Справа № 686/2673/18
«21» листопада 2018 року м.Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області, колегіально, у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Злочин обвинувачений скоїв за наступних обставин. Так, у вказаний час та місці ОСОБА_9 , будучи ображеним на потерпілого за побиття, яке мало місце декілька місяців тому, сприйняв поведінку ОСОБА_8 , який сміявся, як образливу на свою адресу. При цьому, з мотивів помсти за насмішки, а також попереднє побиття, ОСОБА_9 , з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, встав із-за стола, взяв з щита на стіні пожежну сокиру та утримуюючи її обома руками за топорище умисно наніс зверху потерпілому, який сидів за столом, а помітивши дії обвинуваченого виставив руку вперед, один удар, який прийшовся в руку та область голови потерпілого.
Внаслідок вказаних протиправних дій, ОСОБА_9 умисно спричинив ОСОБА_8 відкриту черепно-мозкову травму із тілесними ушкодженнями у вигляді рани м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови та лівої вушної мушлі, перелому лівої скроневої кістки склепіння черепа з переходом на основу черепа в проекції пірамідки скроневої кістки, гематоми лівого зовнішнього слухового проходу, запалення середнього вуха зліва з явищами ураження лівого лицьового нерву та лівого слухового нерву, забою головного мозку легкого ступеню, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в обвинуваченні визнаному судом доведеним визнав повністю та підтвердив вищевикладенні обставини вчинення злочину. При цьому показав, що з потерпілим він знайомий тривалий час і раніше у них були товариські стосунки, вони разом відпочивали і допомагали один одному. Приблизно за пів року до події, потерпілий ОСОБА_8 разом зі своїм зятем побили обвинуваченого, через що він дві неділі перебував на лікарняному. Після цього, потерпілий став поширювати про нього серед односельчан різні чутки та насміхався. 30 грудня 2017 року, у вечірній час, коли він прийшов у вищевказаний магазин, де в компанії з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживав пиво, потерпілий ОСОБА_8 відпочивав в компанії з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за сусіднім столиком і також вживали спиртні напої. При цьому, потерпілий знову розпочав насміхатись над ним, а на прохання припинити не реагував. Спочатку ОСОБА_9 терпів, а коли на чергове прохання до потерпілого припинити його чіпати, ОСОБА_8 сказав, що зараз подзвонить зятю ОСОБА_16 і вони знову поб`ють його, то не стримався, взяв зі щита сокиру і тримаючи обома руками за топорище, з метою спричинити фізичний біль потерпілому, наніс зверху один удар ОСОБА_8 . Від такого удару топорище сокири зламалось, а він передбачаючи, що після цього розпочнеться бійка з потерпілим взяв зі щита для оборони лопату. В цей час його стали зупиняти присутні, а він помітивши, що ОСОБА_8 залишається на місці викинув лопату на підлогу. Вбивати потерпілого він не бажав, намагався нанести удар тупим краєм сокири в область плечей ОСОБА_8 , а коли помітив кров на голові останнього то просив викликати швидку, перебував поруч потерпілого і особисто намагався зупинити кровотечу до прибуття медпрацівників. В скоєному щиро розкаюється і просить вибачення у потерпілого. Свої протиправні дії пояснює нестриманістю на провокаційну поведінку потерпілого ОСОБА_8 .
Крім зізнавальних показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_9 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами.
Про те, що у вказаний час і місці саме ОСОБА_9 за вищевикладених обставин наніс сокирою, яку взяв з пожежного щита в приміщенні магазину, один удар в область голови потерпілого ОСОБА_8 , який сидів за столом, внаслідок чого спричинив останньому травму голови, підтвердили в судовому засіданні, кожен окремо і свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Також, зазначали, що від удару топорище сокири зламалось, хлопці з компанії ОСОБА_9 заспокоїли його, після чого обвинувачений будь-якої агресії до потерпілого не проявляв. Поряд з іншими обвинувачений просив викликати швидку, допомагав зупинити кровотечу у потерпілого.
Аналогічні та послідовні показання щодо обставин вчинення злочину обвинуваченим, з демонстрацією на місці пригоди, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 надавали і в ході досудового розслідування, що підтверджується відомостями з відповідних протоколів про проведення з кожним з них окремо слідчих експериментів від 31.12.2017 року, з долученими фототаблицями.
З показань свідка ОСОБА_22 дружини потерпілого слідує, що коли у вечірній час 30 грудня 2017 року їй повідомили про те, що ОСОБА_9 сокирою наніс удар в голову її чоловікові ОСОБА_8 , то відразу прибула на місце пригоди. В магазині побачила закривавленого потерпілого, який був при свідомості, з раною на голові, поряд якого знаходився обвинувачений ОСОБА_9 , який поводився спокійно, без агресії. Підтверджує, що в березні того ж року, їх зять разом з потерпілим побили ОСОБА_9 після чого мати обвинуваченого попереджала її, що останній хоче помститися.
Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину підтверджується і іншими доказами, а саме:
- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.12.2017 року, щодо повідомлення ОСОБА_8 в правоохоронні органи про спричинення йому ОСОБА_9 за вищевикладених обставин тілесних ушкоджень;
- відомостями з протоколу огляду місця події від 30.12.2017 року з долученою фототаблицею, якими підтверджується місце скоєння злочину, а саме приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по АДРЕСА_2 , де було виявлено сліди скоєння злочину, як то зламану сокиру, сліди речовини схожої на кров, яка згідно висновків експерта імунолога №№28,29 від 04.01.2018 року та №27 від 12.01.2018 року, відомостей з протоколів про отримання зразків для експертизи від 02.01.2018 року, обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 є кров`ю останнього;
Також вищевикладені обставини справи підтверджуються відомостями з протоколу огляду предмету від 03.01.2018 року, з додатками у виді фототаблиці та відеозапису камери спостереження магазину, де зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_9 бере з щита сокиру і наносить нею удар потерпілому ОСОБА_8 .
Характер, локалізація, ступінь тяжкості, час та механізм утворення вищезазначених, спричинених потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ніким з учасників судового розгляду не оспорюєтьбся та підтверджується висновком судово-медичного експерта №81 від 31.01.2018 року, де зокрема зазначено, що згідно сукупності даних, отриманих за час виконання цієї експертизи, у потерпілого ОСОБА_8 станом на 30.12.2017-16.01.2018 року (відомий період часу, протягом якого він був обстежений лікарями-спеціалістами) виявлена відкрита черепно-мозкова травма з тілесними ушкодженнями у вигляді рани м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови та лівої вушної мушлі, перелому лівої скроневої кістки склепіння черепа з переходом на основу черепа в проекції пірамідки скроневої кістки, гематоми лівого зовнішнього слухового проходу, запалення середнього вуха зліва з явищами ураження лівого лицьового нерву та лівого слухового нерву, забою головного мозку легкого ступеню. Дані пошкодження могли утворитися від одноразової дії тупо-загостреного чи гострого краю твердого предмету з поверхнею, що рубає, яким могла бути сокира, за механізмами: «удар» (забій мозку), «удар-розсічення роз`єднання» (рана), «удар-занурення-розсування» (перелом), «удар» (гематома), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень, які за своїми ознаками відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту. Властивості описаних вище тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №36 від 17.01.2018 року ОСОБА_9 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-яким психічним захворюванням, яке позбавляло його змоги усвідомлювати свої дії та керувати ними, не страждав. ОСОБА_9 в момент вчинення кримінального правопорушення перебував поза будь-яким хворобливим станом, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 психічно хворим не являється застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Оцінюючи такі висновки лікарівсудово-психіатричних експертів, суд знаходить їх науково аргументованими та достатньо обґрунтованими, а тому враховуючи і поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, погоджується з такими висновками і визнає ОСОБА_9 осудним та відповідальним за фактично скоєне.
Вищенаведені докази суд визнає належними, допустими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суда не має підстав. А сукупності такі докази суд визнає достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вищевказаного злочину.
Разом з тим, даючи правову оцінку діям ОСОБА_9 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство, суд, враховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи, приходить до висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_9 підлягають перекваліфікації.
При цьому суд виходить з наступного.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 07.02.2003 року (п.4) особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбається зі змісту п.22. вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, само по собі ще не свідчить про наміри винної особи на умисне вбивство.
Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обгрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_9 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, з метою позбавлення життя потерпілого, наніс останньому один удар вказаною сокирою в область життєво-важливого органу голови», чим умисно спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними в момент заподіяння. Таким чином, ОСОБА_9 виконав усі дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_8 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак останній закрив голову рукою, тому злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 ». З наведеного, на думку суду, слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, як придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження в життєво важливий орган голову, орган досудового розслідування не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, показань обвинуваченого, про небажання вбивати потерпілого і наміри нанести удар в область плечей ОСОБА_8 , показань потерпілого, з яких слідує, що обвинувачений мав намір віддячити йому за побиття тим же і сподіваннями ОСОБА_9 на те, що потерпілий одужає, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, пов`язану з наданням допомоги потерпілому, відсутність будь-яких інших доказів, які б безпосередньо вказували на наміри ОСОБА_9 вчинити вбивство потерпілого. Суперечливим також, на думку суду, виглядає і згідно формулювання обвинувачення висновок органу досудового розслідування про те, що обвинувачений нанісши потерпілому удар сокирою, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з огляду на те, що причина з якої злочин не було закінчено, а саме те, що потерпілий закрив голову рукою, передувала діям обвинуваченого, була помітна і зрозуміла для останнього. Спростовують такий висновок органу досудового розслідування послідуючі дії обвинуваченого, який після нанесення удару сокирою, топорище якої зламалось, взяв зі щита лопату, з його слів для захисту, передбачаючи напад потерпілого та бійку, які в свою чергу, свідчать про не усвідомлення ОСОБА_9 інкримінованих йому наслідків нанесеного ним сокирою удару у виді спричинення смерті потерпілому. Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і грунтувалось в тому числі на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених доказів, в тому числі показів потерпілого, свідків, обвинуваченого, які суд визнає не спростованими.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з наведеним суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_9 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачений скоїв умисний тяжкий насильницький злочин, який характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерілому.
Разом з тим суд враховує, що такий злочин ОСОБА_9 вчинив вперше, раніше ні в чому протиправному помічений не був, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем роботи з позитивної сторони.
В якості обставин, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування спричинених збитків потерпілому, а також провокаційну поведінку потерпілого.
В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкціїї статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин в мінімальному розмірі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.128-129,369-371,373,374 КПК України ст.ст.22,23 ЦК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покрання засудженому ОСОБА_9 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Зарахувати у строк призначеного ОСОБА_9 покарання термін його попереднього ув`язнення з 31 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою залишити без змін.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 8953 грн. 97 коп. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди. У випадку отримання ОСОБА_8 відправлених на його ім`я від обвинуваченого ОСОБА_9 грошових переказів на загальну суму 6000 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 грошові кошти в сумі - 2953 грн. 97 коп. матеріальної шкоди.
Речові докази: - сокиру та зламане топорище, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області- повернути за належністю ОСОБА_20 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

Суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3