Справа № 635/9036/18
Провадження № 1-кс/635/292/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 ,-
Скарга також мотивована тим, що бездіяльність слідчого проявляється в тому, що вилучене майно під час обшуку маючи статус тимчасово вилученого не повернуто володільцю. Окрім цього у заявника на сьогодні відсутні відомості, що слідчим було скеровано до слідчого судді клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Заявник у судове засіданні не з`явився, просив розглядавати клопотання без його участі.
Слідчий у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Перевіривши матеріали, додані до клопотання, суд вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
У відповідності до положень п.6 ч.2 ст.235 КПК України в ухвалі про дозвіл на обшук має бути зазначено: речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. В ч.7 ст.236 КПК України зазначено, що: вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Таким чином з наведених норм Кодексу випливає, що речі та документи, перелік яких вказаний в ухвалі слідчого судді, не належать до тимчасово вилученого майна, а речі та документи, які не зазначені в ухвалі слідчого судді і які не вилучені законом з обігу, у випадку їх вилучення є тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
В подальшому арешт накладений на дане майно був скасований ухвалою слідчого судді. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту. Таким чином майно, арешт на яке був скасований повинно бути повернене слідчим в порядку ст. 169 КПК України, а не в порядку 303 КПК України.
Таким чином тимчасово вилученим майном вважаються опломбовані ємкості № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 за адресою: АДРЕСА_1 , а також рахунок-фактура № К-00000114 1 арк.
Незаповнені аркуші А-4 з відтиском штампу «ФОП ОСОБА_6 » , печатки «ФОП ОСОБА_7 », небезпечний вантаж та двома підписами на 17 арк. Не вважаються тимчасов вилученим майном, але не підлягають поверненню ФОП ОСОБА_5 , оскільки він не є особою, яка відповідно до ст. 303 КПК України є володільцем такого тимчасово вилученого майна або іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування вилученням аркушів. При цьому суд зауважує, що з аналогічним клопотанням може звернутися до суду безпосередньо ФОП ОСОБА_7 .
Суд погоджується із заявником, що опломбування резервуарів свідчить про те, що ФОП ОСОБА_5 не має можливості володіти та користуватися ними та здійснювати свою господарську діяльність з їх використанням.
Документи, які були подані скаржником до матеріалів провадження свідчать про те, що ТОВ «СТГРУПП» є власником нерухомого майна складу нафтопродуктів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2018 року. ТОВ «СТГРУПП» передало у строкове платне користування (оренду) склад нафтопродуктів та частину АПК (2-ий поверх нежитлового приміщення загальною площею 60,5 кв.м.), майно, зазначене в Акті прийому-передач, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .Згідно акту прийому-передачі нерухомого майна ТОВ «СТГРУПП» передав, а ФОП ОСОБА_5 прийняв у строкове платне користування 2-й поверх нежитлового приміщення загальною площею 60 м2, а також металеві резервуари у кількості 16 штук (1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16). Даний факт також підтверджується копіями первинних документів (актами прийому-передач, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) платіжними дорученнями). ФОП ОСОБА_5 будучи суб`єктом господарювання та здійснюючи господарську діяльність з використанням вказаного вище орендованого майна уклав з ТОВ «Аматорг», ТОВ «АСК МОНОЛІТ», ТОВ «ЕНЕРГОСОЮЗ-ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ Україна», ТОВ «ДІБЛЕН» договори на поставку нафтопродуктів, що підтверджується відповідними первинними документами (накладними, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, сертифікатами відповідності, паспортами якості, податковими та акцизними накладними) та банківськими виписками про безготівковий розрахунок за придбані товари. Також ФОП ОСОБА_5 використовуючи орендоване майно надавав послуги зберігання паливно-мастильних матеріалів, що також підтверджується відповідним договором зберігання та первинними документами до цього договору.
Суд вважає, що при вирішенні питання про вилучення майна перш за все слід виходити з того, що метою такого вилучення є збереження речових доказів у конкретному кримінальному провадженні, а не припинення господарської діяльності суб`єктів господарювання шляхом вилучення в нього майна або встановлення заборони ним користуватися. Вилучене під час обшуку майно не відповідає критеріям речових доказів у вказаному кримінальному провадженні. Дане майно також не перебуває у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає можливість його вилучення з метою збереження речових доказів та відповідно забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; також воно не перебуває у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає застосування такої підстави для накладення арешту, як забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні потерпілого та цивільних позовів виключає вилучення цього майна з метою забезпечення відшкодування шкоди. Разом з тим, неможливо вважати такими щодо яких надано дозвіл на відшукання та вилучення предмети, речі, які не ідентифіковані за родовими ознаками, тобто такі які неможливо ідентифікувати серед інших аналогічних їм, оскільки таке формулювання не узгоджується з положеннями ч.2 ст.235 КПК України.
Відповідно до ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального Процесуального Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 16 Кримінального процесуального кодексу України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження рішень, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відомостей щодо наявності ухвал про арешт тимчасово вилученого в результаті обшуку майна немає, що, згідно положень ст. 169 КПК України, є підставою для невідкладного повернення такого майна власнику, чого досі не було здійснено.
Проте, у відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Разом з тим, ч.6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду відповідного клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, визначають зміст і спрямованість держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України). Суддя, здійснюючи правосуддя, згідно зі ст. 129 Конституції України, зобов`язаний керуватися саме верховенством права.
У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, відповідно до наведених положень Конвенції, позбавлення майна в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, є допустимим.
Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» (Sporrongand L nnroth v. Sweden) від 23.09.1982 р., заяви №7151/75, №7152/75, встановив, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує «легітимну мету» в суспільних інтересах, а втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
У справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 78, ЄСПЛ звернув увагу на те, що у процесі вирішення питання виправданості такого втручання необхідно підтримувати «справедливу рівновагу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».
Отже, вирішуючи питання додержання права власності, ЄСПЛ виходить з того, чи здійснювалося позбавлення майна згідно з умовами, передбаченими національним законодавством держави, чи переслідувало таке втручання «легітимну мету», чи була забезпечена «справедлива рівновага» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Якщо перша вимога повинна бути чітко визначена в національному законодавстві, то наявність «легітимної мети» та «справедливої рівноваги» визначаються в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.
З огляду на зазначене, після вилучення майна на підставі ухвали слідчого судді про обшук прокурор/слідчий зобов`язані звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт відповідного майна. В іншому випадку зберігання у них такого майна без рішення суду буде неправомірним втручанням у право власності, а відповідне майно підлягатиме поверненню.
В силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій.
Жодної інформації про накладення арешту на майно, зокрема на ємкості № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 опломбовані під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а також рахунок-фактура № К-00000114 1 арк., слідчим не надано. До теперішнього часу вказане майно володільцю ФОП ОСОБА_5 не повернуто.
Вказане свідчить про те, що доводи, викладені заявником, є обґрунтованими, а вимоги скарги такими, що підлягають задоволенню.
Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за всіх обставин, передбачених ст.169 КПК України, в тому числі і у випадку, якщо слідчий не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна не звернеться до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту (ч.5 ст.171КПК України).
З урахуванням всього наведеного вище, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга про повернення тимчасово вилученого майна підлягає частковому задоволенню, а також рахунок-фактура № К-00000114 1 арк., підлягає поверненню ФОП ОСОБА_5 ,, а ємкості № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 опломбовані під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають поверненню ФОП ОСОБА_5 шляхом зняття опломбування.
Керуючись ст.ст.7, 26, 167, 170, 173, 174, 303, 532 КПК України, суд, -
Зобов`язати слідчого ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 повернути ФОП ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно рахунок-фактуру № К-00000114 1 арк., небезпечний вантаж та двома підписами на 17 арк», а також повернути ФОП ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно шляхом зняття опломбування з ємкостей № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 опломбовані під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ., які опломбовані згідно протоколу обшуку від 10.01.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1