ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/688/15-к Номер провадження 11-кп/814/275/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40000323 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, гр-на України, непрацюючого , освіта середня, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за апеляційною скаргою прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду від 10.05.2018 року,
з участю
прокурора ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Як вбачається органами досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що 13.03.2014 року близько 17 години 00 хвилин, він, разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , прийшли відпочивати та вживати спиртні напої до ОСОБА_12 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 . Під час вживання спиртних напоїв, близько 22 год. 30 хв. в квартирі між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, розпочалася сварка, в ході якої ОСОБА_12 наказав ОСОБА_6 та ОСОБА_11 залишити його господарство.
Після цього ОСОБА_6 , а за ним і ОСОБА_11 вийшли із квартири ОСОБА_12 та на подвір`ї, перед вхідними дверима, між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 відштовхував ОСОБА_11 від входу до квартири ОСОБА_12 .
В подальшому, ОСОБА_6 , знаходячись перед ОСОБА_11 на подвір`ї господарства за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з великою силою кистю правої руки стиснутої в кулак, наніс останньому не менше 2 ударів у ділянку обличчя справа та у ділянку правої скроні, в результаті яких ОСОБА_11 впав з прискоренням потиличною ділянкою голови на східці, які обкладені керамічною плиткою, що розташовані перед вхідними дверима квартири ОСОБА_12 .
Таким чином удари, нанесені ОСОБА_6 призвели до послідуючого падіння ОСОБА_11 на площину (з так званим прискоренням) навзнак та контактом лівою потиличною ділянкою з східцями, які розташовані перед вхідними дверима квартири ОСОБА_12 , від чого утворилася рана м`яких тканин, крововилив у м`які тканини, перелом потиличної кістки та ушкодження головного мозку по «ударно-протиударному механізму».
Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_6 залишив місце скоєння даного злочину.
Внаслідок вищезазначених дій ОСОБА_6 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, крововиливу під тверду мозкову оболонку та в її товщину в проекції правої долі головного мозку з переходом на задні праву та ліву черепні ямки об`ємом до 100 мл, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в лобно-тім`яно-скронево- потиличних долях головного мозку справа та зліва, мозочку справа та зліва, крововиливу в речовину головного мозку (ділянки забою) в лобній долі правої півкулі з переходом на базальну поверхню з елементами розмічення, в скроневій долі правої півкулі головного мозку та в задніх долях мозочку справа та зліва; рани м`яких тканин у лівій тім`яно-потиличній ділянці, крововиливу у м`які тканини у лівій потиличній ділянці, у правій скронево-потиличній ділянці; синця м`яких тканин у ділянці верхньої повіки правого ока; садна шкіри у правій біля вушній ділянці; пошкодження м`яких тканин обличчя справа, крововиливи над і під оболонки та у речовину головного мозку у лобній долі правої півкулі; пошкодження м`яких тканин у ділянці правої скроні та з крововиливами над та під оболонки, в речовину скроневої долі правої півкулі головного мозку, які, згідно висновку комісійної судово- медичної експертизи № 131 від 01.09.2015 року, відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до настання смерті потерпілого.
Крім цього, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді синця м`яких тканин в правій підключичній ділянці, садна шкіри по передній поверхні правого плечового суглобу; синця по тильній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу; осаднення шкіри у правій поперековій ділянці, садна шкіри та крововиливу у м`які тканини у лівій поперековій ділянці, крововиливу у м`які тканини проекції лівої лопатки, крововиливу по задній поверхні середньої третини лівої гомілки які, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 131 від 01.09.2015 року як у своїй сукупності, так і кожне окремо, стосовно живої особи, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В подальшому, 14.03.2014 року о 00 год. 20 хв. каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_11 був госпіталізований до реанімаційного відділення Лубенської комунальної центральної міської лікарні де, 17.03.2014 року близько 07 год. 25 хв., не приходячи до тями, помер від отриманих травм у вигляді крововиливів над і під оболонки та в речовину головного мозку, а також закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа.
Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , місцевий суд зазначив, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину зокрема : покази свідків, які були б очевидцями злочину і дали б свідчення про те, що обвинувачений умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть останнього . Навпаки, всі свідки сторони обвинувачення заявили про те, що вони не бачили, щоб обвинувачений ОСОБА_6 наносив які-небудь тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 . Досудовим слідством не встановлено та стороною обвинувачення взагалі не доведено в суді конкретне місце, механізм, спосіб нанесення тілесних ушкоджень та особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
Суд зазначив, що презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження. Вказане положення закріплено в п.2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Місцевий суд вказав, що висновки сторони обвинувачення про заподіяння ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило смерть останнього ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому, в силу положень ст.62 Конституції України, тлумачяться на користь обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він не згодний з вироком суду, який просить скасувати. Стверджує, що виправдовуючи обвинуваченого суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Водночас, прокурор просить призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Одночасно прокурор вказує, що вказаний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.
Крім цього, судом допущено неповноту судового розгляду, під час чого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню.
Окрім того, в ході судового провадження, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Зокрема, на підставі Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 «Про звільнення суддів» та Наказу в.о. голови Лубенського міськрайонного суду №34/ос.с від 14.09.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_14 , який був головуючим суддею у справі №539/688/15-к, пров.№1-кп/539/16/2018 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
У зв`язку з вище викладеним, на підставі ч. 1 ст.319 КПК України, після заміни судді судовий розгляд розпочинається з початку.
Водночас, на підставі ухвали головуючого судді від 03.10.2016, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства, призначено проведення підготовчого судового засідання. Таким чином, 14.11.2016 проведено підготовче судове засідання на підставі зміненого обвинувального акту відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України.
Окрім того, враховуючи, що 26.02.2015 до Лубенського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і підстави для зміни обвинувачення були встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження, а також у зв`язку з відсутністю вмотивованої ухвали судді про необхідність розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися, то після заміни головуючого судді, в порушення вимог ст.319 КПК України, суддя продовжив розгляд кримінального провадження на підставі зміненого обвинувального акту за ч.2 ст. 121 КК України, а не ч.1 ст.119 КК України.
Окрім того, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності потерпілого ОСОБА_13 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Позиція інших учасників провадження
Прокурор ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу прокурора з наведених в ній підстав.
Потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_15 будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились та не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_9 й ОСОБА_10 заперечували проти апеляційної скарги.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, прокурор наголошує на тому, що суд першої інстанції не повністю та з порушеннями встановив обставини кримінального провадження. Водночас, апелянт не просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити ці обставини.

Виходячи з того, що згідно ст.23 КПК України безпосередність дослідження доказів віднесена до основних засад кримінального провадження, а апелянтом не ставиться питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження колегія суддів позбавлена можливості у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб в повній мірі перевірити доводи прокурора в цій частині.

За змістом статей 337, 338 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 26.02.2015 року до Лубенського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. Під час судового розгляду прокурор змінив обвинувачення, згідно якого ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України. Таким чином, обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.119 КК України втратило силу.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_14 , який був головуючим суддею у справі № 539/688/15-к по обвинуваченню ОСОБА_6 звільнений у відставку та визначений новий головуючий суддя ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що на підставі ч.1 ст.319 КПК України, після заміни судді судовий розгляд починається з початку.

Водночас, на час підготовчого судового засідання кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_1 в матеріалах провадження вже був змінений прокурором обвинувальний акт, яким ОСОБА_6 обвинувачувався за ч.2 ст.121 КК України. При цьому, ні під час цього підготовчого засідання, ні в подальшому, під час судового розгляду, прокурор не змінював обвинувачення з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що після заміни головуючого судді розгляд справи повинен був здійснюватись на підставі першого обвинувального акту, яким ОСОБА_6 обвинувачувався за ч.1 ст.119 КК України.

Як наголошувалось вище, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. В той же час, доводи апелянта щодо незаконності, необґрунтованості та невмотивованості вироку, колегія суддів вважає неспроможними виходячи з такого.

За змістом ст.370 КПК України, законним є вирок, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є вирок, ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку, він відповідає вище зазначеним вимогам.

Згідно ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

За змістом ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються:

1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;

мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;

2) у разі визнання особи винуватою:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Як вбачається зі змісту вироку, піддавши системному аналізу вимоги ст.62 Конституції України, ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо презумпції невинуватості особи, а також надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності, допустимості, взаємо узгодженості та достатності для доведення вини обвинуваченого суд дійшов висновку про те, що під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, зміст виправдувального вироку по формі відповідає вимогам ст.374 КПК України. Оскільки апелянтом не ставилось питання щодо повторного дослідження доказів, суд апеляційної інстанції виходить з того, що встановлено судом першої інстанції і в цій частині вирок суду не переглядає.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів апеляційної скарги щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, колегія суддів вважає їх неспроможними, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

За змістом п.5 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Доводи прокурора про те, що суд розглянув кримінальне провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд належним чином повідомляв потерпілого ОСОБА_13 про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення судових викликів на адресу потерпілого. Крім того, в усіх судових засіданнях суду першої інстанції приймав участь його представник-адвокат ОСОБА_15 ..

В матеріалах кримінального провадження маються повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_13 особисто отримував повідомлення суду про дату, час і місце судового засідання . Зокрема, такі повідомлення маються в томі 4 на аркушах 13,16,36,44,56,80,92,107,115. Також в матеріалах кримінального провадження є повістки, які були направлені судом на ту ж саму адресу потерпілого та повернулись до суду з відмітками про причини невручення (т.4 а.с.71,91). Водночас, зі змісту журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що потерпілий ОСОБА_16 особисто був присутній в судовому засіданні 14.11.2016 року.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи прокурора про порушення судом прав потерпілого та наявність передбачених ч.1 ст.415 КПК України підстав для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

До речі, в судові засідання Полтавського апеляційного суду потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_15 будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання двічі не з`явилися та не висловили своєї позиції на підтримку апеляційної скарги прокурора.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданої апеляційної скарги прокурора колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.05.2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4