УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000329, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,
в с т а н о в и в:
11 липня 2018 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна, тимчасово вилученого 04 липня 2018 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000329, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: - мобільного телефону марки «Iphone», білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 ; - штанів темного кольору, в які був одягнений ОСОБА_6 під час затримання.

Повноваження слідчого та представників власника майна, які були присутні в судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що СУ ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000329, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

04 липня 2018 року під час затримання ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, в нього було тимчасово вилучено мобільний телефон марки «Iphone», білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , а також штани темного кольору, в які він був одягнений під час затримання.

05 липня 2018 року таке майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасово вилученого майна, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представники власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також власник майна ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на порушення норм кримінального процесуального закону, допущені під час вилучення майна, на яке планується накласти арешт.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також власника майна ОСОБА_6 , слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000329 від 23 травня 2018 року, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження), та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 05 липня 2018 року, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 04 липня 2018 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - мобільний телефон марки «Iphone», білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 ; - штани темного кольору, в які був одягнений ОСОБА_6 під час затримання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000329, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 04 липня 2018 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - мобільний телефон марки «Iphone», білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 ; - штани темного кольору, в які був одягнений ОСОБА_6 під час затримання.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1