КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1053/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 , погоджене із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів, а саме до 15.03.2019 року включно, без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисполя, Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого в ДП «МА «Бориспіль» на посаді вантажника, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,-

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, характеризуючих даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, а також з урахуванням наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім виняткового, не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, а тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу. якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вказує на те, що слідчий суддя не взяв до уваги, що в клопотанні слідчого відсутні докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а прокурором в судовому засіданні не доведено, що вказані ризики існують і в самій ухвалі слідчий суддя не зазначив конкретних обставин, які свідчать про існування ризиків, також слідчим суддею не зазначено та належним чином не обґрунтовано свої висновки про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Також сторона захисту наголошує на тому, що сама лише тяжкість злочину, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_7 не може бути безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд помилково прийшов до висновку щодо можливості ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Судом також не було в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого з необережності, що також, на думку апелянта, свідчить про відсутність, передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Додатково захисник вказує про те, що слідчий суддя, в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону, вийшов за межі заявленого клопотання, вказавши про наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, а саме вчинення нового кримінального правопорушення, хоча стороною обвинувачення вказаний ризик у клопотанні не заявлявся та підстав для його заявлення встановлено не було.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на безпідставний висновок слідчого судді, щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, чим припустився істотних порушень вимого кримінального процесуального закону України.
Заслухавши доповідь судді, думку захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Бориспільського ВП ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000111 від 14.01.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а саме в тому, що 14.01.2018 р., приблизно о 17 год. 36 хв., в темний період доби, на освітленій автодорозі, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 70 км/год. в смузі руху автодороги вулиці Кийлівська (поблизу будинку №18), с. Вороньків, Бориспільського району, Київської області, в напрямку центру с. Вороньків та під час руху по зазначеній автомобільній дорозі, водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну недбалість, не врахувавши дорожню обстановку та не обравши безпечну швидкість, перевищивши дозволену її величину в населеному пункті, виїхав на зустрічну смугу руху, де в момент виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, порушуючи тим самим п.п. 2,3 «б», 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який рухався по зустрічній смузі руху попереду в попутному напрямку, та який внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а водій ОСОБА_7 , не зупиняючи керований ним автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з місця дорожньо-транспортної пригоди поїхав в невідомому напрямку з метою уникнення кримінальної відповідальності.

15.01.2019 р. ОСОБА_7 був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, та наступного дня останньому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме щодо порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

16.01.2019 р. слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а також посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що на думку слідчого свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

16.01.2019 р. ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області було задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів, а саме до 15.03.2019 року, включно, без визначення розміру застави.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушеннямпідтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. ст. 177, 183 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою особливо тяжких злочинів, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу, а тому не заслуговують на увагу і посилання сторони захисту про відсутність ризиків, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Доводи сторони захисту на те, що слідчий суддя, в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону, вийшов за межі заявленого клопотання, вказавши про наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, а саме вчинення нового кримінального правопорушення, хоча стороною обвинувачення вказаний ризик у клопотанні не заявлявся та підстав для його заявлення встановлено не було,не можуть бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 412 КПК України не відносяться до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Наявність характеризуючих даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , на які посилається захисник і які на його думку не взяті до уваги слідчим суддею, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються вищевикладеним.

На підставі вище викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні в суді першої інстанції в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Таким чином підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а також яким дана належна оцінка, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 , погоджене із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів, а саме до 15.03.2019 року включно, без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4