Номер провадження: 11-сс/813/471/19
Номер справи місцевого суду: 504/634/19 1-кс/504/318/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 власника майна, в особі голови Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2019 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 00007 від 16.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2019 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00007 від 16.01.2019 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку адміністративної будівлі, службових приміщень Олександрійської сільської ради Одеської області, за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Олександрівка, вул. Центральна, 3, а саме, на речі і документи: з робочого місця керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету ОСОБА_9 ; з робочого місця спеціаліста І категорії із земельних питань ОСОБА_10 ; з робочого місця секретаря ОСОБА_11 ; з робочого місця діловода ОСОБА_12 ; з робочого місця діловода ОСОБА_13 , заборонивши будь-яким особам розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.

Досудовим розслідування встановлено, що в 2018 році посадові особи Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, вносили недостовірні відомості до актів прийняття виконаних робіт по виконаним роботам, а саме по капітальному ремонту Олександрівського ДНЗ «Казкова Рів`єра», що призвело до розтрати бюджетних коштів, а також, що посадові особи Олександрівської сільської ради Лиманського району Одеської області, вносили недостовірні відомості до рішень сесій сільської ради щодо виділення земельних ділянок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала. В апеляційній скарзі адвокат стверджує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням вимог КПК України, з грубим порушенням процесуального строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України, та посилається на такі обставини:

-всупереч Закону України №7275 від 16.11.2017 року, були вилучені оригінали документів, необхідних для діяльності сільської ради, при неповному судовому розгляді обставин провадження, висновки викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження;

-на клопотання від 05.03.2019 року про повернення вказаного майна було отримано усну відповідь слідчого, що на протязі з 27.02.2019 року арешт не накладено, проте майно не може бути повернуто до розгляду клопотання слідчим суддею;

-слідчий суддя ухвалив рішення про накладення арешту на вилучене 27.02.2019 року майно з грубим порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України, всупереч узагальненій судовій практиці ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ;

-ухвала слідчого судді ґрунтується лише на припущеннях, постановлена з порушенням вимог ст. ст. 7, 132 КПК України, без наявної підозри, без обґрунтування потреби в накладенні арешту, без доказів та визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушення, а також без посилання на ризики, передбачені Законом.

За вказаних обставин адвокат просив скасувати ухвалу слідчого судді від 13.03.2019 року, зобов`язати слідчого та прокурора у кримінальному провадженні повернути голові Олександрівської сільської ради Лиманського району ОСОБА_7 , або уповноваженій нею особі, вилучені речі та документи.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні адвокат повністю підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та зазначив, що підставою для проведення обшуку в приміщенні сільської ради стало повідомлення в соціальних мережах про можливу втрату документів, злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України є злочином невеликої тяжкості, крім того, вилучення рішення сесії повністю паралізувало роботу сільської ради, також, за наявності клопотання, слідчий суддя не викликав представника власника майна для дачі пояснень, у вказаному кримінальному провадженні немає ані підозрюваних, ані обвинувачених, жодних експертиз вилучених документів не було призначено та нікого зі службових осіб сільської ради не було допитано. За вказаних обставин апелянт наполягав на задоволенні його апеляційної скарги та поверненні вилучених речей і документів.

Прокурор належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання апеляційного суду не з`явився і не просив про відкладення розгляду справи.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідача, адвоката про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката підлягає задоволенню.

Положеннями, закріпленими у п.п. 1, 2 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 170 ч. ч. 1-4 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1 ) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 3 ст. 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернувши уваги на необґрунтованість клопотання, дійшов помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого, з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту, в свою чергу, не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Крім того, з матеріалів провадження не вбачається, які бюджетні кошти були привласнені або розтрачені, за який період часу, не визначено розмір завданих матеріальних збитків, та не встановлено, які саме службові особи Олександрівської сільської ради Одеської області причетні до даного кримінального правопорушення, враховуючи, що жодна з осіб не є а ні підозрюваною, а ні обвинуваченою у вказаному кримінальному провадженні. Службові особи Олександрівської сільської ради не допитані слідчим.

До клопотання слідчого також не долучено жодних документів, які підтверджували би належність вилученого майна до даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність такого майна критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, не надано також жодного доказу на підтвердження потреби у накладенні арешту на майно, та обґрунтування ризиків, які б давали підстави для накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не надав жодних заперечень на апеляційну скаргу представника власника майна.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя дійшов необгрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивувавши належним чином своє рішення, не зазначивши при цьому, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується, внаслідок чого були вилучені оригінали документів, необхідних для повсякденної діяльності сільської ради.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, внаслідок чого вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Стосовно вимоги захисника в апеляційній скарзі щодо зобов`язання повернути вилучені документи, то вони, у відповідності до ч. 3 ст. 173 КПК України, окремому задоволенню не підлягають, оскільки відмова в накладенні арешту на майно зобов`язує слідчого повернути вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407,409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити, ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 00007 від 16.01.2019 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4