Справа № 159/4129/16-к Провадження №11-кп/802/209/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого начальником управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області, маючого на утриманні двоє осіб, раніше не судимого, засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він о 15 год. 40 хв. 20 травня 2016 року, перебуваючи у приміщенні коридору управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області, що знаходитьсяв м.Ковелі Волинської області по вул.Грушевського, 14, на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , 1961 року народження, в ході словесної суперечки з останньою, з метою відсторонити її від дверей до кабінету №3 вказаного приміщення, взяв потерпілу долонями обох рук за її руки у ділянках вище ліктів, стиснувши їх, нахилив корпус її тіла вправо, після чого умисно завдав удар правою ногою по лівій нозі потерпілої. Коли остання втратила координацію, умисно різко відпустив її руки від чого потерпіла впала на підлогу коридору обличчям догори і, таким чином, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також - гематоми правої верхньої кінцівки та саден лівого ліктьового суглобу, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час, посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вказує на те, що призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, який у вчиненому не розкаявся, вибачення у потерпілої не попросив, спричинені злочином збитки не відшкодував, матеріальної допомоги на її лікування не надав. У зв`язку з цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми заробітку. В решті вирок просить залишити без змін.
- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказують на відсутність в обвинуваченого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Вважають, що потерпіла їх отримала внаслідок втрати рівноваги (координації) під час вчинення насильницьких дій (нападу) на обвинуваченого. Крім того зазначають, що судово-медична експертиза №193 від 20.07.2016 року, що покладена в основу вироку, проводилась виключно на підставі медичної карти №5253-942 стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 , яка не була надана для огляду стороні захисту, без огляду експертом потерпілої. Стороні захисту неправомірно відмовлено у долученні до матеріалів кримінального провадження документів в підтвердження факту насильницьких дій ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 та відхилено клопотання про проведення з участю ОСОБА_7 слідчого експерименту із залученням судово-медичного експерта в порядку ч.3 ст.333 КПК України. Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 грунтуються на показаннях свідків, які є заінтересованими особами. Посилаючись на дані обставини, просять вирок скасувати, дослідити в суді апеляційної інстанції докази невинуватості ОСОБА_7 та ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння, які виразилися у порушенні права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист способом порушення вимог ч.7 ст.99 КПК України в частині незабезпечення можливості ознайомитися з оригіналом медичної карти №5253-942 на ім`я ОСОБА_9 на підставі якої була проведена судово-медична експертиза №193 від 20.07.2016 року та невідкриття стороні захисту медичної картки в порядку ст.290 КПК України, як джерела доказів в суді.
Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 подали заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту. У ній вказують, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю стверджується належними, допустимими та достовірними доказами, зібраними у справі, а саме: показаннями потерпілої та свідків, експерта та висновком судово-медичної експертизи, які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою. Медична карта на ім`я ОСОБА_11 речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавалась, а в порядку ст.93 КПК України сторона захисту правом доступу до документів за ухвалою слідчого судді не скористалась.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи поданих апеляційних скарг, пояснення сторони обвинувачення та сторони захисту, які кожен окремо підтримали свої скарги та відповідно заперечили інші, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано в повній мірі.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.125 КК України.
Посилання обвинуваченого та його захисника про відсутність вини першого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки воно спростовується сукупністю наявних доказів, які досліджені судом першої інстанції.
Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_7 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні повністю підтверджується наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що 20.05.2016 року об 15 год. 30 хв. вона дійсно прийшла в управління в робочих питаннях, а саме - з приводу розгляду поданих нею як підприємцем та керівником очолюваного ТОВ «Центр «Ковельгеодезія»» до управління Держгеокадастру у Ковельському району звернень від 19.04.2016 року та надання на них відповідей. Нею було з`ясовано, що відповіді на її звернення реєструються минулим (заднім) числом, тобто 19.05.2016 року. Вона повідомила працівниці управління - свідку ОСОБА_12 , що буде складено акт за участю працівників правоохоронних органів, так як її звернення не розглянуті у строк встановлений законом, а відповіді, які не зареєстровані у вихідній кореспонденції реєструються минулим числом. З цією метою вона піднялась на другий поверх управління, але ні начальника управління агропромислового розвитку, ні його заступника не було, тому повернулась назад. ОСОБА_12 сказала припинити реєстрацію, так як це корупція, буде складено акт, і її звільнено з роботи. В кабінеті разом з нею були свідки ОСОБА_13 заступник директора ТОВ, її рідна сестра, та ОСОБА_14 працівниця ТОВ, які прийшли в управління у своїх справах. В цей час до кабінету зайшов обвинувачений ОСОБА_7 та наказав їм залишити кабінет, не заважати працювати. При цьому вона йому повідомила, що працювати нікому не заважає, а також про те, що буде складатись акт з приводу порушення чинного законодавства щодо розгляду її звернень та фальсифікації документів. Дорікнула також обвинуваченому і перешкоджанням у здійсненні її діяльності як підприємця. Обвинувачений сказав їй прийти до нього у прийомний день, а свідкові ОСОБА_12 - вийти з кабінету, що остання і зробила. Тому вона із свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також вийшли з кабінету на коридор. У руках вона мала два журнали реєстрації вихідної документації. Через деякий час у свій кабінет повернулись свідок ОСОБА_12 та обвинувачений. В цей час вона стояла біля дверей. Обвинувачений мав намір зачинити двері кабінету, але так як вона стояла біля дверей, обіпершись спиною на відчинені двері каб. №3, то їх не можна було зачинити. При цьому вона заявила йому, що змоги зачинити двері йому не дасть. Так як обвинувачений не зміг зачинити двері, то він шарпнув їх, дуже сильно схопив її двома руками вище її ліктів, від чого вона скрикнула, відтягнув її від дверей та своєю правою ногою стукнув по ступні її лівої ноги - у підошву, цим підбивши її, і різко відпустив, та, оскільки вона цього не чекала і спиралась, в основному, на ліву ногу, то, втративши рівновагу, з висоти свого зросту впала на підлогу на спину, від чого сильно вдарилась. До тями прийшла коли свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 піднімали її. В цей час обвинуваченого у коридорі вже не було. Вона стала біля стіни коридору, обіпершись на неї, оскільки сильно боліла голова та погано себе почувала. Після цього були викликані працівники поліції, яким вона надала заяву з приводу нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень та про фальсифікацію документів, а також пояснення. Об 18 год. її відвезли у лікарню, де лікар на початку заборонив їй навіть пересуватись самостійно. Лікарем було встановлено діагноз та госпіталізовано. Лікувалась вона стаціонарно, мала високий тиск та струс головного мозку. Обвинуваченого під час конфлікту вона не торкалась. Останній був одягнений у сорочку та костюм. Тілесних ушкоджень на тілі чи пошкоджень на одязі обвинуваченого вона не бачила і уваги на це не звертала.
Показання потерпілої є послідовними і логічними та узгоджуються з показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Свідок ОСОБА_13 , яка є рідною сестрою потерпілої в суді показала, що 20.05.2016 року вона знаходилась в управлінні Держгеокадастру у Ковельському району та бачила події, які там відбувались. Зокрема, показала, що коли обвинувачений ОСОБА_7 хотів зачинити двері кабінету, але не зміг цього зробити, оскільки біля них стояла потерпіла ОСОБА_9 , яка підперла їх ногою та плечем. Після цього обвинувачений схопив потерпілу обома своїми руками за обидва її передпліччя, від чого потерпіла скрикнула, шарпнув останню, вдарив своєю правою ногою по лівій нозі потерпілої «підніжкою», «підсічкою» і кинув її на коридор, та після цього швидко зайшов у кабінет №4, де були працівники управління. Від цього потерпіла впала на підлогу та дуже закричала. При цьому як до так і в момент падіння потерпіла обвинуваченого ні за що не хапала, до останнього не торкалась. Вона зі свідком ОСОБА_14 підняли потерпілу та почали надавати допомогу. Коли вже підняли потерпілу, то з`явився обвинувачений і став говорити, що потерпіла на нього напала, порвала на ньому сорочку, показував відірвані ґудзики. Вона побачила, що на підлозі купно, дійсно, лежать ґудзики, але звернула увагу, що верхній ґудзик сорочки, яка була на обвинуваченому в цей момент був застебнутим. Тілесних ушкоджень у обвинуваченого вона не бачила. Після цих подій були викликані працівники поліції, які провели опитування.
Свідок ОСОБА_14 , яка є працівником товариства, керівником якого є потерпіла, надала суду показання аналогічні показанням потерпілої та свідка ОСОБА_13 . Підтвердила, що 20.05.2016 року в приміщенні управлінні Держгеокадастру у Ковельському району дійсно мав місце конфлікт між потерпілою та обвинуваченим. Також підтвердила обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок подій на які вказувала потерпіла.
Крім того, допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 , яка є працівником управління, яке очолює обвинувачений та двоюрідною сестрою потерпілою, показала, що 20.05.2016 року об 15 год. потерпіла дійсно була в приміщенні управління в робочих питаннях. Підтвердила також і ту обставину, що із свого кабінету вона бачила, як обвинувачений стоячи на коридорі намагався зачинити двері кабінету. Що саме відбувалось на коридорі не бачила, однак чула шум, крики, розмову на підвищених тонах та жіночі голоси. Коли вона об 16 год. закривала кабінет та ішла додому, то потерпіла з працівниками, які працюють в її товаристві, стояли на коридорі управління.
Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що підстав у правдивості показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 немає, оскільки вони дійсно були безпосередніми очевидцями подій (конфлікту), які мали місце 20.05.2016 року в приміщенні управління Держгеокадастру у Ковельському районі за участі потерпілої та обвинуваченого, і є чіткими, детальними, послідовними та узгоджуються з показаннями як потерпілої так і іншими доказами у справі.
Окрім показань потерпілої та свідків вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, а саме:
- висновком експерта №193 від 20.07.2016 року проведеної судово-медичної експертизи (а.с.94-97), відповідно до якого з врахуванням медичної картки №5253-942 Ковельської ЦРЛ на імя ОСОБА_9 , у потерпілої ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з струсом головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки, гематом правої верхньої кінцівки, саден лівого ліктьового суглобу, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо, як від удару тупими твердими предметами (предметом), так і при падінні з висоти власного росту і удару потиличною ділянкою голови об тупі тверді предмети (предмет) в час, вказаний у постанові слідчого і меддокументації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: закрита черепно мозкова травма з струсом головного мозку, підшкірна гематома потиличної ділянки голови - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематома правої верхньої кінцівки та садна лівого ліктьового суглобу - легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді саден лівого ліктьового суглобу у потерпілої могли утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту на дерев`яну поверхню підлоги, як з наданням тілу прискорення, так і без такого.
Такий висновок підтвердив, а також роз`яснив допитаний в судовому засіданні експерт Ковельської міжрайонної судово-медичної експертизи Волинського обласного бюро ОСОБА_15 , який його складав. Сумнівів у його правдивості в суду не виникає, оскільки він складений судово-медичним експертом, який має кваліфікаційний клас, стаж роботи за фахом 14 років та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.
Колегія суддів повністю погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що цим висновком експерта об`єктивно підтверджуються показання як потерпілої, так і свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень 20.05.2016 року під час подій, які відбувались в приміщенні управління Держгеокадастру у Ковельському району.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.08.2016 року з фото-таблицями за участю потерпілої та експерта, під час якого потерпіла детально розповіла та показала учасникам слідчого експерименту про обставини отримання нею тілесних ушкоджень під час конфлікту з обвинуваченим 20.05.2016 року, який мав місце в приміщенні управління Держгеокадастру у Ковельському району. Потерпіла зокрема, пояснила та продемонструвала, де саме та як були розташовані вона та обвинувачений у момент, коли останній наніс удар свою правою ногою по її лівій нозі у ділянку підошви взуття, після чого вона впала на підлогу (а.с.98-100).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні протиправних дій, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я останньої, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

А тому, доводи сторони захисту щодо відсутності вини ОСОБА_7 у спричинені ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які відбувались в управлінні Держгеокадастру у Ковельському районі та за яких умов потерпіла отримала тілесні ушкодження.
Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 не можуть бути покладені в основу вироку у зв`язку з тим, що відомості про обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень сприймаються свідками з чужих слів, на увагу суду не заслуговують, оскільки вони були безпосередніми очевидцями подій, які мали місце 20.05.2016 року в приміщенні управління Держгеокадастру у Ковельському районі за участі потерпілої та обвинуваченого. Факт перебування цих свідків під час вказаних подій підтверджується як самим обвинуваченим так і свідком ОСОБА_17 , яка є працівником управління та підлеглою обвинуваченого.
Не заслуговує на увагу суду також посилання сторони захисту про недопустимість як належного доказу протоколу слідчого експерименту від 12.08.2016 року, оскільки порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні даної слідчої дії, апеляційним судом встановлено не було.
Усі інші доводи, як обвинуваченого, так і його захисника, викладені в поданій ними апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку, оскільки фактично були предметом дослідження судом першої інстанції і їм була надана відповідна юридична оцінка.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.
Проте такі доводи прокурора не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, працює та має постійний дохід, двох утриманців, стану його здоров`я, відсутності пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, а також позицію потерпілої, призначив обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України - 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

При цьому апеляційний суд вважає правильною позиції місцевого суду про те, що враховуючи вищевказані обставини, в суду немає підстав для призначення обвинуваченому такого виду покарання як виправні роботи або ж більш суворого виду покарання.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначає в апеляції прокурор.
За таких обставин, вирок суду в оскаржуваній прокурором частині - щодо призначення покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування вироку та ухвалення нового (обвинувального в частині покарання або виправдувального) з мотивів, наведених в апеляційних скаргах як сторони обвинувачення так і сторони захисту.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді