У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 26 грудня 2018 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.

З підстав, викладених в клопотанні, просить суд накласти арешт на автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який зберігається на території ГУНП у Волинській області, за адресою місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з підстав у ньому викладених. Суду пояснив, що в матеріалах клопотання є докази для накладення арешту на майно. Просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи слідчого. Просив клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Фіксування за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання, у відповідності до ч. 1ст. 107 КПК України, не здійснювалось, оскільки клопотань учасників щодо застосування таких засобів не надходило.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, власника майна, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України У кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000561 від 14.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вбачається із змісту клопотання та доданих до нього письмових матеріалів, що в ході огляду місця ДТП в період часу з 14.40 годин по 16.20 годин 14 грудня 2018 року за адресою село Піддубці, Луцького району, Волинської області вилучено шляхом направлення на територію майданчика тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП у Волинській області - автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 4-5).

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу речовим доказом та приєднання до кримінального провадження, автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказом (а.с. 7).

Також судом достовірно встановлено, що автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_5 (а.с. 8).

Таким чином, автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 є тимчасово вилученим майном, яке на праві приватної власності належить фізичній особі ОСОБА_5 , та відповідає критеріям речового доказу.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 170,172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити повністю.

Накласти арешт на автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вилучений 14.12.2018 року в ході огляду місця ДТП, за адресою село Піддубці, Луцького району, Волинської області, який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , шляхом позбавлення останнього права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним транспортним засобом.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1