ЄУН № 336/39/18
пр. № 1-кп/336/172/2019
УХВАЛА
Іменем України
14 березня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, мешкає у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України.
Кримінальне провадження було передано у провадження судді ОСОБА_7 та ухвалою суду від 02.07.2018 року у справі призначено підготовче судове засідання, яке в подальшому відкладалось з різних причин.
Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2019 року у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_7 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано у провадження судді ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 28.02.2019 року кримінальне провадження прийняте суддею ОСОБА_1 до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до розгляду.
Захисником адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю обвинувального акту положенням КПК України.
В судовому засіданні захисник підтримала клопотання, вказавши, що з обвинувального акту не уявляється можливим зрозуміти чи закінчено було крадіжку, не визначено вартості предмету злочину та спричиненої матеріальної шкоди, що перешкоджає як обвинуваченому, та і захиснику ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення. Також захисник вказувала на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться неповні та недостовірні данні, оскільки за наявності відомостей про оголошення ОСОБА_4 у розшук не зазначено про вчинення процесуальних дій щодо його виклику, крім того в період перебування у розшуку ОСОБА_4 не переховувався, а більш того подавав клопотання до слідчого. Також у реєстрі відсутнє зазначення ухвали слідчого судді від 15.05.2015 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника на підставах, зазначених у клопотанні.
Представник потерпілого у кримінальному провадженні підтримала думку прокурора щодо можливості призначення справи до розгляду.
При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження та клопотання захисника про повернення обвинувального акут прокурору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Вищевказаним вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 відповідає не в повній мірі у зв`язку з наступним.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 19 грудня 2017 року приблизно о 01.00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись на території Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Запорізької міської ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Богдана Завада, 16, таємно шляхом вільного доступу за допомогою сокири, принесеною із собою, шляхом зрубу таємно викрав майно Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Запорізької міської ради, а саме ялинку колючу з інвентарним номером вартістю згідно довідки 9560 гривень. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 покинув територію Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Запорізької міської ради
Та направився за місцем свого проживання, де перед під`їздом будинку був зупинений працівниками поліції.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 185 ч. 2 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Оцінюючи доводи захисника щодо невідповідності обвинувального акту вимогам чинного законодавства суд частково з ними погоджується.
Так, крадіжка вважається закінченою
Статтею 185 ч. 1 КК України передбачено відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Згідно з позицією Верховного суду України крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби та інше. Якщо такої можливості у винуватого не було, то вчинене повинно розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за ч.2 ст.15, ст.185 КК.
Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_4 , продовжуючи злочинний умисел, покинувши територію навчального закладу, направився з майном за місцем свого проживання, де перед під`їздом і був зупинений працівниками поліції.
За таких обставин, суд погоджується з доводами захисника про те, що з обвинувального акту не виявляється можливим з`ясувати коли саме, на переконання сторони обвинувачення, крадіжка була закінченою, та чи закінчена крадіжка була взагалі.
Крім того, в обвинувальному акті відсутній докладний опис предмета злочину, який визначений як ялинка колюча.
При цьому в обвинувальному акті не зазначено ані різновиду ялинки, враховуючи, що їх існує кілька десятків, ні параметрів такої ялинки, як то висота.
Між тим очевидним є те, що як вид дерева, так і його розміри є визначальними для вартості такого дерева, що у свою чергу є істотним для кваліфікації діяння як кримінально караного, адже є передумовою відмежування кримінально караного діяння від адміністративного правопорушення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить принцип закріплений у ст. 6 п. а Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Оскільки в обвинувальному акті не викладено чітко обставини скоєння інкримінованого злочину, адже не вказано чи закінчено було його, а якщо так, то коли саме, а також відсутнє описання предмету злочину, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що у свою чергу перешкоджає обвинуваченому ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення,
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невідповідність обвинувального акту положенням КПК України, суд вбачає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
Суд не погоджується з доводами захисника з приводу недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування як підстави для повернення обвинувального акту, адже відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування повних та достовірних відомостей про прийняті процесуальні рішення та вчинені процесуальні дії не свідчить про невідповідність саме обвинувального акту положенням КПК України та може мати значення лише при вирішенні питань щодо допустимості доказів.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1