УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5692/19

Провадження №: 1-кс/755/3031/19

"02" травня 2019 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу директора ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесенного до ЄРДР за № 0005988, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Директор ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження клопотання від ТОВ, що було подане, у порядку ст.ст. 220, 221 КПК України, останнє, у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто.

Позиція сторін

Представник ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав з передумов наведених в останній.

Інші сторони у судове засідання будучи повідомленими про нього, згідно положень ст. 135 КПК України, не прибули, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті.

Встановлені обставини із посиланням на докази

У провадженні СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0005988.

04.04.2019 УП через засоби поштового зв`язку було отримано клопотання директора ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_4 від 03.04.2019, у даному кримінальному провадженні, яке ним подане у порядку ст.ст. 55, 220, 221 КПК України.

Дані про розгляд цього звернення, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України,зокрема його ст. 220 КПК України передбачає, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано клопотання особи, яка подала скаргу, однак, на цей час, у особи, що подала скаргу відомості про результати розгляду зазначеного клопотання суб`єктом оскарження відсутні.

Суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

Що вказує на те, що, у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.

Саме право звернення заявника у порядку ст. 220 КПК України є дійсним у розрізі даних відображених в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, та думки суду апеляційної інстанції (апеляційний суд м. Києва справа № 755/1246/17, ухвала від 29.05.2017), які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», проте, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті.

З ухвали слідчого судді цього місцевого суду від 05.04.2019 у справі № 755/5692/19 слідує, що 25.03.2019 до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві директором ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_4 було подано звернення про визнання ТОВ потерпілим, у порядку ст. 220 КПК України, у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0005988 з огляду на наявність, на думку автора такого звернення, обставин регламентованих ст. 55 указаного Кодексу.

На час розгляду скарги відомості про відмову у визнанні ТОВ у провадженні за наслідками розгляду її звернення не установлені, що, у світлі указаної позиції ВССУ, свідчить про те, що з цього моменту (25.03.2019) така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті компетентними органами.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню в цій частині шляхом зобов`язання вчинити дію за клопотанням згідно ст. 220 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

Щодо інших вимог скарги, то слідчий суддя не сприймає їх, як слушні, бо запропонований особою, яка подала скаргу в них спосіб захисту порушених прав в цій частині не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Також, слід відмовити у задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності суб`єкта оскарження протиправною, оскільки дана вимога заявника викладена у скарзі не ґрунтується на нормах та ст. 307 КПК України, яка передбачає, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування ухвала слідчого судді може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги, тобто доводи викладені в ній з цього питання є такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, апріорі, у разі прийняття ухвали слідчим суддею про зобов`язання вчинити певну дію, такий факт є встановленим, адже без його наявності, у світлі положень вищезазначеної статті, слідчий суддя мав би прийняти судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, постановив:

скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005988, вчинити одну з дій передбачених ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотанням директора ТОВ «Вантажна транспортна компанія» ОСОБА_4 від 03.04.2019 (надійшло до УП через систему поштового зв`язку 04.04.2019) в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст.ст. 28, 221 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08:00 год. 03.05.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1