Справа № 129/1719/17
Провадження по справі № 1-кп/129/53/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" січня 2019 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження (кримінальну справу) № 0000319 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на своєму утриманні нікого немає судимого 14.03.2017 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України (станом на 25.01.2019 року від відбування покарання у виді позбавлення волі не звільнений та ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької обл. від 15.05.2018 року, яку залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Вінницької обл. від 13.09.2018 року, відмовлено у задоволенні подання органу з питань пробації про скасування звільнення засудженого від покарання), -

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

Встановив:
12.05.2017 року о 07 год. 30 хв. в м. Гайсин Вінницької області ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , маючи на меті таємне викрадення чужого майна, зайшов у підсобне приміщення, де ОСОБА_6 , винаймаючи житло у матері обвинуваченого ОСОБА_7 , залишив на зберігання велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint», звідки ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, усвідомлюючи, що діє протиправно, з корисливих мотивів таємно повторно викрав належний ОСОБА_6 велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint» вартістю 2400 гривень, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 2400 гривень.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, не визнав та заперечив, а по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що оскільки йому терміново необхідні були грошові кошти на ремонт стелі та даху гаража, йому мати запропонувала віддати у заставу велосипед, який на зберігання залишив колишній квартирант, тому з цією метою він дійсно 12.05.2017 року в ранковий час, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , зайшов у підсобне приміщення гаража, де ОСОБА_6 , винаймаючи житло у його, ОСОБА_5 , матері, - ОСОБА_7 , залишив на зберігання велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint», звідки без дозволу власника велосипеда ОСОБА_6 , у відсутність останнього на території вказаного будинковолодіння, взяв вказаний велосипед та завіз цей велосипед до жителя м. Гайсин ОСОБА_8 , який за місцем свого проживання позичив йому, ОСОБА_5 , гроші в сумі 500 грн., при цьому як гарантію повернення боргу він, ОСОБА_5 , передав ОСОБА_9 у заставу належний ОСОБА_6 велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint» з такою умовою, що після повернення боргу ОСОБА_10 поверне йому велосипед. У подальшому приблизно через 3 тижні він зустрів ОСОБА_11 , і той сказав йому, щоб він повернув велосипед, після чого він, ОСОБА_5 , пішов до ОСОБА_12 повернув останньому борг та забрав велосипед, який добровільно видав у поліції. Вважає, що крадіжки він не вчиняв, а тому він підлягає виправданню за обвинуваченням у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Незважаючи на фактичне часткове невизнання вини обвинуваченим у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, його винуватість в скоєнні цього злочину підтверджується такими доказами:
- показами потерпілого ОСОБА_6 , про те, що він проживав на квартирі разом із ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_1 , а коли він переїхав на іншу квартиру, то залишив там з дозволу власниці ОСОБА_7 на зберігання велосипед Азимут. ОСОБА_13 продовжував проживати за вказаною адресою. 12 травня 2017 року до нього подзвонив ОСОБА_14 і сказав, що велосипед відсутній. ОСОБА_11 пішов до місця проживання ОСОБА_15 та при розмові з ОСОБА_7 , з`ясував що велосипеда немає та його забрав ОСОБА_5 . Потерпілий спілкувався із ОСОБА_5 і він сказав, що велосипед він взяв, але поверне. Потерпілий не дозволяв йому брати велосипед, тому з приводу вчинення крадіжки він звернувся в поліцію із заявою. ОСОБА_16 повернуто працівники поліції, у разі визнання ОСОБА_5 винуватим потерпілий покладався у визначенні покарання обвинуваченому на розсуд суду. Крім того, він боргів за оренду житла, яке винаймав у власника будинку ОСОБА_7 , не мав жодних;

- показами свідка ОСОБА_13 , про те, що він проживав на квартирі разом з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , а коли ОСОБА_11 переїхав на іншу квартиру, то залишив на зберігання в гаражі свій велосипед. Шуберт періодично перевіряв, чи на місці велосипед. На початку травня 2017 року, коли він зайшов у гараж, то виявив відсутність велосипеда. Тоді ОСОБА_14 запитав ОСОБА_15 Там. Ів., де велосипед, і вона повідомила, що це її син його забрав і кудись поїхав, вона казала не брати цей велосипед, але ОСОБА_17 сказав, що поверне. 12 травня 2017 року ОСОБА_14 подзвонив до ОСОБА_11 і сказав про відсутність велосипеда;

- показами свідка ОСОБА_18 , про те, що до нього додому за місцем проживання весною 2017р. приїхав ОСОБА_5 привіз велосипед, який залишив під заставу боргу, а в борг взяв гроші в сумі приблизно 200 грн. чи 500 грн. У середині травня, приблизно через 2 тижні, ОСОБА_17 приніс борг і забрав велосипед;

- заявою потерпілого ОСОБА_6 про крадіжку належного йому велосипеда марки «Azimut» у період часу із 20.04.2016 р. по 12.05.2017 року з будинковолодіння по АДРЕСА_1 , де раніше проживав заявник (а.с. 66);
- заявою власника будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , яка 07.06.2017 р. дозволила проводити огляд вказаного будинковолодіння, яке є місцем події (крадіжки велосипеда) (а.с. 67);
- протоколом огляду місця події із фото-таблицею від 07.06.2017 р., за якими працівниками поліції проведено огляд місця події (крадіжки велосипеда) - підсобне приміщення гаража на території будинковолодіння по АДРЕСА_1 , де не було виявлено в наявності належний ОСОБА_6 велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint» (а.с.а.с. 68-77);
- заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу працівникам у поліції викраденого ним і належного ОСОБА_6 велосипеда марки «Azimut» моделі «Sprint», з якої вбачається, що ОСОБА_5 01.06.2017 р. власноручно у заяві написав і зізнався у крадіжці вказаного велосипеду, повідомив, що викрадений велосипед передав у заставу ОСОБА_9 та видав цей велосипед працівникам поліції (а.с.78);
- протоколом огляду предмету із фото-таблицею від 01.06.2017 р., за яким у приміщенні Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій обл. 01.06.2017 року ОСОБА_5 у присутності двох понятих добровільно видав працівникам поліції предмет крадіжки, - належний ОСОБА_6 велосипеда марки «Azimut» моделі «Sprint» (а.с.а.с. 79-82);
- постановою про призначення судово-товарознавчої експертизи та висновком судово-товарознавчої експертизи № 3282/17-21 від 07.06.2017 року, згідно із яким вартість належного ОСОБА_6 велосипеда марки «Azimut» моделі «Sprint» станом на 12.05.2017 року складає 2400 грн. (а.с.а.с. 83, 85-86);
- постановою про визнання речового доказу, згідно з яким вилучений у ОСОБА_5 належний ОСОБА_6 велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000319 (а.с. 88).
Заперечення ОСОБА_5 своєї вини у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд розцінює як незаборонену законом позицію захисту власних інтересів, шляхом спроби уникнути або ж пом`якшити покарання за скоєне, до уваги не бере, оскільки вони спростовуються наведеними вище беззаперечними доказами, які підтверджують вчинення ним злочину, - таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно. При цьому, обвинувачений під час судового розгляду справи сам, підтвердив та визнав, що він дійсно, умисно протиправно заволодів належним ОСОБА_6 майном, - велосипедом марки «Azimut» моделі «Sprint», про що ОСОБА_5 надавав суду детальні покази щодо обставин та способу протиправного заволодіння ним майном потерпілого, не погоджуючись фактично лише із правовою кваліфікацією скоєного ним злочину.
При постановленні вироку суд відхиляє та не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про те, що вчинені ним протиправні дії необхідно кваліфікувати за ст. 356 КК України як самоправство, оскільки сам ОСОБА_5 не заперечує факт незаконного таємного заволодіння майном потерпілого, окрім того обвинувачений як під час досудового розслідування так і в суді не вказував, що він, заволодівши велосипедом Виноградова, здійснював своє дійсне або вигадане право, чи вчиняв інші дії всупереч встановленому порядку і без законних повноважень, а відсутність вказаних встановлених на підставі доказів обставин, які є кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, вказує, що дії обвинуваченого кваліфікуються саме за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Суд відхиляє та не приймає до уваги під час ухвалення вироку показання свідка ОСОБА_7 про те, що вона разом із своїм сином ОСОБА_5 взяли належний ОСОБА_6 велосипед та передали його ОСОБА_19 в заставу для позички грошей для ремонту будинковолодіння, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами і на їх відповідність дійсним обставинам справи могли вплинути родинні відносини ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яка є матір`ю підсудного. Також ці покази свідка ОСОБА_7 не були чіткими, детальними , послідовними та узгодженими із іншими доказами і твердження свідків та потерпілого.
При цьому як обвинувачений так і потерпілий підтвердили, що вони не перебувають і не перебували у неприязних стосунках, а навпаки перебували у доброзичливих стосунках. Судом не встановлено упередженості під час давання потерпілим ОСОБА_6 показів.
Цивільний позов не заявлено. Потерпілий ОСОБА_6 претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
При цьому суд бере до уваги визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів.
Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд за відсутності обтяжуючих покарання обставин, пом`якшуючими його обставинами враховує правдиві показання, позитивні характеристики з місця проживання, відсутність у потерпілого претензій майнового та морального характеру до підсудного (а.с.31).
Окрім зазначеного, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 враховує його особу, який є осудним, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом алкогольна залежність, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, від відбування покарання яких був звільнений судом на підставі ст. 75 КК України, власної сім`ї, роботи не має, перебуває на обліку у Гайсинському РВ з питань пробації як засуджений 14.03.2017 року вироком Гайсинського районного суду Вінницької обл. за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України (а.с.а.с. 89-98, 171-175).
Разом з тим, суд приймає до уваги скоєння підсудним середньої тяжкості стосовно ст. 12 КК України злочину, у період перебігу іспитового строку за попереднім вироком суду від 14.03.2017 року, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 стійких злочинних нахилів, а тому суд визнає, що виправити його і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо лише за умови ізоляції його від суспільства з призначенням йому покарання у виді реального позбавлення волі.
При цьому, згідно із ч.1, ч.4 ст.71 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно частково зарахувати невідбуте ним покарання за попереднім вироком Гайсинського районного суду Вінницької обл. від 14.03.2017 року у виді позбавлення волі строком два роки.
Оскільки стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 діє запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а сторонами кримінального провадження у визначений КПК України порядок і спосіб суду не подавались письмові клопотання про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 із наданням відповідних доказів як це визначено нормами глави 18 чинного КПК України (запобіжні заходи, затримання особи), то до вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 необхідно залишити попередній , - особисте зобов`язання.
При цьому, суд відхиляє та не задовольняє усне клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, оскільки воно заявлено з порушеннями норм глави 18 чинного КПК України (запобіжні заходи, затримання особи), зокрема ст. 184 КПК України та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому обмеження і позбавлення свободи обвинуваченого в такий спосіб до вступу вироку в законну силу буде свавільним та порушить право на свободу та особисту недоторканність ОСОБА_5 , гарантоване йому ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі в сумі 198 грн. на залучення експерта та проведення судово-товарознавчої експертизи (висновок № 3282/17-21 від 07.06.2017 року відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

Присудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік і шість місяців.
На підставі ч.1, ч.4 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання за попереднім вироком Гайсинського районного суду Вінницької обл. від 14.03.2017 року та остаточно визначити йому покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк два роки і один місяць.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити попередній, - особисте зобов`язання.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його затримання і взяття під варту після набрання цим вироком суду законної сили і звернення його до виконання.
Речовий доказ, - велосипед марки «Azimut» моделі «Sprint», - залишити його власнику ОСОБА_6 .
Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 198 грн. на залучення експерта та проведення у справі судово-товарознавчої експертизи.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: