АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/306/19 Справа № 711/9891/18 Категорія: ст. 537 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 307 ч. 2 КК України до 06 років і 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.11.2014 року і остаточно визначено до відбуття 06 років 02 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна, відповідно до ст. 72 ч.5 КК України зараховано в строк термін попереднього ув`язнення з 27.07.2015 р. по 22.11.2016 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20.06.2017 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк термін попереднього ув`язнення з 28.02.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку - 28 лютого 2017 року.

Кінець строку 14 травня 2020 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08 січня 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено, з тих підстав, що засуджений не довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали районного суду. При цьому зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції, зокрема, вказує, що є всі підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він став на шлях виправлення, а також має неповнолітню доньку - 2005 року народження та матір-пенсіонерку - 1955 року народження, також не працює, поскільки має проблеми зі здоров`єм, а саме вади зору та хребта.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просив звільнити умовно-достроково, вивчивши матеріали клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

З характеристики засудженого ОСОБА_8 вбачається, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, а саме:

? 28 лютого 2017 року Звенигородським районним судом Черкаської області, ОСОБА_8 засуджений за ст. 307 ч. 2 КК України до 06 років і 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна.

? 19.11.2014 року Звенигородським районним судом Черкаської області, ОСОБА_8 . За ст.309 ч.1, ст.317 ч.1 70 КК України, остаточно визначено до відбуття 06 років 02 місяць позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини особистого майна

Під час утримання в СІЗО м. Черкаси допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що мав одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашене. Заохочень не мав. В Черкаській ВК № 62 відбуває покарання з 05.07.2017 року. За час перебування в установі характеризується негативно. Встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується лише під контролем адміністрації. Допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашене. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, але належні висновки робить для себе не завжди. На виробництві установи не працевлаштований в зв`язку з небажанням працювати. Від участі в роботі з благоустрою установи ухиляється. Заохочень не має. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає за відсутністю бажання.

31.08.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання про можливість зміни умов тримання та можливість заміни невідбутої частини покарання більш мяким, проте було відмовлено через те, що засуджений ОСОБА_8 «не став на шлях виправлення».

Має позов по справі на загальну суму 1614 грн. 50 коп. за сплату судових витрат, але зусиль для його погашення не докладає. Провину в скоєному злочині визнає повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів крім іншого, враховує обставини наведені в характеристиці на засудженого ОСОБА_8 , а саме, що 31 серпня 2017 року на засіданні адміністративної комісії розглядалось питання застосування до засудженого вимог ст. 81 КК України, проте було відмовлено через те, що ОСОБА_8 «не довів своє виправлення».

Крім того, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

Доводи засудженого ОСОБА_8 , про те, що він має неповнолітню доньку та мати пенсійного віку не є підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Посилання засудженого ОСОБА_8 на його незадовільний стан здоров`я, а тому він не має змоги працювати, не заслуговують на увагу. В матеріалах кримінального провадження та особової справи відсутній висновок медичної установи про те, що засуджений за станом здоров`я не може працювати та перебувати в місцях позбавлення волі, а також отримувати належного лікування.

У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 08 листопада 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :