КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору за обвинуваченням,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тальне, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.187 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків.
Продовжено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, на 60 днів до 17 березня 2019 року включно.
Вказане рішення обгрунтовано відсутністю конкретного формулювання обвинувачення, що порушує право обвинувачених, передбачене п.1 ч. 3 ст. 42 КПК України, знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення їх обвинувачують, а також у формулюванні обвинувачення кожному з обвинувачених за ч.3 ст.289 КК України, не зазначено вартість транспортного засобу автомобіля «Део Ланос», незаконне заволодіння яким інкримінується обвинуваченим.

Окрім того суд першої інстанції звернув увагу на відсутність в матеріалах провадження розписок обвинувачених про отримання ними відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України копії обвинувального акту.

Прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 не погоджуючись з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали суду.

Вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (при цьому конкретно вказано кваліфікуючі ознаки) та формулювання обвинувачення, що підтверджується текстом обвинувального акту, складеного та затвердженого прокурором.
Зазначає, що відсутність в матеріалах провадження розписок обвинувачених про отримання ними копії обвинувального акту не може бути підставою для винесення оскаржуваного рішення суду, оскільки обвинувачені, зловживаючи своїм правом відмовилися від їх отримання, як наслідок стороною обвинувачення вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування обвинуваченим, що підтверджується актом складеним у присутності 2-ох понятих у приміщенні ДУ «Київський СІЗО». Крім того, обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування вручені захисникам обвинувачених, що підтверджується розписками.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобододнією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 убачається, що він містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, а саме у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Посилання суду на відсутність конкретного формулювання обвинувачення не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вказане питання підлягає вирішенню судом під час розгляду по суті, а не в підготовчому судовому засіданні.
Висновки суду щодо відсутності у формулюванні обвинувачення кожному з обвинувачених за ч.3 ст.289 КК України вартості транспортного засобу автомобіля «Део Ланос», незаконне заволодіння яким інкримінується обвинуваченим, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту. Згідно диспозиції ч. 3 ст. 289 КК України встановлено відповідальність, зокрема, за незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті завдали великої матеріальної шкоди. Згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Посилання суду на відсутність в матеріалах провадження розписок обвинувачених про отримання ними копії обвинувального акту не може бути підставою для винесення оскаржуваного рішення суду, оскільки обвинувачені, відмовилися від їх отримання, як наслідок стороною обвинувачення вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування обвинуваченим, що підтверджується актом складеним у присутності 2-ох понятих у приміщенні ДУ «Київський СІЗО». Крім того, обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування вручені захисникам обвинувачених, що вони підтвердили під час апеляційного розгляду.
Замість перевірки дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України при складанні, затвердженні та підписанні обвинувального акту та додатків до нього, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні, і не можуть бути підставами для повернення обвинувального акта прокурору.
Відтак, колегія суддів уважає, що рішення суду про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прокурору, з наведених в ухвалі суду підстав не узгоджуються із вимогами кримінального процесуального закону, і є передчасним, з огляду на перелік питань, які вирішує суд на стадії підготовчого судового засідання.
Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено порушень, допущених при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ухвала сулу першої інстанції про повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.187 КК України прокурору, постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року про повернення прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.187 КК України скасувати тапризначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3