Справа №577/620/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/176/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Приховування злочину
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/620/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

07.09.2017 року за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 03 років позбавлення волі з іспитовим строком на 01 рік,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , згідно якої вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 396 КК України та призначити покарання у виді 02 років 06 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю злочину шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду від 07.09.2017 року, а саме 01 рік позбавлення волі, остаточно призначити покарання у виді 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України і призначено йому покарання з застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

У відповідності зі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді невідбутої частини покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2017 року, яким він засуджений до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік, та покарання у виді штрафу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., які виконувати самостійно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 зазначає, що суд призначаючи покарання не вірно оцінив ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, пов`язаний з посяганням на встановлений порядок здійснення правосуддя, та не прийняв до уваги негативні наслідки, які настали внаслідок скоєного злочину у вигляді створення сприятливих умов для уникнення кримінальної відповідальності винної особи за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя людини. ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, під час іспитового строку, що характеризує його як особу схильну до скоєння кримінальних правопорушень. Обставини, що пом`якшують покарання не є підставою для застосування ст. 69 КК України, оскільки їх наявність не запобігли повторному скоєнню ОСОБА_7 умисного злочину під час відбування покарання. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про наявність у ОСОБА_7 тяжкої хвороби.

Обвинуваченим ОСОБА_7 надано заперечення на апеляційну скаргу, відповідно якої він щиро розкаявся у вчиненому злочині, допомагав слідству у розкритті особливо тяжкого злочину вбивства. На даний час працевлаштований, навчається, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні хворих батьків, покарання за попереднім вироком фактично відбув, також сплатив призначений штраф. Обвинувачений просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 14 грудня 2017 року близько 19 год. 18 хв. на прохання ОСОБА_10 , не володіючи інформацією про причини запрошення, прийшов за місцем проживання останнього: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 показав йому труп ОСОБА_11 та повідомив про необхідність приховати сліди злочину, про що попросив ОСОБА_7 допомогти йому перемістити труп до автомобіля. ОСОБА_7 діючи умисно, з метою приховування особливо тяжкого злочину, допоміг ОСОБА_10 винести тіло померлого ОСОБА_11 з будинку та покласти труп на заднє сидіння автомобіля марки "Opel Ascona" реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 .

Вислухавши доповідь судді, прокурора, яка вимоги апеляційної скарги підтримала, обвинуваченого з захисником, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ст. 396 ч. 1 КК України кваліфіковані вірно.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме безпідставне застосування положень ст.69 КК України, є необґрунтованими.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті.

На виконання вимог закону судом враховано те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв у розкритті злочину, страждає на тяжку хворобу, виключно позитивно характеризується, навчається, працює, має тяжко хворих батьків, що визнано пом`якшуючими обставинами, а також те, що завдяки його заяві було розкрито інший злочин. Встановлені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема відповідно довідки головного лікаря КЗ "Конотопська ЦРЛ ім.ак.М. Давидова" від 26.08.2018 року, ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-інфекціоніста з 15.02.2016 року з приводу"Хронічного вірусного гепатиту "С" мінімальної активності.

З врахуванням цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені пом`якшуючі обставини та дані про особу ОСОБА_7 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд обґрунтовано перейшов до більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особлвої частина цього Кодексу за цей злочин, правомірно застосувавши положення ст. 69 КК України та призначив покарання у виді штрафу, який обвинувачений сплатив. При цьому, колегія суддів, враховуючи інші альтернативні види покарання, передбачені в санкції статті, вважає, що саме покарання у виді штрафу забезпечить високі стандарти здійснення правосуддя, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його м`якість.

Отже, підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу 5100 гривень не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм розміром є несправедливим через м`якість, про що порушується питання в апеляційній скарзі, немає. Доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів до уваги не бере як безпідставні. Тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 409, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4