Справа № 336/1281/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, з повною середньою освітою (11 класів), незаміжньої, непрацюючої, що проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , несудимої,

- обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена під час перебування в провадженні суду кримінальної справи відносно неї за обвинуваченням за ч. 1 ст. 186 КК України вчинила злочинне посягання проти чужої власності за таких обставин.

Близько 00 годин 10 хвилин 2 лютого 2019 року обвинувачена, керуючись умислом на крадіжку, з кухні квартири АДРЕСА_2 , де вона опинилася на запрошення потерпілої ОСОБА_5 , таємно заволоділа належними потерпілій телефонами Нокіа 220 Dual Sim RM 969 в корпусі білого кольору, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 475 грн., та Нокіа 220 Dual Sim RM 969 в корпусі чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 475 грн.

Описаними діями потерпілій ОСОБА_5 заподіяно майнову шкоду в сумі 950 грн.

Телефон Нокіа 220 Dual Sim RM 969 в корпусі білого кольору обвинувачена заклала в ломбарді «УМВК» в будинку № 6 по вул. Авраменка в м. Запоріжжі, а телефон Нокіа 220 Dual Sim RM 969 в корпусі чорного кольору в ломбарді «Партнер» в будинку АДРЕСА_3 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дала показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснила, що в означений в обвинуваченні час на запрошення сусідки ОСОБА_6 , з якою вони до того разом проводили час за розпиттям спиртного в кафе, опинилася в квартирі, де та проживала, з метою продовження вжиття спиртного. Коли ОСОБА_7 та її чоловік направилися до спальні відпочивати, обвинувачена заволоділа обома телефонами та залишила житло. Телефони були закладені нею в ломбардах по вул. Авраменка та Іванова в м. Запоріжжі. Отримані внаслідок цього гроші в сумі приблизно 350 грн. були витрачені нею на розваги, спиртне та тютюнові вироби.

У вчиненні злочину розкаялася. Пояснила, що повністю усвідомила протиправність вчиненого і щиро жалкує про те, що сталося.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої:

- за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 скоїла злочин середньої тяжкості.

Враховує суд і наявність в провадженні суду кримінального провадження відносно обвинуваченої за ознаками ч. 1 ст. 186 КК України, а також кримінальної справи за тією ж самою статтею закону про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 186 КК України), провадження по якій закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, що характеризують її як особу, схильну до вчинення кримінально караних діянь, та свідчать про певний ступінь її соціальної небезпеки.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доцільність призначення обвинуваченій найбільш суворого покарання, що передбачене санкцією частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі на певний строк.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод крадіжки, а також ту обставину, що один з предметів викрадення, визнаний речовим доказом, переданий потерпілій на зберігання і в силу ст. 374 КПК України буде повернений їй за належністю.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення зазначеної крадіжки, яка не поєднана із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до нього, а вчинена шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей.

У вчиненому обвинувачена щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілій викраденої речі частково усунено спричинено шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Статтею 75 КК України внормоване питання звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для такого звільнення є висновок суду з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставини справи про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин.

Таким чином, законодавчо встановлено право суду з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, необхідність та доцільність застосування покарання, суспільну небезпечність обвинуваченого звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи вказану справу, суд доходить висновку, що ступінь тяжкості злочину, сукупність наведених судом пом`якшуючих обставин, відомості про особу винної, яка має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, відсутність у неї захворювань, що становлять небезпеку для оточення, є підставою для звільнення винної особи від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Визнана речовим доказом викрадена річ підлягає поверненню потерпілій.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений, відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

У зв`язку з належною процесуальною поведінкою ОСОБА_4 у відсутність клопотань учасників провадження про застосування щодо неї запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування до набрання вироком законної сили запобіжного заходу, який на стадії досудового розслідування не обирався.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання та роботи.

Зарахувати до строку покарання час затримання обвинуваченого з 08 години 28 хвилин 11 квітня 2019 року по 12 квітня 2019 року включно.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили не змінювати.

Речовий доказ телефон Нокіа 220 Dual Sim RM 969 в корпусі білого кольору, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , - повернути їй за належністю.

Речові докази диск з відеозаписом з камер спостереження ПТ «Єгоров і Компанія» Ломбард «Партнер», фінансовий договір № , долучені до матеріалів досудового розслідування, зберігати з матеріалами досудового розслідування.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1