Справа № 372/1087/19
Провадження 1-кс-648/19
ухвала
Іменем України

25 березня 2019 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання заступника начальника СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

22.03.2019 року заступник начальника СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 16.03.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, яке обґрунтовує тим, що 15.03.2019 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява від адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , про те, що приватний виконавець ОСОБА_6 незаконно розпочав виконавче провадження щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , вніс належне останній нерухоме майно до системи електронних торгів «Сетам», на підставі чого 11.03.2019 було проведено електронні торги та продано будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , після чого склав Акт про проведені електронні торги, на підставі якого, 13.03.2019 приватний нотаріус ОСОБА_8 , нотаріально посвідчила завідомо незаконну угоду, відповідно до якої садовий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 протиправно переоформлений на ОСОБА_9 .

Будучи допитаною як потерпіла, ОСОБА_5 показала, що 26 грудня 2013 року о 10 годині 30 хв. ОСОБА_5 отримала в дар дачний будинок АДРЕСА_1 від громадянина ОСОБА_7 і вказана угода була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 отримав від Позивачки 40 (сорок) тисяч доларів США. Згідно з діючим державним законодавством, вказана цивільно-правова угода є безоплатною. В подальшому нотаріус ОСОБА_10 , після підписання «дарчої», нотаріально посвідчив укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , договір позики, який фактично забезпечував передачу дачного будинку в її власність, тобто фактично ОСОБА_5 купила вказаний будинок. Зрозуміло, що в процесі укладання договору дарування, а потім укладання договору позики, ОСОБА_5 ніяких коштів від ОСОБА_12 не отримувала. В Договорі Позики вказано, що ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_7 246 тисяч гривень, та згідно з умовами вказаного договору, повинна була повернути кошти в національній валюті не пізніше 26.06.2014 року. Після укладання вказаної угоди, вона приблизно через 4-ри години виконала свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_7 , шляхом повернення йому 40 (сорок) тисяч доларів США, про що останній в кабінеті нотаріуса власноруч написав розписку, якою підтвердив отримання валютних коштів. Тобто, ОСОБА_5 спочатку віддала Іжко 40 (сорок) тисяч доларів США, а потім ще таку ж саму суму валютних коштів, а усього 80 (вісімдесят) тис. доларів США. 10 квітня 2016 року, вона разом зі своїм чоловіком намагалась змінити статус вказаного подарованого будинку, та в процесі виконання обов`язкових дії цивільно-правового характеру, отримала інформацію про наявність та необхідність виконання нотаріального напису №316, який був надісланий приватним нотаріусом ОСОБА_10 , а також про факт накладення арешту на всі майнові права, та майно яке належить їй на праві особистої приватної власності. Відповідно укладеного належним чином договору дарування від 23 грудня 2013 року, ОСОБА_5 отримала в особисту приватну власність будинок АДРЕСА_1 і згідно ст. 319 ЦК України, має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Також, згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Через деякий час, їй стало відомо, що відносно неї відкрито нове виконавче провадження приватним виконавцем ОСОБА_6 . Після цього до будинку ОСОБА_5 почали приїжджати невідомі люди, які вимагали впустити їх в будинок для його огляду, але вона їм не дозволила. В подальшому ОСОБА_13 продовжував свої дії, отримав виконавчі документи, які раніше були направлені до державної виконавчої служби. В подальшому, приватний виконавець ОСОБА_6 , ігноруючи Постанову Верховного Суду від 30.01. 2019 року, самостійно призначив експертне дослідження подарованого будинку АДРЕСА_1 та отримав висновок про його вартість, яка за оцінкою експерта становить 554750,00 гривень, хоча згідно з отриманими розписками ОСОБА_5 виплатила ОСОБА_12 за будинок АДРЕСА_1 80 (вісімдесят) тис. доларів США, що становить більше двох мільйонів гривень. Трофименко виніс постанову про накладення арешту на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_1 та звернувся до суду з вимогою про можливість здійснення опису речей, які знаходяться в будинку, але його позовні вимоги були відхилені. Не погоджуючись з рішенням суду, він звернувся з апеляційною скаргою до Київського Апеляційного суду. В лютому 2019 року була отримана Постанова Верховного Суду від 30.01.2019 року, якою скасовані рішення Обухівського районного суду та Постанова Апеляційного суду Київської області, тобто згідно з вказаним Рішенням Верховного Суду приватний виконавець був позбавлений права примусово діяти відносно позивачки ОСОБА_5 та її майнових прав.

26.12.2013 ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_5 договір дарування будинку АДРЕСА_1 за № 153270, та земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою за № 153271, які посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_10 .

Цього ж дня, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 взяла у ОСОБА_7 грошові кошти у розміні 246000,00 грн. у борг, які зі слів останнього повернула в установлений термін ОСОБА_7 .

Однак, 22.10.2015 приватний нотаріус ОСОБА_10 видав виконавчий напис за № 316 від 22.10.2015 року, щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 398372 грн., який ОСОБА_7 надав до Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби.

ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 про примусове виконання виконавчого напису №316 від 22.10.2015, виданого приватним виконавцем ОСОБА_6 .

В ході виконання виконавчого напису, ОСОБА_6 звертався до Обухівського районного суду Київської області з метою отримання дозволу на примусове проникнення до житла ОСОБА_14 , однак 11.06.2018 Обухівським районним судом Київської області винесено ухвалу №372/1595/18 провадження 6-56/18, відповідно до якого ОСОБА_6 відмовлено у примусовому проникненні до житла ОСОБА_5 , оскільки приватним виконавцем ОСОБА_6 не надано жодного документу про підтвердження факту отримання ОСОБА_5 повідомлень про відкриття виконавчого провадження та добровільного виконання виконавчого напису. Окрім цього, ОСОБА_6 звернувся до Київського апеляційного суду, та Верховного суду України, який 30.01.2019 виніс постанову, якою скасував рішення Обухівського районного суду Київської області та рішення Київського апеляційного суду, а справу повернув на новий розгляд.

Після цього, у невстановлений досудовим розслідуванням день та спосіб, приватний виконавець ОСОБА_6 подав до «Сетам» документи (інформацію) про проведення продажу арештованого майна на сайті «Сетам» у вигляді електронних торгів. Однак, у вказаному порядку можлива примусова реалізація лише арештованого майна, та відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 157147452 від 21.02.2019, арешт накладено лише на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0183 (обтяжувач ОСОБА_6 ), а відомості про арешт будинку АДРЕСА_1 , відсутні.

Після цього, 11.03.2019 під час проведення електронних торгів, лот №333560, який виставив приватний виконавцеь ОСОБА_6 , під яким була виставлена на продаж земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0183 та будинок, які знаходились за адресою АДРЕСА_1 , придбав ОСОБА_9 за 574 750,00 грн.

12.03.2019 на рахунок приватного виконавця ОСОБА_6 , який було зазначено у сформованому протоколі електронних торгів № 392121 від 11.03.2019, а саме на рахунок НОМЕР_1 , що відкритий в ПАТ «Ощадбанк», МФО 322669, ЄДРПОУ , та належить ОСОБА_6 , ОСОБА_9 з власного розрахункового рахунку «Приватбанк», а саме з електронного кабінету, перерахував грошові кошти у сумі 546012,50 грн. (код квитанції Приватбанк 1531-5106-4185-4897).

Після цього, ОСОБА_9 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_8 , яка 12.03.2019 оформила на ОСОБА_9 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0183, реєстраційний номер 31, площею 0,0555 га з призначенням для індивідуального садівництва, про що видала свідоцтво (бланк ННО 896281), та зробила запис в реєстрі за №375. Окрім цього, 12.03.2019 ОСОБА_8 оформила на ОСОБА_9 право власності на будинок, реєстраційний номер 31, що знаходиться в АДРЕСА_1 , про що видала свідоцтво (бланк ННО 896280), та зробила запис в реєстрі за №375.

Отримавши свідоцтво про право власності на земельну ділянку та будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 , 14.03.2019 у вечірній час, ОСОБА_9 самостійно в`їхав у вказаний будинок, при цьому не повідомивши попереднього власника ОСОБА_5 та не давши останній змоги зібрати свої особисті речі.

Наразі, ОСОБА_5 стверджує, що ОСОБА_9 отримав право власності на будинок та земельну ділянку незаконно, а всі зобов`язання перед ОСОБА_7 , ОСОБА_5 виконала у встановлений термін.

18.03.2019 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшло клопотання представника потерпілої ОСОБА_4 про накладення арешту на земельну ділянку та будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки №159510712 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка та будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належать ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, просив розглядати клопотання без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо запис та відео запис за допомогою технічних засобів.
Згідно норми ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи приходжу до наступного.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000188 від 16.03.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.365-2 КК України.

Згідно ст. 170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ч.5 ст.173 КПК України в ухвалі про арешт майна має бути зазначено: а) перелік майна, яке підлягає арешту; б) підстави застосування арешту; в) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; г) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; д) порядок виконання ухвали.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України, матеріалам клопотання, доведено достатність даних про здійснення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, тому з метою запобігання можливим фактам приховування, зникнення, втрати, використання, пересування, передачі, відчуження майна, а його арешт передбачає заборону особам, у володінні яких перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, є підстави для задоволення клопотання, оскільки у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання заступника начальника СВ Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером №:03:004:0183, реєстраційний номер 31, та будинок з реєстраційним номером 31, які розташовані в АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_9 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_15