиму тримання та правил поведінки осіб, взятих під варту та засуджених не допускав. Результати оцінки правопорушника ОСОБА_11 показали середній ризик вчинення кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, у т.ч. для окремих осіб. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд, реалізуючі принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше несудимий, знаходився у розшуку, тому дійшов висновку, що його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим необхідно призначити йому покарання в межах санкцій ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч. 4 ст.358 КК України у виді арешту, за ч.1 ст.186 КК України у виді позбавлення волі. Крім того, згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів слід призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Таким чином, заставу у розмірі 35 240 грн. слід звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 порушив покладені на нього обов`язки при застосуванні запобіжного заходу, а саме: не з`являвся на виклики суду у судові засідання, які були призначені, зокрема 01.11.2018, 19.11.2018, 04.12.2018, перебував у розшуку.
З ОСОБА_3 підлягають стягненню в дохід держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 1165,22 грн.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишити без змін.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 3 ст.357 КК України - 2 місяці арешту;
за ч.1 ст.358 КК України 3 місяці арешту;
за ч.4 ст. 358 КК України 6 місяців арешту;
за ч.1 ст.186 КК України 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) визначити покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) рахувати з 11.02.2019.
Зарахувати ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) у строк покарання термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 08.05.2018 по 20.07.2018 включно.
Запобіжний захід ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 )в дохід держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 1165,22 грн.

Звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України 35 240,00 грн. застави, внесеної ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 08.05.2018

Речові докази, а саме: мобільний телефон «Astro A190», який переданий на зберігання потерпілому - залишити потерпілому ОСОБА_7 , договір (специфікація) залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1