Справа № 749/1363/18
№ провадження 1-кп/738/180/2018
УХВАЛА

27 грудня 2018 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2018 року за №0000208, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця села Урух Лескенського району Республіки Кабардино-Балкарія Російської Федерації, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч.4 ст.187 КК України,
з участю учасників судового провадження:
прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6
перекладача ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2018 року до Менського районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2018 року за №0000208, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, ч.4 ст.187 КК України.
Підсудність даного кримінального провадження Менському районному суду Чернігівської області визначена ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року.

З метою підготовки до судового розгляду судом з`ясовано в учасників судового провадження думку щодо можливості призначення судового розгляду, порядку його проведення (у відкритому чи закритому судовому засіданні), визначено склад осіб, які братимуть участь у справі та вирішено заявлені клопотання.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в підготовче судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив думку про можливість призначення до судового розгляду кримінального провадження на підставі даного обвинувального акту, посилаючись, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не вбачає.
Представник потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_9 погодився з думкою прокурора щодо можливості призначення судового розгляду за даним обвинувальним актом, заперечував проти повернення обвинувального акту прокурору.
Захисники обвинуваченого висловили думку про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам статті 291 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з позицією своїх захисників.
Зокрема, захисник ОСОБА_11 зазначив, що переклад обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на російську мову зроблено та посвідчено слідчим, який не є перекладачем, а тому виникають сумніви у правильності такого перекладу. Зазначив, що під час досудового розслідування слідчий відмовив у залученні перекладача на рідну мого його підзахисного кабардинську.
Захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на момент затримання та за час перебування під вартою скарг на нього не надходило, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання у місті Києві, що свідчить про наявність сталих соціальних зв`язків у обвинуваченого та його докримінальну позитивну поведінку в суспільстві. Вважає наведені прокурором ризики не доведені з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його поведінку під час судового розгляду, практику ЄСПЛ у питаннях розумності продовження строку тримання під вартою.
В ході підготовчого судового засідання захисники обвинуваченого змінили свою думку щодо повернення обвинувального акту прокурору та поклалися на розсуд суду при вирішенні даного питання.
Прокурор, представник потерпілих заперечували про задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.
Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 3 статті 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини 4 статті 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, забезпечення права на захист, мова, якою здійснюється кримінальне провадження.
Під час підготовчого судового засідання з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації, не володіє належним чином мовою, якою ведеться судочинство, в Україні проживав не тривалий час, не вивчав українську мову та потребує перекладача, про що заявив в судовому засіданні.
Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.
Так, у відповідності до підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок слідчого судді, суду, прокурору, слідчого забезпечити право користуватись послугами перекладача, передбачений частиною 3 статті 29 КПК України. Вони забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому Кодексом.
Вищезгадані норми кореспондують пункту 18 частини 3 статті 42 КПК України, яким передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Під час досудового розслідування даного кримінального провадження перекладач не залучався відповідно до положень статті 68 КПК України.
Переклад обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на російську мову зроблений та посвідчений слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , а не перекладачем, як це передбачено нормами кримінального процесуального законодавства.
Згідно з п.25 частини 1 статті 3 КПК України перекладач є учасником кримінального провадження і може брати в ньому участь як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.
Основними вимогами, які висуває КПК України до перекладача є його компетентність, він повинен вільно володіти державною мовою, а також мовою учасника процесу, який потребує перекладу на мову, якою він володіє, та незацікавленість у результатах кримінального провадження.
Слідчий є службовою особою органу Національної поліції, уповноваженою в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, а отже є особою зацікавленою у результатах справи і не є перекладачем у розумінні статті 68 КПК України.
Крім того, не може бути перекладачем особа, яка підлягає відводу відповідно до статей 77, 79 КПК України.
Згідно з підпунктом е пункту 3 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (право на справедливий суд) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право одержати безоплатну допомогу перекладача, якщо не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею.
Згідно з позицією Європейського суду зміст права на безоплатну допомогу перекладача полягає у безоплатному отриманні обвинуваченим послуг перекладача з письмового або усного перекладу всіх процесуальних документів чи заяв, які потрібні йому для розуміння того, що відбувається, і гарантують додержання інших його прав під час розгляду справи (Рішення Європейського суду «Людіке, Белькесем та Коч проти Німеччини» від 28.11.1978 року). Також відповідно до позиції Європейського суду право на допомогу перекладача особам, які не розуміють мови суду, поширюється й на процедури досудового провадження (Рішення Європейського суду «Камасінські проти Австрії» від 19.12.1989 року).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт та доданий Реєстр матеріалів досудового розслідування вручений обвинуваченому з порушенням вимог статей 29, 293 КПК України, що призводить до порушення прав останнього на захист та справедливий суд.
У відповідності до вимог частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт, окрім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.
Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3,4 статті 187 КК України, за попередньою змовою з іншими особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, при цьому форми та види співучасті обвинуваченого з іншими особами свого відображення в обвинувальному акті не знайшли, а тому на думку суду, обвинувачення є неконкретним, та таким, що не дає суду можливість зіставити кожний елемент складу кримінального правопорушення з фактичними складовими обвинувачення та з його юридичною формулою.
Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
Вказані вище порушення вимог кримінального процесуального кодексу України дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 був направлений до суду з порушенням вимог КПК України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі право на справедливий суд, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки встановлені судом порушення чинного законодавства, без їх належного усунення органами досудового розслідування, будуть перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 01 лютого 2019 року, який був обраний та продовжений ухвалами слідчого слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2018 року та 29 жовтня 2018 року відповідно.
Враховуючи, що встановлені судом обставини при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, а саме: тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів; відсутність у обвинуваченого постійного місця проживання на території України, оскільки наданий захисником договір оренди квартири від 26 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 орендує квартиру у місті Києві, на думку суду, не свідчить про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання в Україні та відповідно про міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, оскільки договір укладено лише 26 грудня 2018 року, обвинувачений фактично не проживав за вказаною адресою, не має постійного місця роботи в Україні, враховуючи також розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_6 , та те, що підстави для обґрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину на даний час ще не відпали, судове провадження не завершене, суд приходить до висновку, що раніше обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому діяння, на даний час ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не змінилися та не зменшилися, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 314, 315, 369, 376, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2018 року за №0000208, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 статті 187 КК України, повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Менський районний суд Чернігівської області.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3